ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2021м. ДніпроСправа № 904/5805/21

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Рудь І.А., за участю секретаря судового засідання Товстоп`ятки В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу:

за позовом Фермерського господарства "СОНЯ 2", с. Зайцеве Синельниківського району Дніпропетровської області

до Зайцівської сільської ради, с. Зайцеве Синельниківського району Дніпропетровської області

про визнання права постійного користування земельною ділянкою

Представники:

від позивача: Кульбашний І.О., довіреність № 1 від 14.06.2021, адвокат;

від відповідача: не з`явився.

СУТЬ СПОРУ:

Фермерське господарство "СОНЯ 2" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Зайцівської сільської ради про визнання за позивачем права постійного користування земельною ділянкою площею 30,2000 гектарів, відповідно до Державного акту на право постійного користування землею від 08.04.1994 року, серія ДП СВ №000018, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, Зайцівська сільська рада.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на підставі рішення IX сесії XXI скликання Синельниківської ради народних депутатів Синельниківського району Дніпропетровської області від 01.04.1994 громадянину ОСОБА_1 надано у постійне користування для ведення селянського (фермерського) господарства земельну ділянку площею 23,2 га, про що видано Державний акт на право постійного користування землею серія ДП Св №000018, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 10 від 08.04.1994.

30.01.1998, враховуючи наявність раніше виданого державного акту на право постійного користування землею, ОСОБА_1 зареєстрував фермерське господарство - Селянське (Фермерське) господарство «СОНЯ» та став його головою.

На підставі рішення сьомої сесії двадцять третього скликання Синельниківської районної ради від 23.03.1999 № 94-7/ХХІІІ ОСОБА_1 надано в постійне користування за рахунок земель запасу районної ради земельну ділянку для ведення селянського (фермерського) господарства площею 7,0 га, про що внесені відповідні зміни до державного акту на право постійного користування землею серія ДП Св №000018(загальна площа земельної ділянки склала 30,2000га).

23.04.2015 рішенням зборів членів С(Ф)Г «СОНЯ» звільнено з посади голови ОСОБА_2 та призначено на цю посаду ОСОБА_3 , затверджено зміни до статуту та проведено їх державну реєстрацію; 14.01.2021 рішенням загальних зборів С(Ф) Г «СОНЯ» змінено склад членів фермерського господарства та у зв`язку із зміною законодавства, а саме прийняттям Закону України Про фермерське господарство, Селянське (фермерське) господарство СОНЯ перейменовано на фермерське господарство СОНЯ-2; проведено державну реєстрацію змін.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 помер, про що Виконавчим комітетом Зайцівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області складено відповідний актовий запис № 63 та видано свідоцтво про смерть Серія НОМЕР_1 від 22.10.2019.

Позивач зазначає, що після смерті ОСОБА_1 земельна ділянка площею 30,2000 гектарів, розташована за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, Зайцівська сільська рада (Державний акт на право постійного користування землею від 08.04.1994 серія ДП Св №000018) використовується за її цільовим призначенням, без використання якої неможлива діяльність фермерського господарства, так як іншої земельної ділянки у власності або користуванні у позивача не має.

Позивач вказує, що на момент надання земельної ділянки ОСОБА_1 , земельна ділянка на праві постійного землекористування для ведення фермерського господарства надавалась фізичній особі не як громадянину України, а як спеціальному суб`єктові - голові створюваного селянського (фермерського) господарства, тому на думку позивача право постійного користування земельною ділянкою перейшло до позивача з моменту його державної реєстрації.

Ухвалою господарського суду від 22.062021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні на 06.07.2021.

01.07.2021 на адресу суду надійшла заява відповідача від 29.06.2021 № 693, відповідно до якої просив розглянути справу без участі представника сільської ради, зазначив про відсутність заперечень проти позовних вимог та просив судові витрати покласти на позивача.

Ухвалою господарського суду від 06.07.2021 підготовче засідання відкладено на 22.07.2021 для надання сторонами витребуваних судом документів..

12.07.2021 від позивача до суду надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

20.07.2021 на адресу суду надійшла заява відповідача від 15.07.2021 № 760/01-16, відповідно до якої просив розглянути справу без участі представника сільської ради, зазначив про відсутність заперечень проти позовних вимог.

Ухвалою господарського суду від 22.07.2021 продовжено строк проведення підготовчого провадження за клопотанням позивача, підготовче засідання відкладено на 21.09.2021.

29.07.2021 позивач на вимогу суду надав копії витребуваних судом документів.

Ухвалою господарського суду від 21.09.2021 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті в засіданні на 07.10.2021.

07.10.2021 судове засідання не відбулося через перебування судді Рудь І.А. на лікарняному.

Після усунення вказаних обставин, ухвалою господарського суду від 27.10.2021 розгляд справи по суті призначений на 16.11.2021.

15.11.2021 на електронну адресу суду надійшла заява відповідача від 15.11.2021 № 1171/01-16, відповідно до якої просив розглянути справу без участі представника сільської ради, зазначив про відсутність заперечень проти позовних вимог.

Відповідач у призначені засідання явку повноважного представник не забезпечив.

Господарський суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача, за наявними матеріалами, оскільки про час та місце розгляду справи останній повідомлений належним чином, проте не скористався правом на участь у засіданнях та на надання змістовних заперечень проти заявлених позовних вимог, обмежившись заявами, в яких просив суд вирішити спір відповідно до вимог законодавства.

У судовому засіданні 16.11.2021 представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові, просив їх задовольнити, витрати позивача зі сплати судового збору просив залишити за позивачем.

В порядку ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

На підставі рішення IX сесії XXI скликання Синельниківської ради народних депутатів Синельниківського району Дніпропетровської області від 01.04.1994 «Про надання громадянам земельних ділянок для ведення селянських (фермерських) господарств» громадянину ОСОБА_1 надано у постійне користування для ведення селянського (фермерського) господарства земельну ділянку площею 23,2 га, про що видано Державний акт на право постійного користування землею серія ДП Св №000018, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 10 від 08.04.1994 (а.с. 8,91).

На підставі розпорядження Голови Синельниківської районної державної адміністрації від 12.04.1994 № 111, прийнятого на підставі заяви ОСОБА_4 про реєстрацію селянського (фермерського) господарства, та розпорядження Голови Синельниківської районної державної адміністрації від 30.01.1998 № 46-р, враховуючи наявність раніше виданого державного акту на користування землею, ОСОБА_4 зареєстрував селянське (фермерське) господарство СОНЯ та став його головою (а.с. 14).

На підставі рішення сьомої сесії двадцять третього скликання Синельниківської районної ради від 23.03.1999 № 94-7/ХХІІІ «Про надання земельних ділянок для ведення селянського (фермерського) господарства» ОСОБА_1 надано в постійне користування за рахунок земель запасу районної ради земельну ділянку для ведення селянського (фермерського) господарства площею 7,0 га, про що внесені відповідні зміни до державного акту на право постійного користування землею серія ДП Св №000018 та загальна площа земельної ділянки склала 30,2000га (а.с. 92).

23.04.2015 відповідно до протоколу загальних зборів членів Селянського (фермерського) господарства «СОНЯ» прийнято рішення: звільнити з посади Голови Селянського (фермерського) господарства «СОНЯ» ОСОБА_1 ; призначити на посаду Голови Селянського (фермерського) господарства «СОНЯ» ОСОБА_3 ; затвердити зміни до Статуту Сеоянського (фермерського) господарства «СОНЯ» шляхом викладення Статуту у новій редакції станом на 23.04.2015 та провести його державну реєстрацію (а.с. 15-16, 17-18).

30.04.2015 проведено державну реєстрацію змін до установчих документів, номер запису 4000855.

06.06.2018 земельна ділянка площею 27,6969 га, кадастровий номер 122482000:01:001:0405, розташована на території Зайцівської сільської ради передана із державної власності у комунальну власність Зайцівській сільській раді Синельниківського району (а.с. 94-97).

При цьому, згідно з додатком до акту від 06.06.2018 на земельну ділянку з кадастровим номером 122482000:01:001:0405 площею 27,6969 га, мається обтяження речових прав на земельну ділянку в вигляді державного акту на право постійного користування землею ДП Св № 000018 від 08.04.1994 для ведення фермерського господарства ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 помер, про що Виконавчим комітетом Зайцівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області складено відповідний актовий запис № 63 та видано свідоцтво про смерть Серія НОМЕР_2 від 22.10.2019 (а.с. 57).

14.01.2021 протоколом загальних зборів членів Селянського (фермерського) господарства «СОНЯ» прийнято рішення про: зміну складу членів (власників) Селянського (фермерського) господарства «СОНЯ»; з метою приведення до вимог діючого законодавства України, найменування Господарства змінено на Фермерське господарство «СОНЯ-2», змінено відомості про місцезнаходження господарства, внесено зміни до відомостей Селянського (фермерського) господарства «СОНЯ», що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців громадських формувань шляхом доповнення переліку видів економічної діяльної Господарства; сформовано складений капітал господарства; затверджено статут у новій редакції зі змінами та доповненнями станом на 14.01.2021 (а.с. 19-22, 23-30).

Після смерті ОСОБА_1 , земельна ділянка не вибувала з володіння фермерського господарства та використовувалась ним для виконання статутних завдань, що підтверджується наявністю податкової звітності (а.с. 46-52, 60).

Згідно з витягом з державного земельного кадастру земельна ділянка площею 27,6969 га, кадастровий номер 122482000:01:001:0405 належить до земель комунальної власності (арк.с.40).

Відповідно до відповіді відділу у Синельниківському районі Головного управління держгеокадастру у Дніпропетровській області від 12.04.2021 № 29-4-0.26-283/114-21, земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0405, площею 27,6969 га, що сформована при проведенні робіт з інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Синельниківського району Дніпропетровської області, знаходиться у користуванні громадянина ОСОБА_1 для ведення селянського (фермерського) господарства. У книзі записів державних актів на право колективної власності на землю, книзі записів державних актів на право постійного користування землею, книзі записів державних актів на право приватної власності на землю зроблено запис про реєстрацію державного акту на право постійного користування землею серії ДП СВ №000018 від 08.04.1994 за № 10, виданого ОСОБА_1 , для ведення селянського (фермерського) господарства на підставі рішення 9 сесії XXI скликання Синельниківської районної ради народних депутатів Синельниківського району від 01.04.1994 на земельну ділянку площею 30,2000га, розташованої на території Зайцівської сільської ради (а.с. 58).

Листом виконавчого комітету Зайцівської сільської ради від 18.05.2021 № 540/01-16 повідомлено позивача, що у зв`язку зі смертю ОСОБА_1 , який був засновником СФГ «Соня» (державний акт на право постійного користування землею Серії ДП Св № 000018 від 08.04.1994), користувачем є СФГ «Соня». З метою врегулювання питання користування в подальшому даною земельною ділянкою, рекомендовано звернутись до суду (а.с. 59).

Невизнання права постійного користування за Фермерським господарством "СОНЯ-2" і стало причиною спору.

Предметом доказування у цій справі є обставини щодо права користування позивачем спірною земельною ділянкою після смерті його засновника ОСОБА_1 та наявності правових підстав для визнання за Фермерським господарством «СОНЯ-2» права користування спірною земельною ділянкою.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За частиною першою статті 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Згідно з частиною першою статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Статтею 124 цього Кодексу передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди), шляхом укладання договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

За частиною першою статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Частиною першою статті 122 Земельного Кодексу України встановлено, що саме до повноважень сільських, селищних, міських рад відноситься передача земельних ділянок у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно з частиною першою статті 51 Земельного кодексу України (у редакції Закону № 3179-ХП від 05.05.1993, чинного на момент створення С(Ф)Г "СОНЯ") (далі Земельний кодекс України) громадяни, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство (включаючи й тих, хто переїздить з іншої місцевості), для одержання земельної ділянки у власність або користування подають до сільської, селищної, міської, районної Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки заяву, яку підписує голова створюваного селянського (фермерського) господарства.

За змістом статті 7 Земельного кодексу України користування землею може бути постійним або тимчасовим. У постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності, у тому числі громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства.

Згідно з частиною першою статті 23 Земельного кодексу України право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

З наведеного нормативного регулювання вбачається, що спірна земельна ділянка надавалася ОСОБА_1 на праві постійного землекористування для ведення селянського фермерського господарства не як громадянину України, а як спеціальному суб`єктові - голові створюваного селянського (фермерського) господарства.

Відповідно до частин першої, другої статті 9 Закону України від 20.12.1991 № 2009-XII "Про селянське (фермерське) господарство" (у редакції Закону від 23.07.1993 № 3312-XII, чинного на момент створення С(Ф)Г "СОНЯ" (далі - Закон № 3312-XII) після одержання Державного акта на право приватної власності на землю, Державного акта на право постійного користування землею або укладення договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, селянське (фермерське) господарство підлягає у 30-денний термін державній реєстрації у Раді народних депутатів, що передала у власність чи надала у користування земельну ділянку, тобто за місцем розташування земельної ділянки. Після відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання Державного акта на право приватної власності на землю, Державного акта на право постійного користування або укладення договору на тимчасове користування землею, в тому числі на умовах оренди, та державної реєстрації селянське (фермерське) господарство набуває статусу юридичної особи.

19.06.2003 прийнято новий Закон України № 937-IV "Про фермерське господарство" (далі - Закон № 937-IV), яким Закон України "Про селянське (фермерське) господарство" № 2009-XII визнано таким, що втратив чинність.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про фермерське господарство" фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.

Згідно зі статтею 7 Закону України "Про фермерське господарство" надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування для ведення фермерського господарства здійснюється в порядку, передбаченому Земельним кодексом України.

За змістом статті 12 Закону України "Про фермерське господарство" землі фермерського господарства можуть складатися, окрім іншого, із земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.

Права володіння та користування земельними ділянками, які знаходяться у власності членів фермерського господарства, здійснює фермерське господарство.

Отже, за змістом нормативних положень Закону України "Про фермерське господарство" можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) такій фізичній особі земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов`язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства.

Фермерське господарство (у будь-якій його формі) ініціюється для подальшої діяльності з виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації на внутрішньому і зовнішньому ринках, з метою отримання прибутку, що відповідає наведеному у статті 42 Господарського кодексу України визначенню підприємництва як самостійної, ініціативної, систематичної, на власний ризик господарської діяльності, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Формування програми діяльності, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, є складовими елементами здійснення підприємницької діяльності в розумінні статті 44 Господарського кодексу України. При цьому можливість реалізації громадянином права на здійснення підприємницької діяльності у вигляді фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) громадянину земельних ділянок відповідного цільового призначення.

Враховуючи законодавчі обмеження у використанні земельної ділянки іншим чином, ніж це передбачено її цільовим призначенням, а також правові наслідки використання чи невикористання земельної ділянки не за її цільовим призначенням, надана громадянину у встановленому порядку для ведення фермерського господарства земельна ділянка в силу свого правового режиму є такою, що використовується виключно для здійснення підприємницької діяльності, а не для задоволення особистих потреб. Суб`єктом такого використання може бути особа суб`єкт господарювання за статтею 55 Господарського кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 01.04.2020 у справі № 320/5724/17 (провадження № 14-385цс19) та від 23.06.2020 у справі №922/989/18 (провадження № 12-205гс19).

Право користування земельною ділянкою може бути припинено лише з певних підстав, закріплених у законодавстві.

Статтею 141 Земельного кодексу України (у редакції на момент смерті ОСОБА_1 22.10.2019) передбачено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини; ж) передача приватному партнеру, концесіонеру нерухомого майна, розміщеного на земельній ділянці, що перебуває в користуванні державного або комунального підприємства та є об`єктом державно-приватного партнерства або об`єктом концесії.

Відповідно до приписів частини першої статті 27 Земельного кодексу України (у редакції на момент створення С(Ф)Г "СОНЯ" - 30.01.1998) право користування земельною ділянкою або її частиною припиняється у разі: 1) добровільної відмови від земельної ділянки; 2) закінчення строку, на який було надано земельну ділянку; 3) припинення діяльності підприємства, установи, організації, селянського (фермерського) господарства; 4) систематичного невнесення земельного податку в строки, встановлені законодавством України, а також орендної плати в строки, визначені договором оренди; 5) нераціонального використання земельної ділянки; 6) використання земельної ділянки способами, що призводять до зниження родючості ґрунтів, їх хімічного і радіоактивного забруднення, погіршення екологічної обстановки; 7) використання землі не за цільовим призначенням; 8) невикористання протягом одного року земельної ділянки, наданої для сільськогосподарського виробництва, і протягом двох років - для несільськогосподарських потреб; 9) вилучення земель у випадках, передбачених статтями 31 і 32 цього Кодексу.

З викладеного вбачається, що підставою припинення права постійного користування земельною ділянкою, наданою громадянину для ведення фермерського господарства, є припинення діяльності такої юридичної особи як селянське (фермерське) господарство (фермерське господарство). У земельному законодавстві така підстава припинення права постійного користування фермерським господарством земельною ділянкою як смерть громадянина - засновника СФГ відсутня.

Правове становище С(Ф)Г як юридичної особи та суб`єкта господарювання, в тому числі його майнова основа, повинні залишатися стабільними незалежно від припинення участі в його діяльності засновника такого господарства як в силу об`єктивних причин (смерті, хвороби тощо), так і на підставі вільного волевиявлення при виході зі складу фермерського господарства.

Отже, одержання громадянином - засновником правовстановлюючого документа на право власності чи користування земельною ділянкою для ведення С(Ф)Г є необхідною передумовою державної реєстрації та набуття С(Ф)Г правосуб`єктності як юридичної особи. Підставою припинення права користування земельною ділянкою, яка була отримана громадянином для ведення С(Ф)Г і подальшої державної реєстрації С(Ф)Г як юридичної особи, може бути припинення діяльності відповідного фермерського господарства.

Звідси у разі смерті громадянина засновника С(Ф)Г відповідні правомочності та юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки, яка була надана засновнику саме для ведення фермерського господарства, зберігаються за цією юридичною особою до часу припинення діяльності фермерського господарства у встановленому порядку.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 922/989/18 (провадження № 12-205гс19).

При цьому суд враховує, що пунктом 6 розділу X Перехідні положення Земельного кодексу України було встановлено, що громадяни та юридичні особи, які набули земельні ділянки на праві постійного користування до 01.01.2002, але згідно з Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 01 січня 2008 року переоформити право постійного користування на право власності або право оренди. Проте Конституційний Суд України рішенням № 5-рп/2005 від 22.09.2005 визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення пункту 6 розділу X Перехідні положення Земельного кодексу України щодо зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення.

Тому, громадяни та юридичні особи, які до 01.01.2002 отримали у постійне користування земельні ділянки, правомочні використовувати отримані раніше земельні ділянки на підставі цього правового титулу без обов`язкового переоформлення права постійного користування на право власності на землю чи на право оренди землі.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що у відносинах, а також спорах з іншими суб`єктами, голова фермерського господарства, якому була передана у власність, постійне користування чи оренду земельна ділянка, виступає не як самостійна фізична особа, власник, користувач чи орендар земельної ділянки, а як представник (голова, керівник) фермерського господарства. У таких правовідносинах їх суб`єктом є не фізична особа - голова чи керівник фермерського господарства, а фермерське господарство як юридична особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 у справі №615/2197/15-ц (провадження № 14-533цс18).

Відтак, з моменту державної реєстрації селянського (фермерського) господарства (фермерського господарства) та набуття ним прав юридичної особи таке господарство на основі норм права набуває як правомочності володіння і користування, так і юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки.

Згідно із ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За встановлених обставин, враховуючі наявні у справі належні докази на підтвердження позовних вимог, законним користувачем спірної земельної ділянки є позивач у цій справі, а тому позов про визнання за ним права постійного користування цією земельною ділянкою є законним й обґрунтованим.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у розмірі 2 270 грн. 00 коп. суд залишає за позивачем на підставі його клопотання.

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 165, 233, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю

Визнати за Фермерським господарством "СОНЯ 2" (52514, Дніпропетровська область, Синельниківський район, с. Зайцеве, вул. Осипенко П., б. 52, ) право постійного користування земельною ділянкою площею 30,2000 гектарів, відповідно до Державного акту на право постійного користування землею від 08.04.1994 року, серія ДП Св № 000018, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, Зайцівська сільська рада.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 25.11.2021

Суддя І.А. Рудь