ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" листопада 2021 р. Справа№ 910/5596/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Алданової С.О.

Мартюк А.І.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельний холдинг «Шевченківський»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 16.07.2021

у справі №910/5596/21 (суддя - Борисенко І.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛКЛ Електро»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельний холдинг

«Шевченківський»

про стягнення 115 947, 84 грн

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛКЛ Електро» (надалі - ТОВ «ЛКЛ Електро», позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельний холдинг «Шевченківський» (надалі - ТОВ «Будівельний холдинг «Шевченківський», відповідач, скаржник) про стягнення 115 947,84 грн, з яких 39 729,00 грн 3% річних та 76 218,84 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані простроченням відповідачем належної до сплати суми основного боргу за договором поставки № 51 від 15.04.2017, яку рішенням Господарського суду міста Києва від 20.07.2020 у справі №910/6113/20, що набрало законної сили, присуджено до стягнення з ТОВ «Будівельний холдинг «Шевченківський» на користь ТОВ «ЛКЛ Електро».

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на пропуск позивачем строку позовної давності при зверненні із даним позовом.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.07.2021 у справі №910/5596/21 позовні вимоги задоволено частково.

Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 35 684, 28 грн 3% річних, 59 902, 82 грн інфляційних втрат та 1 871, 38 грн судового збору.

В іншій частині позову відмовлено.

Місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, виходив із того, що позивачем пропущений строк позовної давності щодо позовних вимог за період нарахування до 31.03.2018, а відтак позовні вимоги задовольнив частково, відмовивши у стягненні з відповідача на користь позивача 16 316,02 грн інфляційних втрат та 4 044,72 грн 3% річних за період нарахування з 20.12.2017 по 30.03.2018.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 16.07.2021 у справі №910/5596/21 скасувати та прийняти нове рішення про відмову у позові.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийняте при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також наявна невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи. Відтак, оскаржуване судове рішення у цій справі ухвалене із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції неправильно розраховано розмір 3 % річних та інфляційних втрат, у зв`язку з чим необґрунтовано задоволено позов в частині 3 040,06 грн.

Водночас, скаржник посилається на відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог судом першої інстанції, з огляду на зловживання позивачем своїми правами та подання позову, який спрямований на безпідставне отримання додаткового доходу.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.08.2021 апеляційну скаргу ТОВ «Будівельний холдинг «Шевченківський» передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуюча суддя - Зубець Л.П., судді: Алданова С.О., Мартюк А.І.

Судова колегія зазначає, що визначений за допомогою автоматизованої системи розподілу судової справи склад колегії суддів, є судом, встановленим законом, про що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, зокрема, у справі "Zand v. Austria", висловлено думку, що термін "судом, встановленим законом" у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів".

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.08.2021 апеляційну скаргу ТОВ «Будівельний холдинг «Шевченківський» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.07.2021 у справі №910/5596/21 залишено без руху, надано скаржнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом подання до суду апеляційної інстанції доказів сплати судового збору у розмірі 3405,00 грн та доказів надсилання апеляційної скарги з доданими до неї матеріалами позивачу на адресу: 39600, Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Махоркова, буд. 37-А.

14.09.2021 через управління автоматизованого документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої останнім долучено докази сплати судового збору у розмірі 3405,00 грн (копія квитанції №0.0..1 від 09.09.2021) та докази направлення апеляційної скарги позивачу на адресу: 39600, Полтавська обл., м. Кременчук, вул. Махоркова, буд. 37-А (опис вкладення та фіскальний чек).

Окрім того, у вищевказаній заяві скаржником викладено клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку для усунення недоліків апеляційної скарги, із обґрунтуванням причин пропуску вказаного процесуального строку.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.09.2021 клопотання скаржника про поновлення пропущеного процесуального строку для усунення недоліків апеляційної скарги задоволено, поновлено останньому пропущений процесуальний строк.

Відкрито апеляційне провадження у справі №910/5596/21 за апеляційною скаргою ТОВ «Будівельний холдинг «Шевченківський» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.07.2021.

Відповідно до ч. 3 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою ст. 271 цього Кодексу.

Частиною 10 ст. 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до п. п. 4, 5 ч. 3 ст. 247 ГПК України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо.

Виходячи із вищенаведених норм господарського процесуального законодавства, з огляду на характер спірних правовідносин та предмет доказування, а також те, що предметом позову у цій справі є вимога про стягнення 115 947, 84 грн, розгляд апеляційної скарги ТОВ «Будівельний холдинг «Шевченківський» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.07.2021 у справі №910/5596/21 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи на підставі ч. 1 ст. 247 ГПК України.

Окрім того, встановлено позивачу строк на подання до суду апеляційної інстанції відзиву на апеляційну скаргу та встановлено сторонам строк для подання заяв/клопотань, пояснень або заперечень.

Позивач, скориставшись своїм правом, у порядку визначеному ст. 263 ГПК України подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції прийняте із дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 16.07.2021 у даній справі - без змін.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, відзиві на неї, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, 15.04.2017 між ТОВ «Будівельний холдинг «Шевченківський» (покупець) та ТОВ «ЛКЛ Електро» (постачальник) укладено договір поставки № 51 (надалі - Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити та передати у визначені строки покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар.

У зв`язку з порушенням відповідачем своїх зобов`язань за Договором позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення заборгованості.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.07.2020 у справі №910/6113/20 присуджено до стягнення з ТОВ «Будівельний холдинг «Шевченківський» на користь ТОВ «ЛКЛ Електро» основний борг у розмірі 488 740,00 грн та судовий збір у розмірі 7 331, 10 грн.

Колегією суддів згідно Єдиного державного реєстру судових рішень перевірено, що вищевказане рішення місцевого господарського суду у справі №910/6113/20 не оскаржувалось в апеляційному порядку та є таким, що набрало законної сили.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Виходячи із вищевикладеного, факт порушення відповідачем зобов`язання з оплати на користь позивача 488 740, 00 грн заборгованості за Договором не потребує повторного доказування.

Враховуючи прострочення відповідачем належної до сплати позивачу за рішенням Господарського суду міста Києва від 20.07.2020 у справі №910/6113/20 суми основної заборгованості за Договором, ТОВ «ЛКЛ Електро» нараховано ТОВ «Будівельний холдинг «Шевченківський» 39 729,00 грн 3% річних та 76 218,84 грн інфляційних втрат, у зв`язку з чим подано даний позов до місцевого господарського суду.

Суд першої інстанції, враховуючи положення норм чинного законодавства України, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини справи, керуючись принципами розумності та справедливості, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, у зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності щодо позовних вимог за період нарахування 3% річних та інфляційних втрат до 31.03.2018.

Таким чином, місцевий господарський суд задовольнив вимоги позивача про стягнення з відповідача 35 684,28 грн 3% річних та 59 902,82 грн інфляційних втрат за період прострочення з 31.03.2018 по 04.09.2020 та відмовив у задоволенні решти позовних вимог.

Здійснивши перевірку правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає правомірними висновки суду першої інстанції щодо часткового задоволення позову, а твердження скаржника вважає безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Зобов`язанням, згідно зі ст. 509 ЦК України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 173 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати: з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Як вбачається із рішення Господарського суду міста Києва від 20.07.2020 у справі №910/6113/20, укладений між сторонами Договір за своєю правовою суттю є договором поставки.

Відповідно до ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Приписами ст. 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 629 ЦК України встановлено обов`язковість договору для виконання сторонами.

В силу положень ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Так, рішенням Господарського суду міста Києва від 20.07.2020 у справі №910/6113/20 встановлено факт поставлення позивачем товару за Договором та факт наявності у відповідача заборгованості за поставлений товар у розмірі 488 740,00 грн, у зв`язку з чим вказаним судовим рішенням позовні вимоги задоволено повністю.

Однак, відповідачем прострочено сплату позивачу вказаної вище суми заборгованості за рішенням суду.

Частиною 2 ст. 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) статтею 610 ЦК України кваліфіковано як порушення зобов`язання.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Так, у зв`язку із простроченням відповідачем сплати суми боргу за Договором, позивачем нараховано останньому 39 729,00 грн 3 % річних та 76 218,84 грн інфляційних втрат за період прострочення з 20.12.2017 по 04.09.2020.

В той же час, як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, відповідач заперечував проти задоволення позову та просив застосувати строк позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За положеннями ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Судом першої інстанції вірно визначено, що днем подання позову слід вважати дату поштового штемпеля підприємства зв`язку, через яке надсилається позовна заява, а в разі подання її безпосередньо до господарського суду - дату реєстрації цієї заяви в канцелярії суду.

З матеріалів справи вбачається, що із даним позовом позивач звернувся 01.04.2021 (згідно поштового конверту, у якому надіслано позовну заяву на адресу місцевого господарського суду), а тому проводити нарахування інфляційних втрат та 3% річних позивач має право у межах трьохрічного строку для звернення, тобто з 31.03.2018.

Таким чином, щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат за період прострочення з 20.12.2017 по 30.03.2018 позивачем пропущено строк позовної давності.

При цьому, обставин які б зупиняли або переривали строк позовної давності, а також поважність причин його пропуску, позивачем наведено не було.

Згідно з ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Частиною 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску строку позовної давності в частині нарахованих відповідачу 3% річних у розмірі 4 044,72 грн та інфляційних втрат у розмірі 16 316,02 грн за період нарахування з 20.12.2017 по 30.03.2018.

Водночас, місцевий господарський суд правомірно задовольнив вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних в сумі 59 902,82 грн та 3% річних в сумі 35 684,28 грн за спірним Договором за період прострочення з 31.03.2018 по 04.09.2020.

Судом апеляційної інстанції перевірено вказаний розрахунок 3% річних та інфляційних втрат та встановлено його арифметичну правильність, з огляду на що твердження скаржника про неправильність розрахунку сум, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача є необгрунтованими.

Отже, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Доводи викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення місцевого господарського суду, а тому не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 16.07.2021 у справі №910/5596/21 прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим оскаржуване рішення має бути залишеним без змін, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельний холдинг «Шевченківський» - без задоволення.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, з огляду на відмову в задоволенні апеляційної скарги, на підставі статті 129 ГПК України, покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельний холдинг «Шевченківський» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.07.2021 у справі №910/5596/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 16.07.2021 у справі №910/5596/21 залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельний холдинг «Шевченківський».

4. Матеріали справи №910/5596/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених статтею 287 Господарського процесуального кодексу України та у строки, встановлені статтею 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді С.О. Алданова

А.І. Мартюк