РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.11.2021Справа № 910/9568/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Нечая О.В., за участю секретаря судового засідання Будніка П.О., розглянувши у загальному позовному провадженні матеріали справи № 910/9568/21

за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" (Україна, 61004, Харківська обл., м. Харків, вул. Москалівська, буд. 57/59; ідентифікаційний код: 03359552)

до Акціонерного товариства "Укртрансгаз" (Україна, 01021, м. Київ, Кловський Узвіз, буд. 9/1; ідентифікаційний код: 30019801)

про стягнення 42 826 124,51 грн

Представники сторін:

від позивача: Вознюк Є.В., довіреність № 007Др-80-1220 від 14.12.2020;

від відповідача: Оніщук В.М., довіреність № 1-2515 від 09.12.2020.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства "Укртрансгаз" (далі - відповідач) про стягнення 42 826 124,51 грн, з яких 36 144 340,70 грн заборгованості, 4 425 571,23 грн інфляційних втрат та 2 256 212,58 грн 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором № транспортування природного газу від 17.12.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.06.2021 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення її недоліків - протягом 10 днів з дня вручення цієї ухвали.

01.07.2021 (у встановлений судом строк) до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви з додатками.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.07.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/9568/21, поставлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 04.08.2021.

03.08.2021 на електронну адресу Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач проти позову заперечує та зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів щодо подання ним з точок виходу природного газу неналежної якості, у зв`язку з чим відповідач посилається на відсутність правових підстав для стягнення з нього додаткової плати за недотримання параметрів якості природного газу за період з квітня 2018 року по грудень 2019 року. Крім того, відповідач зазначає, що позивачем був пропущений строк позовної давності в частині вимог про стягнення додаткової плати за недотримання параметрів якості природного газу за квітень та травень 2018 року. У відзиві на позовну заяву відповідач також просить суд поновити строк на його подання.

У підготовче засідання 04.08.2021 з`явились представники сторін.

У підготовчому засіданні 04.08.2021 судом було поновлено строк на подання відзиву на позовну заяву та прийнято його до розгляду, продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та оголошено перерву до 15.09.2021.

17.08.2021 до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив, за змістом якої позивач заперечує проти доводів відповідача, викладених у відзиві, та зазначає, що додаткова плата за недотримання параметрів якості природного газу передбачена Кодексом газотранспортної системи, який затверджено постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2493, а також умовами укладеного сторонами договору, відтак твердження відповідача стосовно того, що він не несе відповідальності за недотримання параметрів якості природного газу є безпідставними. Крім того, позивач посилається на ту обставину, що відповідачем було вчинено дії, які свідчать про визнання ним свого боргу в межах строку позовної давності, а саме підписано акти звірки розрахунків станом на 31.12.2019 та станом на 30.09.2020, інформація в яких щодо наявності заборгованості у відповідача підтверджується наданими позивачем доказами. Разом із відповіддю на відзив позивачем подано заяву про поновлення строку на її подання.

У підготовче засідання 15.09.2021 з`явились представники сторін.

У підготовчому засіданні 15.09.2021 представником відповідача було подано клопотання про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення заборгованості по додатковій платі в розмірі 35 495 934,59 грн, у зв`язку направленням на адресу позивача заяви про припинення зобов`язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, яке долучено судом до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 15.09.2021 судом було поновлено строк на подання відповіді на відзив і прийнято її до розгляду та оголошено перерву до 06.10.2021.

05.10.2021 на електронну адресу Господарського суду міста Києва від позивача надійшли пояснення щодо заяви відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог.

У підготовче засідання 06.10.2021 з`явились представники сторін.

У підготовчому засіданні 06.10.2021 судом було оголошено перерву до 20.10.2021.

19.10.2021 до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли додаткові пояснення щодо відсутності правових підстав для зарахування зустрічних однорідних вимог.

У підготовче засідання 20.10.2021 з`явились представники сторін.

У підготовчому засідання 20.10.2021 судом було долучено до матеріалів справи додаткові пояснення позивача.

Враховуючи, що судом було здійснено усі необхідні та достатні дії для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 17.11.2021.

15.11.2021 до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли додаткові пояснення, відповідно до яких позивач зазначає, що ним було подано позов про визнання одностороннього правочину про зарахування зустрічних однорідних вимог, вчиненого відповідачем, недійсним.

У судове засідання 17.11.2021 з`явились представники сторін.

Представник позивача надав суду усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача надав суду усні пояснення по суті спору, проти позову заперечував.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

17.12.2015 між Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз", яке в подальшому змінило своє найменування на Акціонерне товариство "Укртрансгаз" (далі - оператор, відповідач), та Публічним акціонерним товариством "Харківміськгаз", яке також змінило своє найменування на Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" (далі - замовник, позивач), було укладено Договір № транспортування природного газу (далі - Договір), відповідно до пунктів 2.1, 2.2 якого оператор надає замовнику послуги транспортування природного газу (далі - послуги) на умовах, визначених у цьому Договорі, а замовник сплачує оператору встановлену в цьому Договорі вартість таких послуг. Послуги надаються на умовах, визначених у Кодексі газотранспортної системи, який затверджено постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2493 (далі - Кодекс), з урахуванням особливостей, передбачених цим Договором.

У пункті 2.3 Договору сторони погодили послуги, які можуть бути надані замовнику за цим Договором, а саме: послуга замовленої потужності в точках входу та виходу до/з газотранспортної системи (далі - розподіл потужності); послуги фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою на підставі підтверджених номінацій (далі - транспортування); послуги балансування обсягів природного газу, які подаються до газотранспортної системи і відбираються з неї (далі - балансування).

Пунктом 2.5 Договору передбачено, що приймання-передача газу, документальне оформлення та подання звітності оператору здійснюються відповідно до вимог Кодексу.

Згідно з пунктами 2.6, 2.7 Договору замовник має виконувати вимоги, визначені в Кодексі, подавати газ в точках входу та/або приймати газ в точках виходу в обсягах, встановлених цим Договором, протягом погоджених термінів, а також оплачувати послуги на умовах, зазначених у Договорі. Оператор має виконувати вимоги, визначені в Кодексі, приймати газ в точках входу та/або передавати газ у точках виходу в обсягах, встановлених цим Договором, протягом погоджених термінів.

У пункті 3.1 Договору оператор зобов`язався здійснити додаткову оплату замовнику у разі недотримання параметрів якості природного газу, який передається ним в точках виходу з газотранспортної системи, в порядку, визначеному цим Договором.

У свою чергу, відповідно до п. 4.2 Договору замовник має право отримувати плату за недотримання вимог щодо якості газу, який передається оператором з газотранспортної системи в порядку, визначеному цим Договором.

Відповідно до пункту 5.1 Договору порядок комерційного обліку природного газу (у тому числі приладового) та перевірки комерційних вузлів обліку, а також порядок приймання-передачі природного газу в точках входу/виходу до/з газотранспортної системи та визначення і перевірки параметрів якості в цих точках здійснюються сторонами відповідно до вимог Кодексу та з урахуванням цього Договору.

За змістом пункту 5.2 Договору якість газу має відповідати вимогам щодо норм якості газу, фізико-хімічних показників та інших характеристик (далі - ФХП), визначених у Кодексі та нормативно-правових актах і відповідних стандартах, на які Кодекс містить посилання.

Згідно з п. 5.3 Договору за порушення вимог щодо якості газу, який подається в газотранспортну систему оператора або передається з неї оператором, стягується додаткова плата, визначена умовами цього Договору.

Пунктом 10.1 Договору передбачено, що сторона, яка порушила вимоги щодо параметрів якості природного газу, який передається/відбирається до/з газотранспортної системи, визначені Кодексом, зобов`язана сплатити на користь іншої сторони додаткову плату за недотримання параметрів якості природного газу. Відповідальною стороною за якість газу у точках виходу є оператор - перед замовником, який є оператором газорозподільної системи або прямим споживачем. У точках виходу на міждержавному з`єднанні оператор - перед замовником.

За умовами пункту 10.6 Договору розрахунок розміру додаткової плати за недотримання параметрів якості природного газу проводиться щомісяця окремо по кожному параметру якості щодо природного газу на підставі даних, визначених оператором у звіті про недотримання параметрів якості природного газу, який він надає замовнику на його електронну адресу до десятого числа місяця, наступного за газовим місяцем.

Відповідно до пункту 10.7 Договору сторона, яка допустила порушення щодо якості газу, зобов`язана сплатити додаткову плату у строк до п`ятнадцятого числа місяця, наступного за газовим місяцем, на підставі рахунка-фактури, який надсилається на її електронну адресу іншою стороною до дванадцятого числа місяця, наступного за газовим місяцем.

Згідно з п. 17.1 Договір набирає чинності з дня його укладення на строк до 31.12.2016, умови Договору застосовуються до відносин сторін, які виникли до його укладення, а саме з 01.12.2015. Цей договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії цього договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Як зазначає позивач, невідповідність якості природного газу, що був переданий в точках виходу з газотранспортної системи, підтверджується щомісячними паспортами-сертифікатами ФХП природного газу, переданого Харківським ЛВУМГ та прийнятого позивачем, обов`язковість оприлюднення яких на веб-сайті оператора газотранспортної системи передбачено Кодексом.

За твердженнями позивача, при розрахунку додаткової плати ним було використано загальнодоступну інформацію з вихідними даними, які розміщені на офіційному веб-сайті відповідача (паспорти ФХП), де зазначено всі маршрути та показники про відповідність/невідповідність природного газу параметрам якості, які надійшли у газорозподільну систему позивача, а також загальнодоступну інформацію про розмір базової ціни газу (БЦГ), яку повідомляє відповідач на своєму веб-сайті відповідно до вимог Кодексу.

За доводами позивача, відповідач передавав природний газ у його газорозподільну систему з недотриманням показників якості газу, а саме з перевищенням температури точки роси за вологою та температури точки роси за вуглеводнями, про що свідчать звіти відповідача, які надавались позивачу, на виконання пункту 10.6 Договору, належним чином засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи.

Як зазначає позивач, ним було здійснено розрахунок додаткової плати на компенсацію невідповідності ФХП природного газу, відповідно до якого заборгованість відповідача складає 36 144 340,70 грн, а наявність заборгованості по додатковій платі за недотримання параметрів якості природного газу, переданого відповідачем, підтверджується наявними в матеріалах справи Актами звірки розрахунків станом на 31.12.2019 та станом на 30.09.2020.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач зазначає, що відповідач протягом тривалого часу порушує свої договірні зобов`язання та безпідставно не перераховує позивачу додаткову плату за недотримання параметрів якості природного газу, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 36 144 340,70 грн заборгованості, 4 425 571,23 грн інфляційних втрат та 2 256 212,58 грн 3 % річних.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина перша статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частинами 1, 2 статті 32 Закону України "Про ринок природного газу" передбачено, що транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами. За договором транспортування природного газу оператор газотранспортної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газотранспортної системи встановлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу. Типовий договір транспортування природного газу затверджується Регулятором.

У своїх заявах по суті справи сторони підтвердили факт укладення ними Договору, проте відповідач зазначає, що вказаним договором лише врегульовано взаємовідносини сторін щодо надання послуги замовленої потужності, послуги фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою та послуги балансування обсягів природного газу, натомість, за доводами відповідача, у нього відсутнє зобов`язання щодо сплати додаткової плати за недотримання параметрів якості природного газу.

Втім, суд відхиляє вказані доводи відповідача як безпідставні, оскільки у Розділі Х Договору сторони погодили порядок визначення та сплати додаткової плати за недотримання параметрів якості природного газу.

У матеріалах справи відсутні докази того, що однією із сторін було заявлено про припинення дії Договору в порядку п. 17.1 вказаного договору, відтак суд дійшов висновку, що строк дії Договору неодноразово продовжувався.

Кодекс газотранспортної системи, затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2493 (далі - Кодекс ГТС), є регламентом функціонування газотранспортної системи України та визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газотранспортної системи України (п. 2 Кодексу ГТС).

Згідно з пунктами 2, 3 розділу 1 глави ІІІ Кодексу ГТС визначення фізико-хімічних показників та інших характеристик (далі - ФХП) природного газу проводиться у точках входу і точках виходу. Визначення ФХП природного газу у точках виходу газотранспортної системи проводиться оператором газотранспортної системи на умовах, визначених цим Кодексом та погоджених з операторами суміжних систем або прямими споживачами, з використанням автоматичних потокових приладів (автоматичних хроматографів та вологомірів) та/або вимірювальних хіміко-аналітичних лабораторій.

Відповідно до пункту 11 розділу 1 глави ІІІ Кодексу ГТС для точок входу і точок виходу визначаються такі значення ФХП: компонентний склад; нижча та вища теплота згоряння; густина газу; вміст сірководню та меркаптанової сірки; вміст механічних домішок; число Воббе; температура точки роси за вологою; температура точки роси за вуглеводнями.

У пункті 13 розділу 1 глави ІІІ Кодексу ГТС визначено вимоги, яким повинен відповідати природний газ, що подається в газотранспортну систему. Зокрема, температура точки роси за вологою °С при абсолютному тиску газу 3,92 МПа - не перевищує мінус 8 (-8); температура точки роси за вуглеводнями при температурі газу не нижче 0 °С - не перевищує 0°С.

Пунктом 20 глави 1 розділу ІІІ Кодексу ГТС передбачено, що місячні паспорти-сертифікати ФХП газу підлягають оприлюдненню на веб-сайті оператора газотранспортної системи.

За приписами пункту 5 глави 7 розділу ІІІ Кодексу газотранспортної системи власник комерційного ВОГ (ПВВГ) повинен скласти та надати іншій стороні до 5-го числа місяця, наступного за звітним, місячний паспорт-сертифікат фізико-хімічних характеристик газу, в якому вказуються всі ФХП, що підлягають контролю відповідно до пункту 13 глави 1 цього розділу, у тому числі середньозважене значення вищої теплоти згоряння за місяць (у кВт·год/м3 з розрядністю відображення два знаки після цілої частини).

У матеріалах справи (аркуші справи 126 - 187) містяться належним чином засвідчені копії Звітів про недотримання показників якості газу, переданого філією УМГ "Харківтрансгаз" АТ "Укртрансгаз" ПАТ "Харківміськгаз", Звітів про недотримання параметрів якості природного газу, переданого Філією "Оператор ГТС України" АТ "Укртрансгаз" АТ "Харківміськгаз", а також комерційних звітів АТ "Укртрансгаз", які складені відповідачем на виконання вищевказаних вимог Кодексу ГТС за загальний період з квітня 2018 року по грудень 2019 року.

Зі змісту вказаних звітів вбачається, що відповідачем протягом зазначеного періоду було передано до газорозподільної системи позивача природний газ, який не відповідав вимогам, визначеним пунктом 13 розділу 1 глави ІІІ Кодексу ГТС.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що у відповідності до вимог підпункту 1 пункту 1 глави 1 розділу ІІІ Кодексу газотранспортної системи природний газ був завантажений в газотранспортну систему з причин незалежних від оператора газотранспортної системи, так як відповідальним за якість природного газу у точках входу завантаженого в газотранспортну систему є суміжне газовидобувне підприємство, у зв`язку з чим, на думку відповідача, відсутня вина та правові підстави для стягнення з нього додаткової плати за недотримання параметрів якості природного газу.

Однак, такі доводи відповідача судом також відхиляються як безпідставні, оскільки умовами укладеного сторонами Договору передбачено, що зобов`язання з постачання у газорозподільну систему позивача природного газу покладено саме на відповідача - АТ "Укртрансгаз", який, у свою чергу, зазначеного не спростував, тому саме відповідач несе відповідальність за недотримання параметрів якості природного газу, який подавався у газорозподільну систему позивача.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 09.11.2020 у справі № 910/7190/19 та від 18.02.2021 у справі № 910/4179/20.

Відповідно до п. 18 розділу 1 глави ІІІ Кодексу ГТС якщо природний газ, що був переданий в точках виходу з газотранспортної системи, не відповідає встановленим вимогам пункту 17 цієї глави, оператор газотранспортної системи сплачує оператору газорозподільної системи, оператору газосховищ, прямому споживачу додаткову оплату, визначену в договорі транспортування.

У пунктах 10.4, 10.5 Договору сторони погодили порядок проведення розрахунків (формули) додаткової плати у разі подачі у фізичній точці входу/виходу природного газу, який не відповідає визначеним Кодексом параметрам температури точки роси за вологою та параметрам температури точки роси за вуглеводнями.

Як встановлено судом, у відповідності до умов укладеного сторонами Договору, позивачем було складено Розрахунки (акти) додаткової плати за недотримання параметрів якості природного газу за загальний період квітень 2018 року - грудень 2019 року (аркуші справи 18 - 125), відповідно до яких розмір додаткової плати складає 36 144 340,70 грн.

Доводи відповідача щодо ненадання позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, якими він обґрунтовує позовні вимоги, є безпідставними, оскільки матеріалами справи, а саме вищевказаними Звітами про недотримання показників якості газу, який передавався відповідачем позивачу, та Розрахунками (акти) додаткової плати за недотримання параметрів якості природного газу за загальний період квітень 2018 року - грудень 2019 року, які у відповідності до Розділу Х Договору є підставою для здійснення відповідачем перерахування додаткової плати, підтверджується протилежне.

У матеріалах справи також містяться належним чином засвідчені копії виставлених позивачем рахунків на оплату компенсації за недотримання параметрів якості природного газу за вказаний період (аркуші справи 188 - 237).

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на положення пункту 10.7 Договору, зобов`язання з оплати додаткової плати мало виконуватись відповідачем у строк до п`ятнадцятого числа місяця, наступного за газовим місяцем, на підставі рахунка-фактури, який надсилається на його електронну адресу до дванадцятого числа місяця, наступного за газовим місяцем.

Судом відхиляються як необґрунтовані доводи відповідача щодо ненадання позивачем доказів направлення на його електронну адресу відповідних рахунків-фактур на оплату додаткової плати за недотримання параметрів якості природного газу за вказаний період, оскільки за своєю правовою природою рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти, тобто, носить інформаційний характер. Ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою в розумінні статті 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні статті 613 Цивільного кодексу України. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 29.04.2020 у справі №915/641/19.

Більше того, у матеріалах справи містяться листи позивача, адресовані відповідачу, щодо необхідності надання оперативних даних ФХП природного газу та внесення додаткової плати за недотримання показників якості газу, відповідно до наданих позивачем розрахунків (аркуші справи 238 - 256), які були залишені відповідачем без відповіді та задоволення.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Наявність заборгованості у відповідача по додатковій платі за Договором в розмірі 36 144 340,70 грн також підтверджується наявними в матеріалах справи підписаними обома сторонами та скріпленим їхніми печатками Актами звірки розрахунків станом на 31.12.2019 та станом на 30.09.2020.

Відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим, а лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Він відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій (поставки, надання послуг тощо), оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом. Разом із тим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19.04.2018 у справі № 905/1198/17, від 24.10.2018 у справі № 905/3062/17, від 05.03.2019 у справі №910/1389/18, від 04.12.2019 у справі № 916/1727/17 та від 21.12.2020 у справі № 916/499/20.

Згідно з ч. 7 ст. 8 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" головний бухгалтер або особа, яка забезпечує ведення бухгалтерського обліку підприємства: забезпечує дотримання на підприємстві встановлених єдиних методологічних засад бухгалтерського обліку, складання і подання у встановлені строки фінансової звітності; організує контроль за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій.

Отже, відповідно до вимог чинного законодавства бухгалтер, який підписав акт звірки, має такі повноваження в межах здійснення ним бухгалтерського обліку та посадових обов`язків.

Зі змісту Актів звірки розрахунків станом на 31.12.2019 та станом на 30.09.2020 вбачається, що їх було підписано головним бухгалтером позивача - Чернявським В.А. та головним бухгалтером відповідача - Ростовою І.Є.

Враховуючи ту обставину, що інформація, яка відображена у вказаних актах звірки розрахунків, підтверджена наданими позивачем розрахунками (актами) додаткової плати і акти звірки розрахунків містять підписи уповноважених осіб та відтиски печаток сторін, суд приймає Акти звірки розрахунків станом на 31.12.2019 та станом на 30.09.2020 як належні докази на підтвердження визнання відповідачем заборгованості за Договором.

Судом відхиляються як необґрунтовані доводи відповідача про те, що вищевказані акти звірки розрахунків є неналежними доказами, оскільки підписані позивачем акти звірки розрахунків на адресу відповідача не повертались та про внесену до них позивачем інформацію він довідався лише після отримання позовної заяви, з огляду на те, що акти звірки розрахунків підписані уповноваженими особами сторін та містять відтиски їхніх печаток.

Стосовно доводів відповідача щодо закриття провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення заборгованості в розмірі 35 495 934,59 грн, у зв`язку з направленням на адресу позивача заяви про припинення зобов`язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, суд зазначає наступне.

Частинами 3, 5 статті 202 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Згідно з ч. 3 ст. 203 Господарського кодексу України господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Аналогічні положення закріплені також у статті 601 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Отже, за змістом наведених норм заява про зарахування зустрічних вимог є одностороннім правочином.

Суд звертає увагу, що зарахування зустрічних однорідних вимог, відповідно до статті 601 Цивільного кодексу України, є способом припинення одночасно двох зобов`язань: в одному - одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні є кредитором у другому). Також можливе часткове зарахування, коли одне зобов`язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов`язання. У такому випадку зобов`язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами.

Вимоги, які підлягають зарахуванню, мають відповідати таким умовам:

- бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим);

- бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, наприклад, грошей. При цьому, правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо);

- строк виконання таких вимог має бути таким, що настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги;

- безспірність вимог, які зараховуються, а саме відсутність спору щодо змісту, умови виконання та розміру зобов`язань.

Наслідком здійснення такого правочину є припинення як обов`язку заявника перед адресатом, так і обов`язку адресата перед заявником з моменту здійснення заяви про зарахування, що зумовлює необхідність визначення заявником тих вимог до нього, які відповідають вказаним вище умовам.

З огляду на викладене, зобов`язання з оплати заборгованості за договором може бути припинено шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог за наявності умов, установлених статтею 601 Цивільного кодексу України, та за відсутності обставин, передбачених статтею 602 Цивільного кодексу України, за яких зарахування зустрічних вимог не допускається.

Отже, однією із важливих умов, за наявності якої можливе припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних вимог, є безспірність вимог, які зараховуються, а саме відсутність спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань. Наявність заперечень іншої сторони на заяву про зарахування чи відсутність будь-якої із наведених умов виключає проведення зарахування у добровільному порядку.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.10.2018 у справі №914/3217/16, а також у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №910/21652/17, від 11.09.2018 у справі №910/21648/17, від 11.10.2018 у справі №910/23246/17, від 15.08.2019 у справі №910/21683/17, від 11.09.2019 у справі №910/21566/17, від 25.09.2019 у справі №910/21645/17, від 05.11.2019 у справі №914/2326/18, від 01.10.2019 у справі №910/12968/17.

Зі змісту наявних у матеріалах справи пояснень позивача вбачається, що він не погоджується із заявою відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог №1001вих-21-6036 від 12.08.2021.

З матеріалів справи також вбачається, що позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про визнання недійсним одностороннього правочину відповідача - заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог №1001вих-21-6036 від 12.08.2021, який прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/16047/21.

З огляду на вищенаведене, оскільки на момент вчинення відповідачем одностороннього правочину, направленого на припинення зобов`язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, між сторонами був спір щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, а також наявність заперечень позивача на заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог, що виключає можливість зарахування у добровільному порядку, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для закриття провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення заборгованості в розмірі 35 495 934,59 грн на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Щодо заяви відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності за позовними вимогами про стягнення додаткової плати за недотримання параметрів якості природного газу за квітень, травень 2018 року суд дійшов наступного висновку.

Згідно зі статтями 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частинами 3, 4 статті 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

При розгляді цієї справи суд встановив, що відповідачем не виконано зобов`язання за Договором щодо сплати додаткової плати за недотримання параметрів якості природного газу за загальний період з квітня 2018 року по грудень 2019 року в загальному розмірі 36 144 340,70 грн.

Згідно з накладною служби кур`єрської доставки позовну заяву до відділу діловодства Господарського суду міста Києва подано 14.06.2021.

Статтею 264 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Закон не містить переліку дій, що свідчать про визнання особою свого боргу або іншого обов`язку, але їх узагальнюючою рисою є те, що такі дії мають бути спрямовані на виникнення цивільних прав і обов`язків. В цьому сенсі діями, спрямованими на визнання боргу, є дії боржника безпосередньо стосовно кредитора, які свідчать про наявність боргу, зокрема повідомлення боржника кредитору, яким боржник підтверджує наявність у нього заборгованості перед кредитором, відповідь на претензію, підписання боржником акта звіряння розрахунків або іншого документа, в якому визначена його заборгованість. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, також можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звіряння взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Підписання в межах позовної давності боржником і кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір, належить до дій, які свідчать про визнання особою свого боргу, і, як наслідок, про переривання строку позовної давності. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 09.11.2018 у справі №911/3685/17, від 03.07.2019 у справі №187/789/17 та від 10.09.2019 у справі №916/2403/18.

Як було вказано вище, уповноваженими особами сторін у межах строку позовної давності, а саме 30.12.2019 та 30.09.2020 було підписано та скріплено печатками Акти звірки розрахунків.

Вказані обставини свідчать про перевивання строку позовної давності, а останньою датою такого переривання є 30.09.2020, тобто, виходячи з приписів статті 264 Цивільного кодексу України, з вказаної дати перебіг строку позовної давності розпочався заново.

Відтак, суд дійшов висновку, що позивачем в частині вимог про стягнення з відповідача додаткової плати за недотримання параметрів якості природного газу за квітень, травень 2018 року строк позовної давності не пропущено.

Підсумовуючи вищевикладене, оскільки невиконання грошового зобов`язання відповідачем за Договором підтверджується матеріалами справи, доказів сплати суми боргу відповідач не надав, позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 36 144 340,70 грн визнається судом обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Зазначені висновки підтверджуються Рекомендаціями Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, наданих у листі Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997, відповідно до яких визначення загального індексу за певний період часу здійснюється шляхом перемноження помісячних індексів, тобто накопичувальним підсумком. Його застосування до визначення заборгованості здійснюється за умов, якщо в цей період з боку боржника не здійснювалося платежів, тобто розмір основного боргу не змінювався. У випадку, якщо боржник здійснював платежі, загальні індекси інфляції і розмір заборгованості визначаються шляхом множення не за весь період прострочення, а виключно по кожному періоду, в якому розмір заборгованості не змінювався, зі складанням сум отриманих в результаті інфляційних збитків кожного періоду. При цьому, слід вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з врахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Необхідно враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі №910/4590/19 та від 22.09.2020 у справі №918/631/19.

Судом перевірено розрахунки інфляційних втрат та 3 % річних за заявлений позивачем період та встановлено, що вони є арифметично вірними, відтак до стягнення з відповідача на користь позивача також підлягають 4 425 571,23 грн інфляційних втрат та 2 256 212,58 грн 3% річних.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

Зважаючи на викладене, всі інші доводи та міркування сторін судом визнаються такими, що не спростовують вищевказаних висновків суду.

Відповідно до частин 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем належними доказами обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, не спростовано.

З огляду на вищевикладене, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено обґрунтованість заявленого позову, відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають 36 144 340,70 грн заборгованості, 4 425 571,23 грн інфляційних втрат та 2 256 212,58 грн 3 % річних.

Витрати позивача по сплаті судового збору в розмірі 642 391,87 грн, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача, оскільки позов підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 129, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Укртрансгаз" (Україна, 01021, м. Київ, Кловський Узвіз, буд. 9/1; ідентифікаційний код: 30019801) на користь Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" (Україна, 61004, Харківська обл., м. Харків, вул. Москалівська, буд. 57/59; ідентифікаційний код: 03359552) 36 144 340 (тридцять шість мільйонів сто сорок чотири тисячі триста сорок) грн 70 коп. заборгованості, 4 425 571 (чотири мільйони чотириста двадцять п`ять тисяч п`ятсот сімдесят одну) грн 23 коп. інфляційних втрат, 2 256 212 (два мільйони двісті п`ятдесят шість тисяч двісті дванадцять) грн 58 коп. 3 % річних та 642 391 (шістсот сорок дві тисячі триста дев`яносто одну) грн 87 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 29.11.2021

Суддя О.В. Нечай