СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2021 року м. Харків Справа № 917/887/21

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуюча суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В. , суддя Гребенюк Н.В.

при секретарі Пархоменко О.В.

за участю:

позивача - адвокат Баранова В.І., свідоцтво Серія ПТ №1703 від 27.06.2017 року, довіреність №10-72/2136 від 29.01.2021 року;

відповідача - не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Кремелектро" - адвоката Пасюк В.В. (вх. №3039П/1-18)

на рішення господарського суду Полтавської області від 31.08.2021 року у справі №917/887/21, ухвалене в приміщенні господарського суду Полтавської області (суддя Білоусов С.М.), повний текст якого складено 31.08.2021 року

за позовною заявою Акціонерного товариства "Полтаваобленерго", м. Полтава

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кремелектро", м. Кременчук

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 31.08.2021 року у справі №917/887/21 позов задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кремелектро" на користь Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" 25 000 грн. 00 коп. пені, 9 097 грн. 64 коп. - штрафу, 1 684 грн. 19 коп. відшкодування витрат з оплати судового збору; в іншій частині - у позові відмовлено.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Кремелектро" - адвокат Пасюк В.В. з рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 31.08.2021 року у справі та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на таке.

Господарський суд першої інстанції повинен був застосувати до спірних правовідносин положення ст. ст. 612, 613 ЦК України, ст. ст. 220, 221 ГК України відповідно до яких, кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він не вчинив дій, що встановлені договором, а прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Посилається на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 20.05.2021 року у справі №910/2711/20.

Розглянувши справу та прийнявши до уваги лише докази та аргументи позивача та не надавши належної оцінки доводам відповідача, господарський суд першої інстанції порушив принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом та судом та принцип змагальності сторін, відповідно до якого здійснюється судочинство у господарських судах.

Підтвердження наявності газових мереж зовнішнього газопостачання в зоні проведення підрядних робіт підтверджується не лише заявою свідка ОСОБА_1 , яку суд безпідставно не взяв до уваги, а і іншими доказами, які господарський суд першої інстанції не дослідив та не взяв до уваги.

Місцевим господарським судом не досліджено, що роботи по договору фактично виконані ще наприкінці квітня 2020 року, а їх комісійне приймання - передача відбувались у період з 29.04.2020 року по 05.05.2020 року, підтвердженням чого є Технічна документація по здачі - прийманні електромонтажних робіт по договору.

Місцевим господарським судом не застосовано приписи ч. 1 ст. 853 ЦК України, відповідно до якої замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Посилається на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі №914/2628/17.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року за №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" через спалах у світі коронавірусу з 12.03.2020 року до 03.04.2020 року в Україні введений карантин; постановами Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 року № 239, від 22.04.2020 року №291, від 11.05.2020 року №349, від 20.05.2020 року №392, від 17.06.2020 року №500, від 22.07.2020 року №641, від 26.08.2020 року №760, від 13.10.2020 року №956, від 09.12.2020 року №1236, від 17.02.2021 року № 104, від 21.04.2021 року №405, від 16.06.2021 року №611, від 11.08.2021 року №855, від 22.09.2021 року №981 до постанови від 11.03.2020 року № 211 внесено зміни, якими дію карантину продовжено до 31.12.2021 року.

Рада суддів України на офіційному сайті 11.03.2020 року звернулася до громадян, які є учасниками судових процесів, з проханням утриматися від участі у судових засіданнях, якщо слухання не передбачають обов`язкової присутності учасників сторін та листом №9рс-186/20 від 16.03.2020 року до Верховного Суду, Вищого антикорупційного суду, місцевих та апеляційних судів з рекомендацією встановити особливий режим роботи судів України, в тому числі роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами.

Для запобігання розповсюдженню особливо небезпечного вірусного захворювання серед працівників суду на період з 13.03.2020 року по 03.04.2020 року наказом голови Східного апеляційного господарського суду від 13.03.2020 року за № 04-а встановлено особливий режим роботи суду в умовах карантину; наказами голови суду від 26.03.2020 року № 05-а, від 23.04.2020 року №07-а, від 08.05.2020 року №08-а, від 22.05.2020 року №10-а, від 22.06.2020 року №12-а, від 28.07.2020 року №14-а, від 31.08.2020 року №15-а, від 22.10.2020 року №21-а, від 18.12.2020 року №24-а, від 23.06.2021 року №10-а, від 16.08.2021 року №12-а на період дії карантину суд продовжує працювати в умовах встановленого раніше особливого режиму.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.10.2021 року, для розгляду справи суддею - доповідачем визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуюча суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В., суддя Геза Т.Д.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.10.2021 року апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Кремелектро" - адвоката Пасюк В.В. на рішення господарського суду Полтавської області від 31.08.2021 року у справі залишено без руху; останнього зобов`язано усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху та роз`яснено, що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.

13.10.2021 року на адресу суду від апелянта надійшла заява про усунення недоліків (вх.№11833), з доказами сплати судового збору, яку долучено до матеріалів справи.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 13.10.2021 року клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Кремелектро" - адвоката Пасюк В.В. про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження задоволено; поновлено строк на подання апеляційної скарги; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Кремелектро" - адвоката Пасюк В.В. на рішення господарського суду Полтавської області від 31.08.2021 року у справі; позивачу встановлено строк до 11.11.2021 року на протязі якого він має право подати відзив на апеляційну скаргу; призначено справу до розгляду на "17" листопада 2021 року о 12:30 год.; явка сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась; до розгляду апеляційної скарги дію рішення господарського суду Полтавської області від 31.08.2021 року у справі №917/887/21 зупинено; роз`яснено учасникам справи, що вони мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon".

25.10.2021 року на адресу суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№12243), в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, який долучено до матеріалів справи, в обґрунтування якого вказує на те, що відповідачем не доведено належними доказами, що прострочення виконання робіт відбулося не з його вини.

25.10.2021 року на адресу суду від представника Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" - адвоката Баранової В.І. надійшла заява про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції (вх.№12244), в якому остання просить забезпечити участь представника в судовому засіданні, призначеному на 17.11.2021 року о 12:30 год., в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon", яку долучено до матеріалів справи.

Листом Східного апеляційного господарського суду від 26.10.2021 року №13-49/021938 повідомлено заявника про те, що суддя - доповідач Терещенко О.І. перебуває у відпустці по 29.10.2021 року включно; вказана заява буде передана судді-доповідачу після виходу з відпустки.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 01.11.2021 року задоволено заяву представника Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" - адвоката Баранової В.І. про її участь в судовому засіданні, призначеному на 17.11.2021 року о 12:30 год., в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon", з використанням власних технічних засобів представника, який подав вказану заяву; судове засідання у справі призначене на "17" листопада 2021 року о 12:30 год. ухвалено провести за участі представника Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" - адвоката Баранової В.І. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon", з використанням власних технічних засобів вказаного представника.

05.11.2021 року на адресу суду від представника апелянта - адвоката Пасюка В.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх.№12771), в якому останній просить відкласти розгляд справи на іншу дату, у зв`язку з зайнятістю останнього у судовому засіданні Ленінського районного суду м. Полтави, яке долучено до матеріалів справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.11.2021 року, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Геза Т.Д., на підставі п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, для розгляду справи суддею - доповідачем визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуюча суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В., суддя Гребенюк Н.В.

У судовому засіданні 17.11.2021 представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Колегія суддів, розглянувши в судовому засіданні 17.11.2021 року клопотання представника апелянта - адвоката Пасюка В.В. про відкладення розгляду справи (вх.№12771 від 05.11.2021 року), дійшла висновку про відмову в його задоволенні з огляду на таке.

Відкладення розгляду справи є правом суду, основною передумовою для чого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

"Розумність" строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (рішення Європейського суду з прав людини у справі "G. B. проти Франції").

Отже, поняття "розумний строк" є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.

Точкою відліку часу розгляду цивільної справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.

Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (№51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 року у справі "Красношапка проти України").

Участь представників сторін в судовому засіданні, призначеному апеляційним господарським судом обов`язковою не визнавалась, про що безпосередньо доводилось до відома учасників справи ухвалами суду апеляційної інстанції від 13.10.2021 року та 01.11.2021 року, які були отримані відповідачем.

Колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, оскільки відповідач не був позбавлений права забезпечити участь свого іншого представника в призначене судове засідання.

Також, колегія суддів враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного суду від 18.02.2021 року у справі №911/2681/19, де, зокрема, вказано на те, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (ст. 202 ГПК України).

На підтвердження направлення копії ухвали суду від 13.10.2021 року відповідачу у справі, додано рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ПАТ "Укрпошта" від 26.10.2021 року №362, згідно з яким відповідач отримав копію ухвали від 13.10.2021 року - 21.10.2021 року; на підтвердження направлення копії ухвали суду від 01.11.2021 року відповідачу у справі, додано рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ПАТ "Укрпошта" від 11.11.2021 року №580, згідно з яким відповідач отримав копію ухвали від 01.11.2021 року - 08.11.2021 року.

Також, відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції, Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Ухвали суду від 13.10.2021 року та від 01.11.2021 року було у встановленому порядку внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень та інформація у справі, що розглядається була розміщена за веб-адресою https://court.gov.ua/fair/ та www.hra.arbitr.gov.ua/sud5039.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України", рішення Європейського суду з прав людини від 27.04.2000 року у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 року у справі "Красношапка проти України").

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 42 ГПК України та беручи до уваги відсутність клопотань від учасників справи щодо відкладення розгляду апеляційної скарги у зв`язку з карантинними заходами, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши повноту встановлення господарським судом першої інстанції неоспорених обставин справи, колегія суддів встановила наступне.

13.01.2020 року між АТ "Полтаваобленерго" (замовник) та ТОВ "Кремелектро" (підрядник) укладено договір підряду № 131, відповідно до умов якого підрядник зобов`язується виконати та здати замовнику в установлений договором строк закінчені роботи, зазначені в п.1.2. договору, а замовник- прийняти і оплатити такі роботи (п.1.1. договору).

Згідно з п. 1.2. договору предметом договору є роботи з технічного переоснащення електромереж АТ "Полтаваобленерго" для приєднання електроустановок житлового будинку гр. ОСОБА_2 по пров. Ефірний, 18 в м. Кременчук, Полтавської області, код згідно з національним класифікатором України ДК 021:2015 "Єдиний закупівельний словник" 45000000-7-Будівельні роботи та поточний ремонт.

Відповідно до п. 10.1. договір набирає чинності з моменту підписання його уповноваженими представниками сторін і скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2020 року.

Згідно з п. 1.3. договору обсяги (кількісні характеристики), виконуваних за договором робіт, визначені в проектній документації.

У п. 1.4. договору підрядник підтверджує, що має всі чинні дозвільні та погоджувальні документи на здійснення даного виду господарської діяльності, на виконання спеціальних видів робіт та необхідні кваліфікаційні характеристики.

За змістом п. 3.1. договору загальна ціна договору з ПДВ становить 131 401,00 грн.

Сторонами був погоджений додаток № 1 до договору - договірна ціна; локальний кошторис на будівельні роботи; додаток № 2 до договору - графік виконання робіт, додаток № 3 до Договору - "Технічна виконавча документація".

Згідно з п. 4.1 договору розрахунки проводяться шляхом: попередньої оплати, яка здійснюється Замовником до початку робіт в розмірі 50% від загальної ціни договору протягом 10 днів з моменту виставлення підрядником рахунку - фактури; остаточний розрахунок здійснюється в строк до 10 днів, перебіг якого починається з наступного дня після спливу 30 днів. Строк розрахунку обчислюється з моменту підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання виконаних робіт (форма КБ-2) та довідки про вартість виконаних робіт (форма КБ-3).

У відповідності до п. 5.1. договору строк (термін) виконання робіт по договору узгоджується замовником та підрядником в графіку виконання робіт, який є Додатком №2 до договору і його невід`ємною частиною.

Згідно з п. 5.17 договору здавання - приймання виконаних робіт здійснюється спільно уповноваженими представниками сторін після виконання робіт за актом приймання виконаних робіт складеним за формою КБ-2в та довідкою КБ-3. Замовник розглядає та підписує акт КБ-2в та довідку КБ-3 протягом 10 робочих днів з моменту їх отримання від Підрядника.

У п. 5.7 сторони погодили, що з метою організації робіт, замовник до початку виконання робіт, зобов`язаний виконати всі знеструмлення або відключення, необхідні для виконання робіт підрядником.

У п. 6.3.2 договору сторони погодили, що підрядник зобов`язаний забезпечити виконання робіт у строки, встановлені договором.

Відповідно до п. 7.2 договору за порушення строків виконання робіт з підрядника стягується пеня у розмірі 0,5 % вартості робіт з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

На виконання умов договору позивач за платіжним дорученням № 759427 від 24.01.2020 року перерахував відповідачу 65 700,50 грн., що становить аванс в розмірі 50% від вартості робіт.

Згідно графіку виконання робіт- сторони визначили строк виконання робіт з технічного переоснащення електромереж АТ "Полтаваобленерго" для приєднання електроустановок житлового будинку гр. ОСОБА_2 по пров. Ефірний, 18 в м. Кременчук, Полтавської області: постачання обладнання та матеріалів - протягом 1-20 робочих днів з моменту отримання авансового платежу; виконання будівельно - монтажних робіт 21 -30 робочих днів.

Позивач вказує на те, що кінцевою датою поставки товару згідно договору та графіку виконання робіт є 05.03.2020 року.

Зі змісту двостороннє підписаного акту здачі-приймання виконаних робіт від 23.06.2020 року (форма № КБ-2в) за червень 2020 року слідує, що відповідач виконав передбачені в договорі роботи на суму 129966,25 грн.; виконані відповідачем роботи прийняті позивачем без зауважень.

Сторонами підписано довідку форми № КБ-3 про вартість виконаних підрядних робіт за червень 2020 року на суму 129 966,25 грн.

Позивач посилається на те, що відповідач здійснив підрядні роботи з порушенням умов календарного графіку, з простроченням на 110 календарних днів, що є порушенням п. 7.2. договору.

Вказане вище й стало підставою для звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду Полтавської області, в якому останній просив стягнути з відповідача 71 481,44 грн. пені та 9 097,64 грн. штрафу.

31.08.2021 року господарським судом Полтавської області ухвалено оскаржуване рішення, з підстав викладених вище.

Переглянувши справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення господарського суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод справи про цивільні права та обов`язки осіб, а також справи про кримінальне обвинувачення мають бути розглянуті у суді впродовж розумного строку. Ця вимога спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту. А відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Місцевий господарський суд, частково задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що відповідач виконав роботи з технічного переоснащення електромереж; виконані відповідачем роботи прийняті позивачем без зауважень; термін прострочення виконання робіт є не значим; відповідачем не доведено належними доказами, що прострочення виконання робіт відбулося не з його вини; відповідачем не надано доказів звернення до оператора ГРМ про погодження проведення будівельних робіт або письмової обґрунтованої відмови від погодження цих робіт; відповідачем не надано доказів звернення до позивача з листом про внесення змін до затвердженого проекту будівництва, про внесення змін до графіку виконання робіт, про продовження строку виконання робіт, не надано доказів звернення до позивача про внесення змін в договір шляхом укладення додаткових угод та не надано доказів надсилання позивачу листів про знеструмлення лінії електропередач.

Колегія суддів вважає передчасними вказані висновки місцевого господарського суду, з огляду на таке.

Предметом спору у справі є стягнення штрафних санкцій за несвоєчасне виконання умов укладеного між сторонами договору.

Частинами 1 та 2 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Статтею 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Для виконання окремих видів робіт, встановлених законом, підрядник (субпідрядник) зобов`язаний одержати спеціальний дозвіл. До окремих видів договорів підряду, встановлених параграфами 2-4 цієї глави, положення цього параграфа застосовуються, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про ці види договорів.

Частиною 1 ст. 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Апелянт вказує на те, що позивач несвоєчасно виконав зобов`язання за договором в частині виведення ліній електропередач з під напруги, що стало причиною затримки у дотриманні строків виконання робіт за договором.

Вище зазначено на те, що у п. 5.7 договору сторони погодили, що з метою організації робіт, замовник до початку виконання робіт, зобов`язаний виконати всі знеструмлення або відключення, необхідні для виконання робіт підрядником.

Отже, обов`язок замовника здійснити всі знеструмлення або відключення, необхідні для виконання робіт підрядником, передбачений умовами укладеного між сторонами договору.

Обов`язку відповідача спонукати позивача виконати всі знеструмлення або відключення, необхідні для виконання робіт, умови договору не містять.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено той факт, що нездійснення позивачем оперативних відключень ліній електропередачі, необхідних для виконання робіт сталося не з вини відповідача та є простроченням позивача, що, в свою чергу, призвело до неможливості виконання відповідачем робіт за договором у строк, визначений умовами договору.

Разом з тим, з наявної в матеріалах справи нотаріальної посвідченої заяви свідка - директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Кремелектро" - Крамаренко А.С. від 29.06.2021 року, слідує, що: "під час проведення підготовчих дій щодо виконання підрядних робіт відповідачем було виявлено, що у проектному місці встановлення опори лінії електропередач №7 проходить газопровід високого та середнього тиску; наявність ГРП на відстані 25 метрів не нанесена на генплані проекту; представники ВАТ "Кременчукгаз" не дозволили встановлювати опору у проектному місці по тій причині, що опора повинна була бути з підкосом і діючий газопровід попадає між опорою та підкосом; фактично роботи були зупинені на довгий час до вирішення питань щодо зміщення опор та зміни місця встановлення анкерно-відгалуджувальної опори або її типу або способу закріплення у грунті; ТОВ "Кремелектро" повідомило позивача про виявлені невідповідності проектної документації; лише 28.02.2020 року, на місце виконання робіт, була направлена комісія у складі представників ПАТ "Полтаваобленерго", яка визначила некоректність проектних рішень щодо розміщення опори №7; постійні неодноразові прохання надати офіційну відповідь, ТОВ "Кремелектро" її не отримувало; тільки після узгодження всіх деталей, ТОВ "Кремелектро" розпочало будівельно - монтажні роботи в стислі терміни; відповідно до умов договору, ТОВ "Кремелектро" завершило виконання будівельно - монтажних робіт та пусконалагоджувальних робіт наприкінці квітня 2020 року; виконані по договору №131 роботи приймалися комісією замовника наприкінці квітня - на початку травня 2020 року на вимогу заявника, акти виконаних робіт у формі КБ-2 подавалися без дати; жодних зауважень щодо виконання умов договору від замовника не надходило."

За змістом ч. 1 ст. 87 ГПК України, показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини, або які ґрунтуються на повідомленнях інших осіб.

Відповідно до ст. 88 ГПК України, підпис свідка на заяві посвідчується нотаріусом. Не вимагається нотаріальне посвідчення підпису сторін, третіх осіб, їх представників, які дали згоду на допит їх як свідків. Заява свідка має бути подана до суду у строк, встановлений для подання доказів.

А отже, заява свідка - директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Кремелектро" - Крамаренко А.С., подана у порядку ст. 88 ГПК України та є належним та допустимим доказом у розумінні ст. 77-79 ГПК України, оскільки викладені в ній обставини щодо того, що під час виконання підрядних робіт відповідачем було виявлено газорозподільні системи не позначені замовником в проектній документації та він листами неодноразово повідомляв позивача про неможливість виконання робіт по договору без внесення змін до проектної документації, підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.

Також, з Робочого проекту "Технічне переоснащення електромереж ПАТ "Полтаваобленерго" для приєднання електроустановок житлового будинку гр. ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 " (а.с.73-85) слідує, що місце встановлення опор на лінії та їх тип наведені в робочому кресленні "Генплан електричних мереж. М 1:500"; загальна кількість опор по типу наведена у "Відомостях опор", що входить до розділу "Додатки".

Окрім того, у п.1.2 Робочого проекту "Технічне переоснащення електромереж ПАТ "Полтаваобленерго" для приєднання електроустановок житлового будинку гр. ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 " визначено, що виконання робіт в діючих електроустановках, котрі знаходяться під напругою, повинно виконуватись з знеструмленням і належним заземленням електрообладнання та іншими заходами безпеки проведення робіт.

Проектною документацією передбачено встановлення опори №7 на відстані 32 метри від існуючої опори №6.

Схемою газопроводів в районі ГПР - 37 - пров. Ефірний, 18 в м. Кременчуці підтверджується наявність газопроводів в районі виконання робіт за договором та вказана глибина їх залягання, що вказує на неможливість виконання умов договору згідно наданого замовником проекту (в частині встановлення Опори №7).

Крім того, відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин.

Частиною 1, 4 статті 80 ГПК України встановлено, що учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно до ст. 124, п. 2, 3, 4 ч. 2 ст.129 Конституції України, ст.ст. 7, 13 ГПК України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Так, апелянт посилається на те, що до господарського суду першої інстанції вказаний лист в якості доказу долучений не був, оскільки до відповідача цей лист був надісланий ПрАТ "Кременчукгаз" електронною поштою та був видалений із вкладок пошти, а оригінал вказаного листа відповідачем отриманий лише у вересні 2021 року в канцелярії ПрАТ "Кременчукгаз".

Колегія суддів враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 18.11.2020 року у справі №910/11152/19, де, між іншим, вказано на таке. "Відповідно до висновку щодо застосування ст. ст. 80, 269 ГПК України, викладеного Верховним Судом у постанові від 18.06.2020 року у справі №909/965/16, на який посилається позивач у касаційній скарзі, єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого процесуальним законом порядку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких покладений на учасника справи. Отже, приймаючи докази, які не були подані до суду першої інстанції, апеляційний господарський суд повинен мотивувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також зазначити які саме докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає, були надані суду апеляційної інстанції."

Разом з тим, згідно з ч. 2 ст. 91 ГПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Частиною 4 ст. 91 ГПК України визначено, що копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Порядок засвідчення копій документів визначений пунктом 5.27. Національного стандарту України Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації "Вимоги до оформлення документів ДСТУ 4163-2003", затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 року №55 згідно якого відмітка про засвідчення копії документа складається зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.

З листа, який в копії просить долучити до справи апелянт слідує: Згідно з оригіналом. В.В. Пасюк 24.09.2021 року.

А отже, засвідчення представником апелянта - адвокатом Пасюк В.В. вказаного доказу відповідає вказаним вище вимогам щодо порядку засвідчення копій документів.

Таким чином, вказаний належний чином засвідчений доказ, а саме: лист ПрАТ "Кременчукгаз" від 10.02.2020 року №26/289, слід прийняти на підставі положень ст. 269 ГПК України, як такий, що не був поданий апелянтом, з причин, що об`єктивно не залежали від нього та є винятковим випадком неподання вказаного доказу до господарського суду першої інстанції у встановлений строк.

Зі змісту листа від 10.02.2020 року №26/289 слідує, що ПрАТ "Кременчукгаз" було надано письмову заборону на проведення робіт в районі ГРП-37 в району будинку №18 по пров. Ефірному у м. Кременчуці, у зв`язку з встановленими порушеннями щодо дотримання відстані до існуючих мереж газопостачання від проектованих електромереж, так як відсутні позначення мереж газопроводів у проекті, у зв`язку з неприпустимим розміщенням Опор №7, оскільки її встановлення передбачено у місці розташування газопроводу, який у проекті взагалі не вказано.

За змістом ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Вище вказано, що згідно графіку виконання робіт, сторони визначили строк виконання робіт з технічного переоснащення електромереж АТ "Полтаваобленерго" для приєднання електроустановок житлового будинку гр. ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 : постачання обладнання та матеріалів - протягом 1-20 робочих днів з моменту отримання авансового платежу; виконання будівельно - монтажних робіт 21 -30 робочих днів.

З акту здачі-приймання виконаних робіт від 23.06.2020 року (форма № КБ-2в) за червень 2020 року слідує, що відповідач виконав передбачені в договорі роботи на суму 129966,25 грн.

Виконані відповідачем роботи прийняті позивачем без зауважень, що підтверджує вказаний акт від 23.06.2020 року, який підписаний сторонами та скріплений їх печатками.

Сторонами, також, підписано довідку форми № КБ-3 про вартість виконаних підрядних робіт за червень 2020 року на суму 129 966,25 грн., яка підписана представниками сторін та скріплена їх печатками.

Позивач посилається на те, що відповідач здійснив підрядні роботи з порушенням умов календарного графіку, з простроченням на 110 календарних днів, що є порушенням п. 7.2. договору.

Апелянт, в свою чергу, вказує на те, що позивач несвоєчасно виконав зобов`язання за договором в частині виведення ліній електропередач з під напруги, що стало причиною затримки у дотриманні строків виконання робіт за договором.

Колегія суддів враховує таке.

За матеріалами справи, відповідач неодноразово звертався до позивача з вимогою про знеструмлення лінії електропередач (від 04.02.2020 року №04/02-01; від 10.03.2020 № 10/03-01 та від 07.04.2020 № 07/04-01), як того вимагають положення п.5.7 договору.

Вказані листи були надіслані на електронну адресу позивача, про шо свідчать наявні в матеріалах справи скріншоти сторінок електронної пошти відповідача про направлення позивачу відповідних листів (а.с.120-131).

Електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис (статті 5, 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг").

Відповідно до ч. 1 ст. 96 ГПК України, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

На відміну від електронного документа, електронний доказ - це будь-яка інформація в цифровій формі, що має значення для справи.

Таким чином, повідомлення (з додатками), відправлені електронною поштою, є електронним доказом.

У ч. 2 ст. 96 ГПК передбачено, що електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги (ч. 3, 5 ст. 96 ГПК України).

Разом з тим, колегія суддів враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 13.10.2021 року у справі № 923/1379/20, де, зокрема, вказано на таке. "Сам лист електронної пошти є таким, що містить відомості про факт відправлення повідомлення із відповідної електронної адреси, час відправлення, адресатів листа - осіб, до відома яких було доведено таке повідомлення тощо. У випадку, якщо позивач подає позов у паперовій формі, то електронний лист може бути наданий суду у вигляді відповідної роздруківки. Така роздруківка електронного листа та додатків до нього є паперовою копією електронного доказу. Обмін сторонами інформацією при виконанні договірних зобов`язань шляхом надіслання електронних листів уже давно став частиною ділових звичаїв в Україні. Відповідно до статей 3, 5, 8 Закону "Про електронні документи та електронний документообіг", електронні документи вже давно стали частиною ділового обороту та юридична сила електронного документа, як доказу, не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму."

Таким чином, подані відповідачем скріншоти сторінок електронної пошти містять відомості про факт відправлення останнім листів із відповідної електронної адреси та є належними та допустимими доказами на підтвердження повідомлення позивача про вказані обставини.

Крім того, в умовах укладеного між сторонами договору підряду №131 від 13.01.2020 року, сторони не узгоджували умов щодо електронного документообігу, до яких застосовуються вимоги Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг".

Між тим, у разі існування сумнівів щодо наявності оригіналів цих відправлень господарський суд першої інстанції мав можливість витребувати у відповідача оригінали електронних доказів.

А отже, посилання позивача на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 15.04.2021 у справі № 910/8554/20, де, зокрема, вказано на те, що роздруківка електронного листування не може вважатись електронним документом (копіями електронних документів) в розумінні ч. 1 ст. 5 закону №851-ІV, відповідно до якої електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. (Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 11.06.2019 року у справі № 904/2882/18, від 24.09.2019 року у справі № 922/1151/18, від 28.12.2019 року у справі №922/788/19), є недоречними, з огляду на таке.

У справі №910/8554/20, в умовах укладеного між сторонами договору, останні узгодили спосіб направлення заявки на поставку товару в електронному вигляді, жодних інших (додаткових) умов щодо направлення заявки сторони у договорі не передбачили; а тому з огляду на умови п. 5.2 договору щодо поставки товару за наявності заявки покупця, відправленої на електронну адресу постачальника, та вимоги до електронного документа, встановлені положеннями Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», Верховний Суд визнав необґрунтованими висновки судів попередніх інстанцій про те, що матеріалами справи підтверджується відправлення позивачем відповідачу заявки на поставку товару в електронному вигляді.

Частиною 1 ст. 846 ЦК України визначено, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Відповідно до ч.2 ст. 849 ЦК України якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Положеннями ч. 1 ст. 850 ЦК України визначено, що замовник зобов`язаний сприяти підрядникові у виконанні роботи у випадках, в обсязі та в порядку, встановлених договором підряду.

Відповідно до ч. 1 ст. 853 ЦК України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Так, у п.5.17 договору сторони погодили, що здавання - приймання виконаних робіт здійснюється спільно уповноваженими представниками сторін після виконання робіт за актом приймання виконаних робіт, складеним за формою КБ-2в та довідкою КБ-3 Замовник розглядає та підписує акт КБ-2в та довідку КБ-3 протягом 10 робочих днів з моменту їх отримання від підрядника.

Отже, з матеріалів справи слідує, що замовник не заявляв про порушення відповідачем строків виконання робіт за договором, а тому в силу вказаних вище положень чинного законодавства, позивач втратив право заявляти про недоліки щодо строку виконання договірних робіт.

Оскільки, обов`язок прийняти виконані роботи, а у випадку відступів від умов договору негайно про них заявити (у тому числі шляхом мотивованої відмови від підписання акта виконаних робіт) чинним законодавством покладений саме на позивача, який жодних заперечень щодо строків виконаних робіт не заявляв, посилання позивача на те, що відповідач здійснив підрядні роботи з порушенням умов календарного графіку, з простроченням на 110 календарних днів, є необґрунтованими.

Колегія суддів враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі №914/2628/17, де, між іншим вказано на те, що оскільки обов`язок прийняти виконані роботи, а у випадку відступів від умов договору негайно про них заявити (у тому числі шляхом мотивованої відмови від підписання акта виконаних робіт) законом покладений саме на позивача, який жодних заперечень щодо строків виконаних робіт не заявляв та погодив підписанням новий календарний графік, де зазначено, що роботи з коригування проекту виконані повністю, без будь-якого посилання на порушення строків виконання цих робіт, висновки судів про те, що позивачем не доведено порушення відповідачем умов договору в частині строків виконання відповідного етапу робіт, є правомірними.

Окрім того, ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Аналогічні положення містить ст. 221 ГК України, згідно якої кредитор вважається таким, що прострочив виконання господарського зобов`язання, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не виконав дій, що передбачені законом, іншими правовими актами, або випливають із змісту зобов`язання, до вчинення яких боржник не міг виконати свого зобов`язання перед кредитором. У разі якщо кредитор не виконав дій, зазначених у частині першій цієї статті, за погодженням сторін допускається відстрочення виконання на строк прострочення кредитора.

Згідно з ч. 3. ст. 220 ГК України боржник не вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, поки воно не може бути виконано внаслідок прострочення кредитора.

Відповідно до ч. 1 ст. 883 ЦК України підрядник відповідає за недоліки збудованого об`єкта, за прострочення передання його замовникові та за інші порушення договору (за недосягнення проектної потужності, інших запроектованих показників тощо), якщо не доведе, що ці порушення сталися не з його вини.

Отже, нездійснення позивачем оперативних відключень ліній електропередач, відповідно до звернень відповідача, сталося не з вини останнього, та є простроченням позивача, що призвело до неможливості виконання відповідачем робіт відповідно до умов укладеного між сторонами договору.

Таким чином, з огляду на положення ст.ст. 612, 613 ЦК України, ст.ст. 220, 221 ГГК України, прострочення відповідача не настало, оскільки внаслідок прострочення позивача, який не виконав свій обов`язок щодо забезпечення оперативних відключень ліній електропередач відповідно до звернень відповідача, зобов`язання відповідача не могло бути виконане своєчасно.

Колегія суддів враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 20.05.2021 року у справі №910/2711/20, де, зокрема, суд касаційної інстанції вказав на те, що суд апеляційної інстанції з`ясувавши обставини, що мають значення для справи, застосував до спірних правовідносин норми ст. ст. 612, 613 ЦК України, ст. ст. 220, 221 ГК України, відповідно до яких кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він не вчинив дій, що встановлені договором, а прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

А отже, висновок місцевого господарського суду про наявність підстав для часткового задоволення позову, є передчасним.

Посилання позивача на постанову Східного апеляційного господарського суду від 21.10.2021 року у справі №917/886/21, за аналогічними, на його думку, предметом та підставою позову, не приймаються, з огляду на таке.

Так, предметом позову у справі №917/886/21 є стягнення пені та штрафу за порушення строків виконання робіт по договору підряду; підстава позову - невиконання відповідачем в порушення умов договору та приписів ст. 837 ЦК України робіт у встановлені у договорі строки. Втім, при розгляді справи №917/886/21 питання щодо виведення позивачем ліній електропередач з під напруги, що стало причиною затримки відповідача у дотриманні строків виконання робіт за договором, не ставилось.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи №917/886/21 виходив з того, що відповідач в порушення прийнятих на себе зобов`язань за договором та приписів ст. 837 ЦК України виконав роботи 30.03.2020 року, тобто з порушенням встановлених договором строків.

За обставинами справи №917/887/21, з`ясуванню підлягає обставина чи могли бути виконані роботи за договором без відключення ліній електропередачі, тобто, значення мають фактичні обставини справи та їх оцінка з огляду на обсяг зобов`язань позивача та відповідача.

Окрім того, за змістом ч. 4 ст. 236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Також, не приймаються посилання апелянта на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 04.10.2021 року у справі №904/2739/20, де, зокрема, вказано на те, що замовник має обов`язок заявити про відступи від умов договору підряду, що стосується самої роботи, тобто йдеться лише про порушення підрядником умов договору щодо якісного виконання роботи, а не про порушення будь-яких інших умов договору, зокрема, порушення строку здачі підрядником визначеної договором підряду роботи; при цьому обов`язок зробити заяву стосується саме явних недоліків роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі прийняття (ч. 2 ЦК України), оскільки про приховані недоліки замовник може заявити і після прийняття робіт (ч. 3 ст. 853 ЦК України), з огляду на таке.

Так, предметом позову у справі №904/2739/20 є стягнення неустойки, нарахованої на підставі договору підряду; підстава позову - несвоєчасне проведення ремонтних робіт силового трансформатору.

У справі №917/887/21 сторонами не заявлялись вимоги щодо якості підрядних робіт за договором, а ставиться питання щодо обов`язку позивача (за умовами укладеного договору) - здійснити всі знеструмлення або відключення, необхідні для виконання робіт підрядником.

Колегія суддів враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 31.05.2021 року у справі №913/567/19 (913/403/20), де, між іншим, вказано на таке.

"Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в ухвалі від 27.03.2020 року у справі № 910/4450/19 зазначив, що подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет). Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому, зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (п. 32 постанови від 27.03.2018 року №910/17999/16; п. 38 постанови від 25.04.2018 року № 925/3/7, п. 40 постанов від 25.04.2018 року № 910/24257/16). Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду України від 21.12.2016 року у справі № 910/8956/15 та від 13.09.2017 року у справі № 923/682/16. При цьому, під судовими рішеннями в подібних правовідносинах необхідно розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Суд звертається до правової позиції, щодо послідовно та неодноразово викладалась Великою Палатою Верховного Суду в питанні визначення подібності правовідносин у судових рішеннях: п. 60 постанови від 23.06.2020 року у справі № 696/1693/15-ц (провадження № 14-737цс19), п. 6.30 постанови від 19.05.2020 року у справі № 910/719/19, постанова від 16.01.2019 року у справі № 757/31606/15-ц, постанова від 12.12.2018 року у справі № 2-3007/11, пункт 5.5 від 19.06.2018 року у справі №922/2383/16; п. 8.2 постанови від 16.05.2018 року у справі № 910/5394/15-г."

Таким чином, правовідносини у справах №904/2379/20 та №917/886/20, на які посилається апелянт та обставини вказаних справ, не є подібними до правовідносин у справі №917/887/21, оскільки предмети та підстави позовів у цих справах, відповідно і встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, а також їх правове регулювання є різними, що виключає подібність спірних правовідносин у цих справах.

Колегія суддів враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 10.07.2019 року у справі № 903/581/18, де, зокрема, вказано на таке. "Відповідно до положень частини 1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому доказами, згідно з частиною 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема письмовими, речовими та електронними доказами, відповідно до частини другої наведеної норми. Докази, які надаються учасниками справи до суду, мають відповідати встановленим критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності, що визначені ст. ст. 76 - 79 ГПК України."

Також, колегія суддів враховує правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року у справі №129/1033/13-ц та у постановах Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 02.10.2018 року у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 року у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 року у справі №902/761/18, від 04.12.2019 року у справі №917/2101/17, де, зокрема, вказано на таке.

"17.10.2019 набув чинності Закон України № 132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України змінено назву статті 79 ГПК з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів". Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний."

Стандарт доказування - це та ступінь достовірності наданих стороною доказів, за яких суд має визнати тягар доведення знятим, а фактичну обставину - доведеною. Мова йде про достатній рівень допустимих сумнівів, при якому тягар доведення вважається виконаним.

Усталеною є практика Європейського суду з прав людини, в якій суд посилається на balance of probabilities (баланс ймовірностей) для оцінки обставин справи. Наприклад, у рішенні BENDERSKIY v. Ukraine 15.11.2007 року, суд застосовує баланс ймовірностей. У рішенні J.K. AND OTHERS v. Sweden 23.08.2016 року суд вказує, що цей стандарт притаманний саме цивільним справам."

Отже, висновок місцевого господарського суду про часткове задоволення позову не відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року).

Таким чином, доводи викладені в апеляційній скарзі знайшли своє підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення місцевого господарського суду, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити.

Отже, місцевий господарський суд не з`ясував обставини, що мають значення для справи, з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а тому рішення господарського суду Полтавської області від 31.08.2021 року у справі слід скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким у позові слід відмовити повністю, поклавши судовий збір за подання апеляційної скарги на позивача.

Керуючись ст. ст. 269, 270, ч.2 ст. 275, ст. 277, ст. 280, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Кремелектро" - адвоката Пасюк В.В. задовольнити.

Рішення господарського суду Полтавської області від 31.08.2021 року у справі №917/887/21 скасувати повністю.

Ухвалити нове рішення.

У позові відмовити повністю.

Стягнути з Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (вул. Старий Поділ,5, м. Полтава, 36022, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кремелектро" (вул. Чкалова, 1 Б, м. Кременчук, 39600, ) 3405,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків визначених ч. 3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 23.11.2021 року.

Головуюча суддя О.І. Терещенко

Суддя П.В. Тихий

Суддя Н.В. Гребенюк