РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.11.2021Справа № 910/11081/21

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СТС-ГРУПП»

до фізичної особи ОСОБА_1

про стягнення 7 942,50 грн

Суддя О.В. Гумега

секретар судового засідання

Пасічнюк С.В.

Представники: без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «СТС-ГРУПП» (далі - позивач, ТОВ «СТС-ГРУПП») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до фізичної особи ОСОБА_1 (далі - відповідач, ОСОБА_1 ) про стягнення 7 942,50 грн заборгованості за Договором поставки продукції № 56374 від 08.05.2020.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем, який станом на час укладення вказаного договору мав статус фізичної особи-підприємця, зобов`язань щодо оплати поставленого позивачем товару. Визначаючи відповідачем у справі фізичну особу, яка на дату подання позову втратила статус фізичної особи-підприємця, позивач зазначив, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.07.2021 постановлено звернутися до Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації з запитом щодо доступу до персональних даних фізичної особи ОСОБА_1 .

02.08.2021 через відділ діловодства суду надійшла відповідь Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації № 2269/26 від 27.07.2021 на запит суду, згідно якої зазначено, що відповідно до відомостей, які знаходяться у відділі, не знайдено жодних даних, які б підтвердили зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на території Святошинського району.

25.08.2021 направлено запит до Управління соціального захисту населення Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації.

06.09.2021 через відділ діловодства суду надійшла відповідь Управління соціального захисту населення Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації на запит суду, якою повідомлено, що відповідно до Єдиної інформаційної бази даних про взятих на облік внутрішньо переміщених осіб, ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) взято на облік та видано довідку внутрішньо переміщеної особи від 30.01.2019 № 3008- за адресою фактичного проживання/перебування: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.09.2021 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «СТС-ГРУПП» прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/11081/21, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

Суд повідомляв позивача та відповідача про відкриття провадження у справі № 910/11081/21.

У зв`язку з відсутністю фінансування видатків на оплату послуг з пересилання поштових відправлень (відповідне оголошення розміщене на сторінці Господарського суду міста Києва суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua/fair/), ухвала Господарського суду міста Києва від 10.09.2021 про відкриття провадження у справі № 910/11081/21 була надіслана на електронну адресу позивача, вказану позивачем у позовній заяві, а саме: .

Пунктом 2 частини 6 статті 242 ГПК України встановлено, що днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи.

В матеріалах справи міститься довідка про доставку електронного листа, в якій зазначено, що ухвала про відкриття провадження у справі № 910/11081/21 від 10.09.2021 доставлена позивачу 10.09.2021. Оскільки представник позивача не повідомляв суд про зміну адреси електронної пошти (ч. 8 ст. 120 ГПК України), тому останній вважається належним чином повідомленим, а вказана ухвала врученою позивачу в порядку ст. 120, 242 ГПК України.

Відповідача було повідомлено про відкриття провадження у справі № 910/11081/21 шляхом розміщення інформації на сторінці Господарського суду міста Києва на офіційному веб-порталі «Судова влада в Україні» в мережі Інтернет за веб-адресою: https://ki.arbitr.gov.ua/sud5011/pres-centr/44/1178053/.

Крім того, додатково, після відновлення фінансування, ухвала про відкриття провадження у справі була направлена засобами поштового зв`язку на адресу місцезнаходження позивача, яка відповідає відомостям з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та на адресу фактичного проживання/перебування відповідача: АДРЕСА_1 .

Ухвала про відкриття провадження у справі № 910/11081/21 отримана представником позивача 01.11.2021, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення № 117.

Враховуючи, що ухвалу про відкриття провадження у справі № 910/11081/21 було надіслано відповідачу за належною адресою, а саме адресою фактичного проживання/перебування відповідача, повідомленою на запит суду Управлінням соціального захисту населення Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, суд дійшов висновку про те, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд даної справи судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 ГПК України).

Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

У разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 9 ст. 165 ГПК України).

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження судом досліджено позовну заяву та додані до неї докази.

Розглянувши подані матеріали, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності достатні для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, відповідно до статей 236, 252 Господарського процесуального кодексу України.

З`ясувавши обставини справи, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, та дослідивши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ:

08.05.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «СТС-ГРУПП» (постачальник, позивач) та Фізичною особою-підприємцем Зибенком Русланом Сергійовичем (покупець, відповідач) був укладений Договір поставки продукції № 56374 (далі - Договір або Договір № 56374 від 08.05.2020), відповідно до п. 1 Розділу І якого постачальник зобов`язався поставляти продукцію покупцю згідно замовлення покупця, а покупець зобов`язався своєчасно приймати цю продукцію та оплачувати її вартість на умовах даного Договору та повернути зворотну тару в строк та на умовах, передбачених даним Договором. Замовлення передається постачальнику в будь-якій зрозумілій сторонам формі (електронною поштою, через торгового представника, факсимільним, телефонним зв`язком, усно тощо).

Продукція доставляється централізовано транспортом постачальника або, за бажанням покупця, шляхом самовивозу зі складу постачальника. Місце доставки продукції узгоджується сторонами при прийнятті замовлення. Прийняття покупцем продукції вважається підтвердженням узгодження кількості, ціни та асортименту продукції. Підтвердженням факту узгодження умов доставки продукції є підписана сторонами товарно-транспортна накладна та/або видаткова накладна. Після підписання сторонами накладної, претензії щодо кількості та якості (крім прихованих недоліків) продукції постачальником не розглядаються (п. 2 Розділу І Договору).

Договір вступає в дію з моменту підписання і діє до 31.12.2022 року. Якщо за тридцять календарних днів до закінчення строку дії цього Договору жодна зі сторін письмово не повідомить про своє бажання розірвати цей Договір або між сторонами не буде укладений новий Договір, останній вважається кожен раз продовженим на наступний календарний рік і на тих самих умовах (п. 6 Розділу І Договору).

Згідно п. 3 Розділу ІІ Договору відвантаження продукції проводиться на підставі попередньої оплати, після зарахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника. Відвантаження продукції без попередньої оплати проводиться тільки при наданні відстрочки платежу. Кількість календарних днів, протягом яких покупець зобов`язаний оплатити партії поставленого товару, складає 14 (чотирнадцять) календарних днів. Сторони можуть домовитись про інші умови відтермінування оплати партій товару окремих торгових марок. У такому випадку кількість днів відтермінування та перелік торгових марок для яких застосовуються особливі умови зазначаються у Додатку № 4 до даного Договору.

Звертаючись з даним позовом до Господарського суду міста Києва, позивач зазначив, що у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 7 942,50 грн за товар, поставлений на підставі Договору № 56374 від 08.05.2020.

Нормами ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Як вбачається із матеріалів справи, спірний Договір № 56374 від 08.05.2020 укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю « СТС-ГРУПП » та Фізичною особою-підприємцем Зибенком Русланом Сергійовичем.

Як встановлено судом, 10.04.2020 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця Зибенка Руслана Сергійовича, а 30.09.2020 - запис про припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця Зибенка Руслана Сергійовича за його рішенням.

Суд зазначає, що фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до відповідного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою (частина восьма статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань»).

У разі припинення підприємницької діяльності фізичною особою її права й обов`язки за укладеними під час здійснення підприємницької діяльності договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 231 ГПК України, суд не може закрити провадження у справі, якщо до подання позову припинено діяльність фізичної особи-підприємця, яка є однією зі сторін у справі.

Відтак, господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Аналогічної правової позиції дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 13.02.2019 у справі № 910/8729/18, від 05.06.2019 у справі № 904/1083/18.

Таким чином, оскільки спірні правовідносини сторін у даній справі виникли під час здійснення Зибенком Русланом Сергійовичем підприємницької діяльності як фізичною особою-підприємцем, то спір у даній справі підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Відповідно до частин першої і другої статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає з характеру відносин сторін.

Отже, за своєю правовою природою укладений сторонами Договір № 56374 від 08.05.2020 є договором поставки.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

На виконання умов Договору № 56374 від 08.05.2020 позивач поставив відповідачу товар, загальна вартість якого склала 7 942,50 грн. Наведе підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними № Т від 20.06.2020 на суму 1 514,80 грн, № Т від 24.06.2020 на суму 816,40 грн та № Т від 19.08.2020 на суму 5 611,30 грн.

Вказані видаткові накладні підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені їх печатками, що свідчить про прийняття відповідачем поставленого позивачем товару без зауважень по кількості та якості.

Підписавши видаткову накладну № Т від 20.06.2020, сторони погодили, що відповідач зобов`язаний оплатити вартість товару, отриманий згідно цієї накладної у строк не пізніше 11.07.2020.

Підписавши видаткову накладну № Т від 24.06.2020, сторони погодили, що відповідач зобов`язаний оплатити вартість товару, отриманий згідно цієї накладної у строк не пізніше 15.07.2020.

Підписавши видаткову накладну № Т від 19.08.2020, сторони погодили, що відповідач зобов`язаний оплатити вартість товару, отриманий згідно цієї накладної у строк не пізніше 09.09.2020.

Отримавши товар за Договором, у відповідача перед позивачем, згідно умов Договору та відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, виникло зобов`язання по оплаті грошових коштів за отриманий товар.

Однак, відповідач отриманий згідно видаткових накладних № Т від 20.06.2020, № Т від 24.06.2020 та № Т від 19.08.2020 товар не оплатив.

Відтак, станом на час звернення з даним позовом до суду заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений товар згідно видаткових накладних № Т від 20.06.2020, № Т від 24.06.2020 та № Т від 19.08.2020 становить 7 942,50 грн.

Приписом ст. 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України унормовано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

З огляду на викладене вище, приписи чинного законодавства, умови укладеного між сторонами Договору, докази додані до матеріалів справи, відповідач є таким, що не виконав свій обов`язок з повної та своєчасної оплати поставленого позивачем товару, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості з оплати поставленого товару (основного боргу) у розмірі 7 942,50 грн є обгрунтованою та такою що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно статей 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про повне задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «СТС-ГРУПП».

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. При цьому частиною 2 наведеної статті ГПК України передбачено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Позивачем в позовній заяві наведено попередній (орієнтовний) розмір суми судових витрат, який складається з суми судового збору в розмірі 2 270,00 грн.

Відповідач попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, до суду не подав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на наведені приписи ст. 129 ГПК України та повне задоволення позову, судовий збір у сумі 2 270,00 грн покладається на відповідача.

Керуючись статтями 56, 58, 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 236-238, 241, 327 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СТС-ГРУПП» (Україна, 01013, місто Київ, вулиця Промислова, будинок 4-А; ідентифікаційний код 42921807) 7 942,50 грн (сім тисяч дев`ятсот сорок дві гривні 50 коп.) основного боргу та 2 270,00 грн (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 коп.) судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» ГПК України.

Повне рішення складено 25.11.2021.

Суддя Гумега О.В.