ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" листопада 2021 р.Справа № 924/945/21
м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Субботіної Л.О. за участю секретаря судового засідання Мізика М.А., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Альхім" м. Вишневе Києво - Святошинського району Київської області

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" м. Нетішин Хмельницької області

про стягнення 46624,01 грн

Представники сторін: не викликались

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Хмельницької області 20.09.2021 надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Альхім" м. Вишневе Києво - Святошинського району Київської області до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" м.Нетішин Хмельницької області про стягнення 46624,01 грн, з яких 43056,00 грн заборгованості, 877,63 грн 3% річних та 2690,38 грн інфляційних втрат. В обґрунтування позову позивач зазначає, що відповідно до укладеного між сторонами договору поставки №16920/53-124-01-20-12701 від 05.11.2020 та специфікації №1 позивач здійснив відповідачу поставку товару вартістю 43056,00 грн, що підтверджується видатковою накладною №РН-0000446 від 26.11.2020. Однак відповідач в порушення умов договору не розрахувався за отриманий товар, у зв`язку із чим в останнього утворилась заборгованість в сумі 43056,00 грн. В в`язку з порушенням відповідачем зобов`язання, позивач на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України нарахував 877,63 грн 3% річних та 2690,38 грн інфляційних втрат.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.09.2021 вказану позовну заяву передано для розгляду судді Субботіній Л.О.

Ухвалою суду від 23.09.2021 позовну заяву залишено без руху, надавши заявнику строк для усунення недоліків до 06 жовтня 2021 року включно, але не пізніше десяти днів з дня вручення даної ухвали.

Відповідно до ухвали суду від 29.09.2021 (після усунення недоліків позовної заяви) позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №924/945/21 в порядку розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено сторонам строк для подачі відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив.

Відповідач у відзиві на позов від 12.10.2021 просить відмовити у позові у повному обсязі. Вказує, що зважаючи на п. 6.3 договору датою поставки товару позивачем для відповідача є 27.11.2020. Відповідач не мав можливості у строк, встановлений договором (по 11.01.2021 включно), повністю здійснити оплату для позивача поставленого товару, у зв`язку з вкрай важким фінансовим становищем відповідача, в якому він опинився в умовах законодавчих змін, що відбулися в енергетичному ринку країни. Звертає увагу, що опинившись в умовах функціонування нового ринку електроенергії, відповідач зазнав значного фінансового навантаження, адже тих грошових коштів, що надходили від продажу електроенергії, було недостатньо для виконання попередніх та поточних договірних зобов`язань з оплати товарів робіт та послуг. Крім того, значна частина грошових коштів спрямовувалась для оплати невідкладних першочергових платежів в бюджет, забезпечення безпеки в роботі АЕС, а також для проведення позапланових закупівель з метою забезпечення карантинних заходів, запроваджених у відповідача у зв`язку зі складною епідеміологічною ситуацією у світі, спричиненою розповсюдженням поширення коронавірусу СОVID-19. Відтак, відповідач не мав можливості здійснити оплату поставленого позивачем товару у строки, визначені умовами договору, внаслідок дії об`єктивних та незалежних від відповідача обставин, оскільки невиконання прийнятого на себе відповідачем зобов`язання не пов`язано із ризиками господарської діяльності підприємства та не є наслідком його неефективної роботи. Зазначає, що наведені позивачем у позовній заяві розрахунки 3% річних та інфляційних втрат проведено без належного врахування висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19, а також у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19. Відповідач звертає увагу, що позивач незаконно здійснив розрахунки, застосовуючи дату з 11.01.2021. Вказує, що при обрахуванні інфляційних втрат позивач проводив нарахування: за період прострочення (січень 2021 року), починаючи з місяця, у якому мав бути здійснений платіж, а не починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж (тобто лютого); за неповний місяць (січень: з 11.01.2021 по 31.01.2021). Отже, як вказує відповідач, позивач здійснив невірні розрахунки 3% річних та інфляційних нарахувань, що призвело до збільшення суми, яку просять стягнути, що є неправомірним. З огляду на викладене, відповідач просить відмовити у позові у повному обсязі. Разом із тим, вказує, що у разі ухвалення судом рішення про повне або часткове задоволення позовних вимог позивача, відповідач просить надати йому відстрочення виконання такого рішення суду тривалістю 3 календарних місяці з моменту набрання таким рішенням суду законної сили.

Крім того, у відзиві на позов відповідач не визнає вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі, оскільки вважає їх безпідставними і необґрунтованими, а їх розмір надмірно завищеним, безпідставним і не підтвердженим належними, допустимими і достатніми доказами, зокрема відсутні докази надання професійної правничої допомоги та її оплати. Зазначає, що враховуючи характер спірних правовідносин, предмет доказування, обсяги досліджуваних обставин справи та доказів, справа № 924/945/21 є нескладною і в розумінні ч. 5 ст.12 ГПК України є малозначною, а тому витрати позивача на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн не відповідають складності цієї справи та є необґрунтованими і надмірно завищеними.

До суду 02.11.2021 надійшло клопотання позивача про розподіл судових витрат, згідно з яким останній просить стягнути з відповідача суму судових витрат понесених позивачем в розмірі 12270,00 грн, що складаються із судового збору в розмірі 2270,00 грн та судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн.

10.11.2021 до Господарського суду Хмельницької області від позивача надійшла відповідь на відзив від 09.11.2021, згідно з якою позивач не погоджується з наведеними у відзиві обставинами. Вказує, що положення укладеного між сторонами договору не містять будь-яких застережень про відкладальні умови, які стосуються оплати за надані позивачем послуги, а відповідачем не надано доказів вжиття всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання. Позивач звертає увагу на положення розділу 7 договору та зазначає, що він не отримував від відповідача жодних повідомлень, довідок чи сертифікатів ТПП України щодо наявності форс-мажорних обставин. Тому вважає підставу настання кризової економічної ситуації на ринку електроенергетики України такою, що не відповідає дійсності, при цьому вказує, що відповідач безпідставно не виконує свої зобов`язання за договором. Також позивач звертає увагу на те, що він має право вимоги суми боргу з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних з 12.01.2021 по 24.09.2021 (247 календарних дні). При цьому сума інфляційних втрат становить 2690,38 грн. Крім того, позивач зазначає, що він помилково здійснив розрахунок 3% річних з 11.01.2021, а не з 12.01.2021. З огляду на вказане він провів перерахунок та просить стягнути 3% річних за період з 12.01.2021 по 24.09.2021 в розмірі 874,10 грн.

Крім того, у відповіді на відзив позивач звертає увагу суду на те, що відповідь на відзив подано із пропуском встановленого судом строку для її подання, у зв`язку із отриманням відзиву на позов лише 04.11.2021.

Згідно з ч. 4 ст. 166 ГПК України відповідь на відзив подається в строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк подання відповіді на відзив, який дозволить позивачу підготувати свої міркування, аргументи та відповідні докази, іншим учасникам справи - отримати відповідь на відзив завчасно до початку розгляду справи по суті, а відповідачу - надати учасникам справи заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті.

Суд зазначає, що ухвалою від 29.09.2021 суд встановив позивачу строк для подання відповіді на відзив із урахуванням вимог ст. 166 ГПК України до 01 листопада 2021 року включно.

Відповідно до ч.1 ст. 119 ГПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Враховуючи зазначені представником позивача причини своєчасного неподання відповіді на відзив, які судом визнаються поважними, з метою забезпечення змагальності та рівності сторін судового процесу, повного, об`єктивного та всебічного дослідження усіх обставин справи, суд вважає за необхідне продовжити позивачу встановлений судом процесуальний строк для подання відповіді на відзив, прийняти відповідь на відзив до розгляду та долучити її до матеріалів справи.

Також суд зазначає, що у відповіді на відзив позивач зменшив заявлену до стягнення суму 3% річних до 874,10 грн. (у позовній заяві просив стягнути 877,63 грн), тому у вказаній частині відповідь на відзив є заявою про зменшення позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

За приписами ч. 3 ст. 252 ГПК України якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ухвалою Господарського суду Хмельницької області провадження у справі №924/945/21 відкрито 29.09.2021 в порядку розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Таким чином, враховуючи п. 2 ч. 2 ст. 46 та ч. 3 ст. 252 ГПК України позивач у даній справі мав право зменшити розмір позовних вимог по 29.10.2021 включно (29.10.2021 + 30 днів).

З огляду на викладене, а також те, що відповідь на відзив, яка містить перерахунок (зменшення) розміру позовних вимог в частині 3% річних, надійшла до суду 10.11.2021, суд не приймає до розгляду вказану заяву позивача, і предметом спору залишаються позовні вимоги про стягнення 46624,01 грн, з яких 43056,00 грн заборгованості, 877,63 грн 3% річних та 2690,38 грн інфляційних втрат.

Суд під час розгляду матеріалів справи встановив наступні обставини.

Між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (Відокремлений підрозділ "Хмельницька атомна електрична станція") (далі - покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Альхім" (далі - постачальник) 05.11.2020 укладено договір поставки №16920/53-124-01-20-12701 (далі - договір), згідно з п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупцю, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити порошок вогнегасний "ПРО-МІКС АВС 40" (надалі - товар). Кількість, виробник, ціна та код товару згідно з УКТ ЗЕД зазначаються в специфікації № 1 (додаток №1 до договору), яка є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до п. 1.2 договору предметом поставки по даному договору є товар: код 24950000-8 згідно ДК 021-2015 Спеціалізована хімічна продукція.

Кількість товару зазначається в специфікації № 1 (додаток №1 до договору) (п. 2.4 договору).

Згідно з п. 3.1 договору строк поставки товару протягом 30 календарних днів з дати оприлюднення даного договору на веб - порталі Уповноваженого органу згідно Закону України "Про публічні закупівлі".

Поставка товару здійснюється транспортом і за рахунок постачальника на умовах DРP згідно з Інкотермс 2020 на складі вантажоотримувача за адресою: Хмельницьке відділення ВП "Складське господарство" склад №3, м.Нетішин, Хмельницька обл. 30100 (п. 3.2 договору).

Відповідно до п. 4.1 договору ціна по договору становить 35880,00 грн (тридцять п`ять тисяч вісімсот вісімдесят грн 00 коп.). ПДВ 7176,00 (сім тисяч сто сімдесят шість грн. 00 коп.) Всього: 43056,00 грн (сорок три тисячі п`ятдесят шість грн. 00 коп.).

Ціна за одиницю товару, кількість та загальна ціна товару по договору визначається специфікацією №1 (додаток №1 до договору) (п. 4.2 договору).

Згідно з п. 5.1 договору, оплату за поставлений товар покупець здійснює шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 45 календарних днів з дати поставки товару на склад вантажоотримувача, за умови відповідності поставленого товару вимогам договору щодо його кількості та якості.

За умовами п. 5.4 договору датою проведення розрахунку вважається дата списання коштів з розрахункового рахунку покупця.

Датою поставки товару вважається дата підписання вантажоотримувачем видаткової накладної (п. 6.3 договору).

Пунктом 7.1 договору передбачено, що сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором у разі виникнення форс-мажорних обставин, зазначених в п.2 ст. 14-1 Закону України "Про Торгово - промислові палати в Україні", які не існували під час укладання договору та виникли поза волею сторін.

Сторона, для якої склалась неможливість виконання обов`язків, за договором, зобов`язана письмово повідомити іншу сторону про настання або припинення вищезгаданих обставин не пізніше 3 днів з моменту їх настання або припинення (п. 7.2 договору).

Відповідно до п. 7.3 договору у разі настання форс-мажорних обставин строк виконання сторонами своїх зобов`язань згідно з цим договором відстрочується пропорційно, на час їх дії.

За умовами п. 7.5 договору доказом виникнення форс-мажорних обставин та строку їх дії є Сертифікат (довідка) Торгово - промислової палати України відповідно до ЗУ "Про Торгово- промислові палати України" або інших компетентних органів відповідно до діючого законодавства.

Договір вважається укладеним і набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками (за наявності печатки) і діє до повного виконання зобов`язань сторонами (п. 11.1 договору).

Договір підписано та скріплено відтисками печаток сторін.

Додатком №1 до договору сторони оформили специфікацію №1, згідно з якою вартість товару (порошок вогнегасний "ПРО - МІКС АВС 40") становить 43056,00 грн з ПДВ.

Матеріали справи містять рахунок - фактуру №СФ-0000481 від 26.11.2020 на суму 43056,00 грн.

На виконання умов договору №16920/53-124-01-20-12701 від 05.11.2020 позивач поставив відповідачу визначений у договорі товар, що підтверджується видатковою накладною №РН-0000446 від 26.11.2020. Товар отриманий відповідачем 27.11.2020, про що міститься підпис уповноваженої особи відповідача.

Позивач звертався до відповідача з претензією від 06.08.2021, в якій вимагав від відповідача сплатити 46517,26 грн, з яких 43056,00 грн заборгованість за договором поставки, 2736,26 грн інфляційні втрати та 725,00 грн 3% річних.

Претензія надіслана відповідачу та отримана останнім 11.08.2021, що підтверджується описом вкладення у цінний лист, поштовою накладною №745 від 06.08.2021 та трекінгом із сайту поштового зв`язку.

Враховуючи, що відповідач не розрахувався із позивачем за отриманий товар, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення вартості товару в сумі 43056,00 грн. Крім того, у зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язання, позивач на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України нарахував 877,63 грн 3% річних та 2690,38 грн інфляційних втрат.

Аналізуючи надані докази, оцінюючи їх у сукупності, суд приймає до уваги наступне.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України (далі - ГК України) майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст. 173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, а в силу вимог ч.1 ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Як вбачається з правовідносин, що виникли між сторонами, їм притаманні ознаки, що характеризують цивільні відносини, які виникають із договорів поставки. Так, на підставі договору №16920/53-124-01-20-12701 від 05.11.2020 та специфікації № 1 (додаток №1 до договору) позивач передав, а відповідач прийняв порошок вогнегасний вартістю 43056,00 грн з ПДВ, що підтверджується підписаною між сторонами видатковою накладною №РН-0000446 від 26.11.2020.

Положеннями ст. 692 ЦК України врегульовано порядок оплати товару за договорами купівлі-продажу, який згідно з ч. 2 ст. 712 ЦК України застосовується також до договорів поставки. Зокрема, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

Частиною 1 ст. 691 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

У п. 5.1 договору сторони передбачили, що оплату за поставлений товар покупець здійснює шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 45 календарних днів з дати поставки товару на склад вантажоотримувача, за умови відповідності поставленого товару вимогам договору щодо його кількості та якості.

Поставка товару здійснюється транспортом і за рахунок постачальника на умовах DРP згідно з Інкотермс 2020 на складі вантажоотримувача за адресою: Хмельницьке відділення ВП "Складське господарство" склад №3, м.Нетішин, Хмельницька обл., 30100 (п. 3.2 договору). Датою поставки товару вважається дата підписання вантажоотримувачем видаткової накладної (п. 6.3 договору).

Як вбачається із змісту видаткової накладної № РН-0000446 від 26.11.2020, остання містить підпис про отримання товару, який скріплений відтиском печатки відповідача, із зазначенням дати отримання 27.11.2020.

Зважаючи на викладене та зміст п. 6.3 договору, датою поставки товару за договором поставки № 16920/53-124-01-20-12701 від 05.11.2020 є 27 листопада 2020 року.

Враховуючи викладене, положення п.п. 5.1, 6.3 договору та встановлену судом дату поставки товару, відповідач повинен був провести розрахунок за отриманий товар у строк по 11.01.2021 включно.

Положеннями ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) стаття 610 ЦК України визначає, як порушення зобов`язання.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Суд встановив, що відповідач не розрахувався за отриманий товар, доказів протилежного матеріали справи не містять.

За таких обставин позивач обґрунтовано заявив до стягнення 43056,00 грн заборгованості.

У зв`язку з порушенням відповідачем договірних зобов`язань, позивач нарахував 3% річних в розмірі 877,63 грн за період з 11.01.2021 по 15.09.2021 та інфляційні втрати в сумі 2690,38 грн за січень - серпень 2021 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зважаючи на встановлений судом строк проведення розрахунку за поставлений товар - по 11.01.2021 включно, суд провів перерахунок заявлених до стягнення 3% річних та встановив, що правомірним буде нарахування 3% річних в загальній сумі 874,10 грн за період з 12.01.2021 по 15.09.2021. Нарахування 3,53 грн є безпідставним.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат суд приходить до висновку про правомірність та правильність останнього.

При цьому суд встановив, що останній проведено з врахуванням правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19, постановах Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19 та від 20.11.2020 у справі №910/13071/19.

Так, відповідно до правової позиції Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладеної у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19, сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Враховуючи вищевикладене та зважаючи на те, що заборгованість відповідача за поставлений товар виникла раніше 16 числа місяця, нарахування інфляційних втрат слід здійснювати з урахуванням цього місяця, в якому повинен був проводитись розрахунок.

Вказаним спростовуються доводи відповідача щодо неправильності нарахування позивачем інфляційних втрат за січень 2021 року.

Також суд не приймає до уваги доводи відповідача з приводу дії об`єктивних та незалежних від нього обставин, що є підставою для звільнення від відповідальності за невиконання зобов`язань, з огляду на наступне.

Згідно з ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Частиною 2 ст. 218 ГК України визначено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

Положеннями 7.1 договору визначено, що сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором у разі виникнення форс-мажорних обставин, зазначених в п. 2 ст. 14-1 ЗУ "Про торгово-промислові палати в Україні", які не існували під час укладання договору та виникли поза волею сторін.

Сторона, для якої склалась неможливість виконання обов`язків за договором, зобов`язана письмово повідомити іншу сторону про настання або припинення вищезгаданих обставин не пізніше 3 днів з моменту їх настання або припинення (п. 7.2 договору).

Доказом виникнення форс-мажорних обставин та строку їх дії є сертифікат (довідка) Торгово-промислової палати України відповідно до ЗУ "Про торгово-промислові палати в Україні" або інших компетентних органів відповідно до діючого законодавства (п. 7.5 договору).

З аналізу наведених норм та положень договору слідує, що на особу, яка порушила зобов`язання, покладається обов`язок доведення того, що відповідне порушення є наслідком дії певної непереборної сили, тобто, що непереборна сила не просто існує, а безпосередньо призводить до порушення стороною свого зобов`язання (необхідність існування причинно-наслідкового зв`язку між виникненням форс-мажорних обставин та неможливістю виконання стороною своїх зобов`язань).

Однак відповідач не підтвердив належними та допустимими доказами наявності форс - мажорних обставин для відповідача, і що саме такі обставини зробили неможливим виконання ним свого зобов`язання за договором.

З огляду на вказане не може вважатись також форс-мажорною обставиною і посилання відповідача на скрутне фінансове становище, спричинене наявністю заборгованості перед ДП "Енергоринок". При цьому суд також враховує положення ст. 617 ЦК України, згідно з якими не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Крім того, відповідач не надав суду будь-яких доказів, які б підтверджували скрутне фінансове становище саме відповідача, доказів вжиття відповідачем заходів щодо його покращення.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Відповідно до ст. 73 ГПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13, ст. 74 ГПК України).

Приймаючи до уваги наведені вище положення закону, враховуючи встановлені судом факти та зміст позовних вимог, суд вважає правомірними вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 43056,00 грн заборгованості, 874,10 грн 3% річних, 2690,38 грн інфляційних втрат. Нарахування 3,53 грн 3% річних є безпідставним.

У відзиві на позов від 12.10.2021 відповідач просить надати йому відстрочення виконання рішення суду тривалістю 3 календарних місяці з моменту набрання таким рішенням суду законної сили.

Згідно зі ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

З аналізу вищенаведеного суд вбачає, що відстрочка виконання рішення суду можлива лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення. Визначальним фактором є винятковість цих випадків та їх об`єктивний вплив на виконання судового рішення.

Також відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 331 ГПК України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд враховує ступінь вини відповідача у виникненні спору.

Зі змісту відзиву вбачається, що відповідач вказує на його складне фінансове становище, що склалося у зв`язку із функціонуванням нового ринку електроенергії, запровадженням карантину. При цьому будь - яких доказів на підтвердження вищевказаного відповідач не подав.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19.03.1997, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II); за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції права (рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", № 22774/93).

Враховуючи те, що існування заборгованості, підтверджене обов`язковими та такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, надає особі, на чию користь воно було винесено, "легітимні сподівання" на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить "майно" цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008), то з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який надає відстрочку чи розстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація "потерпілій стороні" за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як "потерпілої сторони"; 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

Тобто, у цьому контексті для виправдовування затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника коштів. Обов`язково мають враховуватися і інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення. Водночас, оскільки пункт 1 статті 6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, вони не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (рішення ЄСПЛ у справі "Горнсбі проти Греції", у справі "Бурдов проти Росії", у справі "Ясюнієне проти Литви").

Враховуючи вищезазначені судом обставини у сукупності, в тому числі вину відповідача у виникненні спору, відсутність належних обґрунтувань необхідності відстрочення виконання рішення суду, а саме не наведено та не підтверджено доказами наявності виключних обставин, які об`єктивно свідчать про неможливість виконання рішення на даний час, суд вважає за належне у задоволенні заяви відповідача про відстрочення виконання судового рішення відмовити.

При розподілі судових витрат суд враховує наступне.

Статтею 123 ГПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в ст. 1 вищевказаного Закону, згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Приписами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, зробленого у постанові від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Отже, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини (аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).

Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю (постанова Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.11.2020 у справі №910/13071/19).

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Позивач у позовній заяві та клопотанні про розподіл судових витрат від 01.11.2021 заявив до стягнення 10000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Як вбачається із матеріалів справи, 05.08.2021 між Адвокатським об`єднанням "Олстен Партнерс" (далі - адвокатське об`єднання) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Альхім" (далі - клієнт) укладено договір №44/05-08-21 про надання правової допомоги, згідно з п. 1 якого за цим договором адвокатське об`єднання бере на себе обов`язок надати правову допомогу на умовах і в порядку, що визначені цим договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання цього договору. Правова допомога за цим договором пов`язана із захистом інтересів клієнта у справі по стягненню заборгованості за поставлений товар загальною вартістю 44 000 (сорок чотири тисячі) гривень 00 копійок.

За умовами п. 2 договору про надання правничої допомоги під час надання правової допомоги та здійснення адвокатської діяльності за цим договором, клієнт надає адвокатському об`єднанню наступні повноваження: брати участь у справі вказаній в п. 1 цього договору, як представник клієнта; вести справу вказану в п.1 цього договору в усіх судах, вчиняти від імені клієнта усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти клієнт; представляти клієнта в усіх судах з усіма правами які надано законом відповідній стороні в цивільному процесі; ознайомлювалися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень, подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам, подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб, ознайомлюватися із протоколом судового засідання, записом фіксування судового засідання технічними засобами, робити з них копії, подавати письмові зауваження з приводу їх неправильності чи неповноти, оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках, відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу, збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подати зустрічний позов у встановлені строки, змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви, укласти мирову угоду на будь-якій стадії судового процесу, підписувати та подавати як представник клієнта позовну заяву, відзив на позовну заяву (відзив), відповідь на відзив, заперечення, пояснення третьої особи щодо позову або відзиву, будь-які інші заяви, скарги, клопотання, апеляційні та касаційні скарги тощо, користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами; ознайомлюватись з матеріалами інших справ в яких стороною по справі був клієнт, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень у таких справах; представляти інтереси клієнта у відносинах з органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями, незалежно від форми власності, іншими юридичними та фізичними особами, а також в органах нотаріату, користуватися всіма іншими повноваженнями адвоката та/або представника в цивільному процесі; вчиняти всі дії та користуватися всіма професійними правами адвоката вказаними в Законі України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" та вчиняти будь-які інші дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та цим договором, необхідні для належного виконання доручення, якщо інше не зазначено сторонами додатково. Адвокатське об`єднання не має жодних обмежень повноважень на вчинення процесуальних дій, як представник клієнта у справі вказаній в п.1 цього договору.

За змістом п. 3 договору об`єм правової допомоги адвокатське об`єднання визначає самостійно виходячи з необхідного для вирішення справи на користь клієнта та погоджує його з клієнтом. Позитивним результатом ведення справи в суді є задоволення позову. Адвокатське об`єднання не гарантує позивний результат, але стверджує, що докладе максимум зусиль, застосує всі свої знання, досвід задля досягнення позивного результату за цим договором.

Відповідно до п. 4 договору розмір гонорару (винагороди) адвокатського об`єднанння за цим договором становить 10 000 (десять тисяч) грн 00 коп. за ведення справи у першій інстанції.

Клієнт протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту укладення цього договору вносить попередню оплату в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн 00 коп. шляхом перерахування відповідної грошової суми на поточний банківський рахунок виконавця. Залишок гонорару в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн 00 коп. клієнт оплачує протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту винесення рішення судом першої інстанції (п. 4.1 договору).

Договір підписано та скріплено відтисками печаток сторін.

Суд приймає до уваги, що позовна заява від 15.09.2021, заява про усунення недоліків позовної заяви, відповідь на відзив від 09.11.2021, заяви про ознайомлення із матеріалами справи від 01.11.2021 та 03.11.2021, а також клопотання про розподіл судових витрат від 01.11.2021 підписані адвокатом Марією Янко.

Матеріали справи містять ордер серії АІ № 1152424 від 15.09.2021, виданий Адвокатським об`єднанням "Олстен Партнерс" адвокату Янко М.І. на надання правничої (правової) допомоги ТОВ "Альхім", свідоцтво Янко М.І. про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС №7116/10 від 19.10.2018.

Таким чином, позивач згідно з вимогами ст. 74 ГПК України довів надання йому послуг професійної правничої допомоги під час розгляду справи №924/945/21 у Господарському суді Хмельницької області.

Згідно з ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частинами 5, 6 ст. 126 ГПК України встановлено, що у разі недотримання вимог ч. 4 ст.126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Вказане узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.02.2021 у справі №922/743/20, від 24.11.2020 у справі №911/4242/15.

Зі змісту наявного в матеріалах справи відзиву на позов вбачається, що відповідач заперечує з приводу заявленого позивачем розміру витрат на надання правничої допомоги. Звертає увагу, що позивач не надав жодних доказів надання та оплати такої допомоги. Зазначає, що враховуючи характер спірних правовідносин, предмет доказування, обсяги досліджуваних обставин справи та доказів, справа № 924/945/21 є нескладною і в розумінні ч. 5 ст.12 ГПК України є малозначною, а тому витрати позивача на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн не відповідають складності цієї справи та є необґрунтованими і надмірно завищеними.

Суд враховує, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 ГПК України, визначені також положеннями ч.ч. 6, 7, 9 ст. 129 цього Кодексу.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткові постанови від 28.04.2021 у справі №902/1051/19 та від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір

Таким чином, розглядаючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Такі докази, відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд приймає до уваги, що розгляд справи №924/945/21 здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку із її малозначністю. При цьому, суд врахував ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Здійснивши аналіз матеріалів справи, в тому числі змісту та обґрунтувань позовної заяви, суд встановив, що дана справа є не складною, підготовка її до розгляду не потребувала аналізу великої кількості норм чинного законодавства, судової практики, значних затрат часу та зусиль.

Крім того, враховується, що обсяг долучених до матеріалів справи документів та заяв (клопотань) є незначним.

Також суд приймає до уваги позицію Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 06.10.2020 у справі № 922/376/20, де вказано, що вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Заявлені до стягнення позивачем судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000,00 грн є непропорційними до предмета спору за позовом, що становить 46 624,01 грн.

З урахуванням наведеного вище та враховуючи фактичний об`єм наданих адвокатом послуг, співмірність суми витрат зі складністю справи, відповідність суми понесених витрат критеріям реальності і розумності з урахуванням ціни позову у справі, беручи до уваги доведеність відповідачем відповідно до вимог ст. 74 ГПК України надання йому послуг професійної правничої допомоги, заперечення відповідача щодо задоволення заяви позивача про стягнення на його користь витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку, що до стягнення на користь позивача підлягають судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн.

При цьому враховується позиція Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладена у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19, та позиція Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду, викладена у постанові від 21.01.2020 у справі № 904/1038/19, відповідно до яких витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 ГПК України).

Згідно з ч. 9 ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору та на оплату правничої допомоги покладаються на відповідача, в зв`язку із тим, що спір виник внаслідок порушення останнім своїх договірних зобов`язань.

Керуючись ст. ст. 20, 24, 27, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240-242, 247, 252, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Альхім" м. Вишневе Києво - Святошинського району Київської області до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" м. Нетішин Хмельницької області про стягнення 46624,01 грн задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" (Хмельницька обл., м. Нетішин, вул.Енергетиків, буд.20, код 21313677) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Альхім" (08132, Київська обл., Києво - Святошинський р-н, м.Вишневе, вул. Київська, буд. 8, код 32740136) 43056,00 грн (сорок три тисячі п`ятдесят шість гривень 00 коп.) заборгованості, 874,10 грн (вісімсот сімдесят чотири гривні 10 коп.) 3% річних, 2690,38 грн (дві тисячі шістсот дев`яносто гривень 38 коп.) інфляційних втрат, 6000,00 грн (шість тисяч гривень 00 коп.) витрат на оплату правничої допомоги, 2270,00 грн (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 коп.) витрат на оплату судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

У стягненні 3,53 грн 3% річних відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення. Порядок подання апеляційної скарги визначений ст. 257 ГПК України та підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України.

Суддя Л.О. Субботіна

Виготовлено у 3 примірниках:

1- до справи,

2- позивачу на електронну адресу: ІНФОРМАЦІЯ_1,

3- відповідачу на електронну адресу: .