ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" листопада 2021 р. Справа №921/95/21

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді О.С. Скрипчук

суддів Г.Т. Кордюк

Н.М. Кравчук

секретар судового засідання В.Б. Лагутін

розглянувши апеляційну скаргу Управління обліку та контролю за використанням комунального майна Тернопільської міської ради за вих. № 382/9.1-18 від 19.07.2021

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 24.06.2021 (повний текст рішення складено 01.07.2021, м. Тернопіль, суддя І.П. Шумський)

у справі № 921/95/21

за позовом: Управління обліку та контролю за використанням комунального майна Тернопільської міської ради, м. Тернопіль

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «БОНУСМЕДІКУС», м.Тернопіль

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Виконавчого комітету Тернопільської міської ради, м. Тернопіль

про стягнення 2 778 847,49 грн заборгованості, 136 998,07 грн пені, 32 044,84 грн 3 % річних.

за участю представників:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

від третьої особи: не з`явився;

ВСТАНОВИВ

Управління обліку та контролю за використанням комунального майна Тернопільської міської ради звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «БОНУСМЕДІКУС» про стягнення 2 778 847,49 грн. заборгованості за договором оренди, 136 998,07 грн. пені, 32 044,84 грн. 3% річних (враховуючи заяву про збільшення позовних вимог №285/9.1-18 від 25.04.2021 (вх.№4337 від 25.05.2021).

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконання відповідачем умов договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до комунальної власності №123 від 12.09.2016, зокрема, в частині проведення розрахунку за оренду нежитлового приміщення комунальної власності, розташованого у будівлі №3 по вул. І.Франка у м. Тернополі.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 24.06.2021 позов Управління обліку та контролю за використанням комунального майна Тернопільської міської ради задоволено частково. Суд виніс рішення, яким стягнув з ТзОВ «БОНУСМЕДІКУС» на користь Управління обліку та контролю за використанням комунального майна Тернопільської міської ради 1 286 550, 26 грн. орендної плати, 42 768,42 грн. - пені, 9 644,11 - 3 % річних та 19 898,26 грн. - сплаченого судового збору. В решті в позові відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що з огляду на чинність арештів, накладених на орендоване відповідачем майно та час, за який позивачем обрахована орендна плата, орендар міг користуватись переданими йому за договором приміщеннями в період з 25.09.2020 по 22.10.2020 та з 19.11.2020 по 30.04.2021.

Відповідно до умов договору оренди №123 від 19.09.2016 із змінами і доповненнями, приписів ст.ст. ст.1,2,16,17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», ст.ст. 759,760,762, а також ч. 6 ст. 762 ЦК України, з огляду на несвоєчасне внесення орендарем плати за користування орендованими приміщеннями за адресою: м. Тернопіль вул. І. Франка,3 заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з відповідача основного боргу за час, коли на предмет оренди не було накладено арешту в сумі 1 286 550, 26 грн. орендної плати.

Враховуючи обставини даної справи, визначеної суми основного боргу суд дійшов висновку, що доведеними та обґрунтованими є позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 42 768,42 грн., пені, та 9 644,11 грн. - 3 % річних.

Не погоджуючись з даним рішенням суду Управління обліку та контролю за використанням комунального майна Тернопільської міської ради подало апеляційну скаргу за вих. № 382/9.1-18 від 19.07.2021, в якій просило скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області в частині відмови у задоволенні позовних вимог, прийняти в цій частині нове рішення, яким позов задоволити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при прийнятті рішення порушено норми матеріального права. А саме, скаржник стверджує, що судом першої інстанції помилково застосовано ч. 6 ст. 762 ЦК України, адже, відповідач не звертався ні до позивача ні до третьої особи з проханням звільнити його від орендної плати під час дії арештів.

Апелянт зазначає, що оскільки Управлінням не приймалось рішення про звільнення відповідача від сплати орендної плати за період дії арештів, у позивача не було підстав не здійснювати нарахування орендної плати за цей період.

Відповідачем не подано відзиву на апеляційну скаргу.

Сторонами подано до суду клопотання (вх. № 01-04/7921/21 від 15.11.2021; вх № 01-04/7960/21 від 16.11.2021), в яких просять розглядати справу за відсутності їх представників.

Відповідно до п. 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 12 вересня 2016 року між Виконавчим комітетом Тернопільської міської ради (третя особа у справі) в особі уповноваженого органу по укладенню договорів Комунального підприємства «Тернопільський міський лікувально діагностичний центр» Тернопільської міської ради (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «БОНУСМЕДІКУС» (орендар) було укладено договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до комунальної власності №123 (далі - договір).

Відповідно до його умов орендодавець передав орендарю (відповідачу) у платне строкове користування окреме індивідуально визначене майно (частину нежитлового приміщення) комунальної власності, площею 1 927,8 кв.м., яке знаходиться за адресою: вул. І.Франка, 3 в м. Тернополі (об`єкт оренди) і перебуває на балансі Тернопільської міської ради для використання під діяльність лікарняних закладів, загальну медичну практику, спеціалізовану медичну практику, стоматологічну практику та іншу діяльність у сфері охорони здоров`я.

Відповідач зобов`язався прийняти дане приміщення в оренду, використовувати об`єкт оренди за призначенням, своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату у строк та розмірі, визначені договором.

Факт передачі приміщення в оренду підтверджується Актом передавання нежитлових приміщень, складеним 18.11.2016.

05.07.2017 Виконавчим комітетом Тернопільської міської ради прийнято рішення №470 «Про безоплатну передачу на баланс майна комунальної власності», згідно якого усі права та обов`язки щодо управління майном усім приміщенням по вул. І. Франка, 3 в м. Тернопіль (у тому числі площею 1 927,80 кв.м) передано Управлінню обліку та контролю за використанням комунального майна (позивачу у справі).

Додатком до договору від 14.07.2017 до основного договору №123 від 12.09.2016 року внесено відповідні зміни, за якими відповідач повинен був вносити орендну плату на рахунок позивача.

Додатком до договору від 16.05.2019, у зв`язку з виготовленням нового технічного паспорта, площу орендованого відповідачем майна визначено як 1 873,1 кв.м.

Додатком до договору від 31.07.2019 термін дії основного договору оренди продовжено по 30.06.2022.

Згідно з пунктом 3.1. договору річна орендна плата (Опл) розраховується за формулою:

Опл =Вп х Сор,

де Вп - вартість орендованого майна, визначена шляхом проведення незалежної оцінки, 5 422 41 5,40 гри. станом на 3 1.05.2016;

Сор - орендна ставка за використання нерухомого майна.

Вп корисної площі - 5230535,95. Сор корисної площі - 20%.

Ви площі спільного користування - 191879,45. Сор площі спільного користування - 1 5%.

Розрахунок: (5 230 535,95*0,2) + (191879,45*0,15): 12 *Ідо*Ім.

Орендна плата за базовий місяць (серпень 2016) розраховується шляхом множення вартості орендованого майна, визначеної експертом станом на 31.05.2016, на індекс інфляції наступних місяців, з моменту проведення оцінки (з червня 2016 року по червень 2017 року - Ідо) та на індекс інфляції поточного місяця - липня 2017 - їм), та становить - 103522,74 гри. без ПДВ.

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць оренди, і перераховується орендарем на рахунок уповноваженого органу по укладенню договору орендодавця не пізніше 15 числа наступного місяця (п. 3.2 умов договору).

Відповідно до умов договору (п.3.5 договору) за здане в оренду майно, орендар вносить орендну плату з врахуванням ПДВ.

За несвоєчасне або не в повному обсязі внесення орендної плати орендар зобов`язувався сплачувати пеню (від несплаченої суми) в розмірі подвійної облікової ставки Нацбанку України (п.9.4 договору)

Предметом розгляду у даній справі є стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати за період з лютого 2020 року по квітень 2021 року включно, з урахуванням звільнення орендаря від плати за період з 17.03.2020 по 11.05.2020 року, у зв`язку з запровадженням протиепідемічних обмежувальних заходів по запобіганню поширенню гострої респіраторної хвороби СОVID 19, на підставі рішення Виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 17.06.2020 №441, а також пені та 3% річних відповідно нарахованих на борг.

На адресу орендаря надсилались претензії від 19.05.2020 №250/9-у, від 22.07.2020 №351/9-у, від 21.09.2020 №415/9-у, від 21.10.2020 №464/9-у, від 10.12.2020 №595/9-у, від 20.01.2021 №33/9.1-у, від 17.02.2021 №100/9.1-18, від 17.03.2021 №166/9.1-18, від 20.04.2021 №240/9.1-18, від 17.05.2021 № 274/9.1-18 із розрахунками заборгованості.

Вимоги позивача щодо оплати були частково задовленні відповідачем.

У відповіді від 04.02.2021 № 4/21 на претензію №33/9.1-у орендар зазначив, що протягом тривалого часу (з лютого 2020 по 18.11.2020) ним приміщення не використовувалося, у зв`язку з накладеним арештом на майно в межах кримінального провадження №0000107 від 20.11.2019.

У листі від 11.02.2021 №84/9.1-у Управління обліку та контролю за використанням комунального майна Тернопільської міської ради, повідомило орендаря, що до його компетенції не належить вирішення питання звільнення від орендної плати, окрім того заяви з цього приводу від орендаря не надходило.

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 12.12.2019 у справі № 607/28845/19 за клопотанням прокурора накладено арешт у межах кримінального провадження №0000107 за ч.2 ст.364 КК України на об`єкти нерухомості за адресою: м. Тернопіль вул. І. Франка, будинок 3 загальною площею 3151,8 кв.м., у тому числі шляхом заборони користування ним. Відповідно до її змісту ухвала підлягала негайному виконанню.

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 03.02.2020 за клопотанням Виконавчого комітету Тернопільської міської ради (третьої особи у господарській справі) арешт майна, накладений ухвалою від 12.12.2019 було скасовано.

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 04.02.2020 (яка за її змістом підлягала негайному виконанню) у справі № 907/2102/20 клопотання прокурора задоволено частково та повторно накладено арешт на об`єкти нерухомості за адресою: м. Тернопіль вул. І. Франка, будинок 3 загальною площею 3151,8 кв.м., у тому числі шляхом заборони користування ним.

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 24.09.2020 за клопотання директора відповідача) арешт майна, накладений ухвалою від 04.02.2020 в частині заборони володіння, користування проведення будівельних робіт було скасовано.

Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 23.10.2020 у справі № 463/9993/20 за клопотанням прокурора накладено арешт у кримінальному провадженні №0000107 накладено арешт на об`єкти нерухомості за адресою: м. Тернопіль вул. І. Франка, будинок 3 загальною площею 3151,8 кв.м. шляхом заборони володіння, користування ними і проведення будівельних робіт.

Ухвалою судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду від 18.11.2020 року у справі № 463/9993/20 за результатами розгляду скарг відповідача та Тернопільської міської ради скасовано ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 23.10.2020 в частині накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000107, а саме на об`єкт нерухомості за адресою: м. Тернопіль вул. І. Франка, будинок 3 загальною площею 3151,8 кв.м.

При винесенні постанови колегія суддів виходила з наступного:

Відповідно до частини першої статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Оскільки орендоване майно є комунальною власністю до спірних правовідносин застосовуються положення Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 10.04.1992 № 2269-ХІІ (далі - Закон), який є спеціальним законодавчим актом у сфері регулювання відносин, пов`язаних з передачею державного та комунального майна в оренду.

За змістом частини першої статті 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, яке необхідне орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до частини третьої статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар зобов`язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Згідно з частиною першою статті 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна"орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Разом з цим відповідно до частини четвертої статті 14 ЦК України особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

Згідно з частиною шостою статті 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Підставою звільнення від зобов`язання сплачувати орендну плату ця норма визначає об`єктивну неможливість використовувати передане в оренду майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає.

Для застосування частини шостої статті 762 ЦК України та звільнення наймача від плати за користування орендованим майном (орендної плати) визначальною умовою є наявність обставин, за які орендар не відповідає. Обставини, які свідчать про те, що майно не використовувалося або не могло бути використане наймачем і він не відповідає за це, мають бути доведені. Подібні правові висновки викладені у пункті 31.4 постанови Верховного Суду від 27.08.2019 у справі № 914/2264/17.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив, з того, що за нормою частини шостої статті 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Судом встановлено, що в період з 12.12.2019 по 03.02.2020, з 04.02.2020 по 24.09.2020 року та з 23.10.2020 по 18.11.2020 року на об`єкт нерухомості за адресою: м. Тернопіль вул. І. Франка, будинок 3 загальною площею 3151,8 кв.м., у тому числі орендовані відповідачем по договору від 12.09.2016 №123 приміщення, ухвалами суду в межах кримінального провадження №0000107 було накладено арешти шляхом заборони користування ними. З огляду на чинність арештів, накладених на орендоване відповідачем майно та час, за який позивачем обрахована орендна плата, суд встановив, що орендар міг користуватись переданим йому за договором приміщенням в період з 25.09.2020 по 22.10.2020 та з 19.11.2020 по 30.04.2021.

У періоди з лютого 2020 року по 24.09.2020 та з 23.10.2020 по 18.11.2020 орендар не користувався орендованим майном, у зв`язку з чим, правові підстави для оплати рахунків за оренду майна за договором за цей період відсутні, а похідні вимоги про стягнення пені, та 3% річних нараховані на борг за цей період також є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Здійснивши аналіз вищезазначених норм законодавства, суд дійшов висновку, що за нормою частини першої статті 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар зобов`язаний вносити орендну плату незалежно від наслідків його господарської діяльності саме за користування об`єктом оренди. Ця норма не конкурує з положеннями частини шостої статті 762 ЦК України, яка звільняє орендаря від плати за весь час, протягом якого орендоване майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає, оскільки ці обставини є окремими від та незалежними від наслідків його господарської діяльності.

Це узгоджується і з визначенням оренди, наведеним у частині першій статті 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", відповідно до якого орендою є користування майном, а його ознаками - договірний характер, строковість, платність.

Тобто договір оренди державного майна встановлює для його сторін, зокрема, такі права: для орендаря - право користуватися переданим в оренду майном, а для орендодавця - право отримувати оренду плату. Цим правам кореспондують відповідні обов`язки: для орендодавця - передати орендарю об`єкт оренди (частина четверта статті 13 Закону); для орендаря - вносити орендну плату за користування об`єктом оренди (частина третя статті 18 та частина перша статті 19 Закону).

При цьому частина шоста статті 762 ЦК України регулює дії сторін у випадку, коли орендар позбавлений можливості використовувати передане в оренду майно через обставини, за які він не відповідає, а саме звільняє його від обов`язку вносити орендну плату за весь час, протягом якого орендоване майно не могло бути використане через такі обставини.

Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що у випадку, коли орендар позбавлений можливості використовувати передане в оренду майно через обставини, за які він не відповідає (частина шоста статті 762 ЦК України), він звільняється від обов`язку вносити орендну плату, який покладено на нього частиною третьою статті 18 та частиною першою статті 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" на весь час, протягом якого орендоване майно не могло бути використане через такі обставини. Тобто орендодавець не має права вимагати від орендаря сплачувати орендну плату за договором оренди державного майна за весь час, протягом якого орендоване майно не могло бути використане орендарем, через обставини, за які він не відповідає.

Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 30.06.2020 у справі № 915/1046/19.

Враховуючи наведені висновки та беручи до уваги, що Товариство було позбавлене можливості користуватися орендованим приміщенням в періоди з лютого2020 року по 24.09.2020 та з 23.10.2020 по18.11.2020, через обставини, за які воно не відповідало, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції повно встановив всі істотні обставини справи на підставі наданих сторонами доказів, надали їм належну правову оцінку та правильно застосували норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Враховуючи вищезазначене, необґрунтованими є твердження апелянта про те, що у спірних правовідносинах орендар не був звільнений від обов`язку вносити орендну плату за період дії арештів, з посиланням на те, що власником майна не виносилось рішення про звільнення відповідача від сплати орендної плати.

Враховуючи вищезазначене, судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено в задоволенні позову в частині стягнення орендної плати в сумі 1 492 297,23 грн. нарахованої за період з лютого 2020 року по 24.09.2020 та з 23.10.2020 по18.11.2020. Водночас, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що похідні вимоги про стягнення пені, та 3% річних нараховані на борг за цей період ,також, є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Апелянт не оскаржує рішення в частині стягнення 1 286 550, 26 грн. орендної плати за період з 25.09.2020 по 22.10.2020 та з 19.11.2020 по 30.04.2021 та 42 768,42 грн. - пені, 9 644,11 - 3 % річних нарахованих на борг за цей період, а відтак, суд апеляційної інстанції не переглядає рішення в цій частині.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Тернопільської області від 24.06.2021 відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника висновку місцевого господарського суду не спростовують.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір, сплачений за апеляційну скаргу, покласти на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 271, 275, 276 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Управління обліку та контролю за використанням комунального майна Тернопільської міської ради за вих. № 382/9.1-18 від 19.07.2021 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 24.06.2021 у справі № 921/95/21 залишити без змін.

3. Судовий збір сплачений за апеляційну скаргу покласти на апелянта.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Строки та порядок оскарження постанов апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Повний текст постанови складено 24.11.2021.

Головуючий суддя Скрипчук О.С.

Суддя Кордюк Г.Т.

Суддя Кравчук Н.М.