ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" листопада 2021 р. Справа№ 910/17416/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коробенка Г.П.

суддів: Кравчука Г.А.

Козир Т.П.

за участю секретаря судового засідання Огірко А.О.

за участю представника(-ів): згідно з протоколом судового засідання від 16.11.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Нелора Ленд" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Шаян Груп"

на рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2021 (повний текст рішення складено 10.08.2021)

у справі №910/17416/20 (суддя Головіна К.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нелора Ленд"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Шаян Груп"

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Стрипа Агро"

про визнання недійсним договору,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Нелора Ленд" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Шаян Груп" про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 06.11.2017.

В обґрунтування позову ТОВ "Нелора Ленд", посилаючись на ст.ст. 229, 235 ЦК України, зазначає, що спірний договір містить ознаки удаваного правочину, оскільки був укладений з метою приховування іншого правочину - договору зберігання, яким передбачено безоплатну передачу відповідачу земельної ділянки. Також позивач зазначив, що вартість земельної ділянки є більшою, ніж була зафіксована у договорі, що свідчить про істотну помилку при вчиненні спірного договору стосовно справжньої вартості об`єкту правочину (земельної ділянки).

У відзиві на позов відповідач проти позову заперечував, просив у задоволенні позовної заяви відмовити, посилаючись на те, що договір купівлі-продажу від 06.11.2017 був укладений з метою набуття у власність ТОВ "Шаян Груп" погодженої сторонами земельної ділянки та цей договір містить усі істотні умови договору купівлі-продажу. При цьому, укладаючи вказаний правочин, позивач (продавець) підтвердив свою домовленість із відповідачем (покупцем) щодо об`єкту продажу, у тому числі і щодо вартості земельної ділянки, та на час укладення договору не мав будь-яких зауважень, доповнень чи заперечень відносно умов договору, а усі твердження позивача про прихований правочин є припущеннями останнього. Також відповідач вказав, що визначена у договорі вартість земельної ділянки була встановлена експертним висновком, виконаним саме на замовлення позивача, згідно з яким у договорі зазначена її реальна вартість на час укладення спірного правочину.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.03.2021 до участі у справі була залучена третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Стрипа Агро" (далі - ТОВ "Стрипа Агро", третя особа).

В письмових поясненнях третя особа заперечила проти заявлених вимог з підстав, наведених відповідачем. Також зазначила, що після укладення спірного правочину та реєстрації права власності на земельну ділянку за ТОВ "Шаян Груп", останній передав цю земельну ділянку в оренду іншій особі - ТОВ "Фарм-Сервіс ЛЛС", а потім відчужив ТОВ "Стрипа Агро", про що уклав відповідні угоди. Вказані обставини, на думку третьої особи, додатково вказують, що спірний договір був направлений на укладення саме договору купівлі-продажу та набуття у власність відповідачем земельної ділянки, а не договору зберігання цієї земельної ділянки.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.07.2021 у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в позові, суд виходив з того, що позивач не довів належними та вірогідними доказами тих обставин, що договір купівлі-продажу земельної ділянки від 06.11.2017 є удаваним правочином та був укладений за наявності помилки щодо вартості земельної ділянки, яка має істотне значення у визначенні обсягу прав та обов`язків сторін за цим договором; зважаючи на те, що: спірний договір купівлі-продажу не суперечить положенням статей 203, 215 Цивільного кодексу України, іншим вимогам чинного законодавства; містить всі істотні умови, встановленні законодавством для даного виду правочину; волевиявлення учасників було вільне; договір вчинений у письмовій формі, нотаріально посвідчений та зареєстрований у визначеному законом порядку; був спрямований на реальне настання правових наслідків купівлі-продажу; схвалений сторонами та прийнятий до виконання, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання недійсним укладеного сторонами договору купівлі-продажу земельної ділянки від 06.11.2017.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Шаян Груп" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2021 в частині відмови в розподілі судових витрат на професійну правничу допомогу та ухвалити в цій частині нове рішення, яким покласти судові витрати на позивача.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив порушення судом норм матеріального та процесуального права, зокрема, ч.2 ст.126 ГПК України. Скаржник стверджує, що відмовляючи відповідачу ТОВ "Шаян Груп" у задоволенні розподілу понесених ним витрат на професійну правничу допомогу суд першої інстанції не звернув увагу на те, що за змістом п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 126 ГПК України, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, від 22.11.2019 у справі №910/906/18, 19.07.2021 у справі №910/16803/19.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.09.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Шаян Груп" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2021 у справі №910/17416/20; призначено апеляційну скаргу до розгляду.

Не погоджуючись із ухваленим місцевим господарським судом рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Нелора Ленд" подало до Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2021 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 06.11.2017, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Нелора Ленд" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Шаян Груп".

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права. В апеляційній скарзі скаржником викладено обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, аналогічні тим, які викладено в позовній заяві. Скаржник стверджує, що оскаржуване судове рішення прийнято з істотним порушенням процесуального закону в частині оцінки доказів судом; судом проігноровано той факт, що оцінка ділянки оцінювачем під час купівлі-продажу проводиться з метою визначення бази для оподаткування та не має наперед встановленої вили перед судом і не може підміняти собою судову експертизу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.10.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Нелора Ленд" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2021 у справі № 910/17416/20; призначено апеляційну скаргу до розгляду.

08.10.2021 через канцелярію суду від позивача надійшли письмові пояснення.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування рішення суду є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду постановлено у відповідності до вимог чинного законодавства.

В судове засідання апеляційної інстанції 16.11.2021 представники позивача, третьої особи не з`явились.

Колегія суддів звертає увагу на те, що учасники у справі належним чином повідомлені про місце, дату і час судового розгляду.

15.11.2021 через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на хворобу директора ТОВ "Нелора Ленд" Чистякова А.Г.

Згідно з ч. 1 ст. 216 ГПК України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 202 цього Кодексу. Однією з таких підстав, передбачених п. 2 ч. 2 ст. 202 ГПК України, визначено першу неявку в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час та місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Колегія суддів вважає, що зазначені у клопотанні обставини не можуть бути належною підставою для відкладення розгляду справи, враховуючи, що позивач не був позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника. Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що викладені у клопотанні обставини належними доказами не підтверджено.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання про відкладення розгляду апеляційних скарг у даній справі.

Оскільки явка представників учасників справи в судове засідання не була визнана обов`язковою, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість здійснення розгляду апеляційної скарги у даній справі за відсутності представників позивача, третьої особи.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу ТОВ "Шаян Груп" з викладених у ній підстав, просив суд скаргу задовольнити, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2021 в частині відмови в розподілі судових витрат на професійну правничу допомогу та ухвалити в цій частині нове рішення, яким покласти судові витрати на позивача; заперечував проти апеляційної скарги ТОВ "Нелора Ленд", просив суд залишити скаргу без задоволення.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Нелора Ленд" не підлягає задоволенню, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Шаян Груп" підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні, виходячи з наступного.

06.11.2017 між ТОВ "Нелора Ленд", як продавцем, та ТОВ "Шаян Груп", як покупцем, був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І. М. 06.11.2017 та зареєстрований у реєстрі за №6717 (далі за текстом - договір). Відповідно до вказаного договору продавець передав, а покупець купив та прийняв від продавця земельну ділянку (кадастровий номер :002:0085) площею 2 га, розташовану за адресою: Київська обл., Бориспільський район, Великоолександрівська сільська рада, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства (п. 1).

Згідно з п. 3 договору за даними, що містяться у звіті про експертну грошову оцінку № 2311216_17102017_S171017-001, наданого 17.10.2017 ТОВ "Гарант Преміум Плюс", що здійснює свою діяльність на підставі Сертифікату оціночної діяльності №95/16, виданого Фондом державного майна України від 05.02.2016, оцінка ринкової вартості земельної ділянки, яка продається, становить 40452,00 грн.

У пункті 5 договору передбачено, що за домовленістю сторін продаж земельної ділянки вчинено за 40 452, 00 грн., які покупець повинен сплатити продавцю в повному обсязі шляхом безготівкового перерахування всієї суми на рахунок продавця до 06.11.2022.

Договір купівлі-продажу був укладений в письмовій формі, нотаріально посвідчений, із здійсненням його державної реєстрації.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, тобто правомірність правочину презюмується. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: 1) зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Під час розгляду справ про визнання угоди (правочину) недійсною, господарський суд встановлює наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними та настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угоди вимогам закону, додержання встановленої форми угоди, правоздатність сторін за угодою, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. При цьому обставини, що мають істотне значення для вирішення спору повинні підтверджуватись сторонами належними та допустимими доказами відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України.

Звертаючись до суду з даним позовом, ТОВ "Нелора Ленд" зазначило, що договір купівлі-продажу земельної ділянки від 06.11.2017 є удаваним правочином, оскільки був укладений з метою приховування іншого правочину, направленого на зберігання ТОВ "Шаян Груп" вказаної земельної ділянки та унеможливлення її вилучення у позивача в межах кримінального провадження № 0001157 правоохоронними органами.

Перевіряючи такі доводи позивача та вирішуючи спір по суті, господарський суд врахував наступне.

Згідно з ч. 1 статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили (ч. 2 ст. 235 ЦК України).

Тобто за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. За удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши у розгляді справи, що певний правочин вчинено з метою приховати інший правочин (удаваний правочин), господарський суд на підставі частини другої статті 235 ЦК України має виходити з того, що сторонами вчинено саме той правочин, який вони мали на увазі, і розглянути справу по суті із застосуванням правил, що регулюють цей останній правочин. Якщо він суперечить закону, господарський суд має прийняти рішення про визнання його недійсним із застосуванням, за необхідності, відповідних правових наслідків.

Ознакою удаваного правочину є те, що розбіжність між волею та її зовнішнім виявом стає наслідком навмисних дій його учасників, які мають за мету одержання певної користі для обох учасників. У такій ситуації йдеться про два правочини: один удаваний, а інший - той, який сторони дійсно мали на увазі. Отже, удаваний правочин своєю формою приховує реальний правочин. Відповідно, воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин ніж ті, які передбачені правочином.

Оскільки відповідно до частини першої статті 202, частини третьої статті 203 ЦК України головним елементом договору (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, який підлягає встановленню судом, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору та з`ясування питання про те, чи не укладено цей договір з метою приховання іншого договору та якого саме.

Відповідний правовий висновок викладено також Верховним Судом у постановах від 29.10.2019 у справі №910/15197/18, від 11.03.2020 у справі №923/658/19.

Таким чином, для визнання угоди удаваною позивачу необхідно надати відповідні докази, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії були направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників.

Позивач стверджує, що укладаючи спірний договір купівлі-продажу земельної ділянки, сторони фактично уклали договір зберігання з метою приховання земельної ділянки та неможливості її вилучення у позивача правоохоронними органами в межах кримінального провадження.

Відповідно до ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно зі ст. 938 ЦК України зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення. Плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання (ст. 946 ЦК України). Зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості (ст. 949 ЦК України).

Отже, істотними умовами договору зберігання є: предмет, ціна, строк дії договору, порядок повернення речі.

Відповідно до ч. 3 ст. 180 ГКУ при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Водночас, як вірно встановлено судом першої інстанції, у спірних правовідносинах істотних умов, що притаманні договору зберігання, сторони не погодили.

Так, характеризуючи таку умову як предмет договору, слід зазначити, що предметом даного виду договору є послуга зі зберігання.

Водночас, зі змісту спірного договору купівлі-продажу вбачається, що предметом цього договору є передача у власність другій стороні майна (земельної ділянки) за плату. Так, у пунктах 1 та 4 спірного договору чітко вказано, що предметом даного договору є продаж продавцем (ТОВ "Нелора Ленд", власником) покупцю (ТОВ "Шаян Груп") земельної ділянки площею 2,0000 га (кадастровий номер :09:002:0085), що знаходиться на території Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району Київської області.

При цьому відповідно до п. 9 спірного правочину позивач погодився, що право власності на земельну ділянку перейшло до відповідача з моменту державної реєстрації договору. Зазначена умова вказує на те, що в момент укладення договору позивач здійснив саме продаж спірної земельної ділянки, передав право власності на неї відповідачу та залишив за собою право отримати грошові кошти від покупця у сумі 40452,00 грн. до 06.11.2022, строк для сплати яких на час розгляду спору ще не настав.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Із наявного у матеріалах справи витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що право власності ТОВ "Шаян Груп" на земельну ділянку (кадастровий номер :002:0085) площею 2 га, за адресою: Київська обл., Бориспільський район, Великоолександрівська сільська рада, було зареєстроване 06.11.2017, номер запису 23200757. При цьому у п. 10 договору сторони засвідчили, що на виконання вимог ч. 2 ст. 662 ЦК України продавець передав покупцю усі документи, що стосуються земельної ділянки.

Також суд звертає увагу на те, що у відносинах зберігання об`єктом зберігання є рухомі речі, законом їх ще визначено "поклажею", до яких неможливо віднести земельну ділянку, що була передана відповідачу для зберігання, як вважає позивач.

Також частиною 1 ст. 938 ЦК України визначено обов`язок зберігача зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. У договорі зберігання може бути визначений строк (строковий договір) або він може не визначатися (безстроковий договір). У разі, якщо строк зберігання в договорі не встановлений, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення (ч. 2 ст. 938 ЦК України).

Проте, у договорі, що оскаржується, строк зберігання та повернення майна не визначено, так само цей договір не містить умов щодо обов`язку зберігача повернути майно поклажодавцю на першу його вимогу про повернення майна.

Більше того, відповідно до ч. 1 ст. 936 ЦК України метою договору зберігання є повернення зберігачем речі поклажодавцю у схоронності. Якщо йдеться про передану на зберігання річ, визначену індивідуальними ознаками, то зберігачу не може бути надано право розпорядження нею, оскільки це суперечитиме вимогам ЦК України. Таким чином, за зобов`язанням зі зберігання у зберігача виникає обов`язок забезпечити схоронність речі та її повернути.

Колегією суддів встановлено, що після набуття у власність ТОВ "Шаян Груп" земельної ділянки (кадастровий номер :09:002:0085) та реєстрації на неї права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відповідач передав вказану ділянку в оренду іншій юридичній особі - ТОВ "Фарм-Сервіс ЛСС", а у подальшому - відчужив ТОВ "Мараморош Груп" (яке змінило своє найменування на ТОВ "Стрипа Агро"), про що були укладені відповідні угоди про оренду від 04.05.2018 р. та купівлю-продажу земельної ділянки від 04.11.2020, складено акт приймання-передачі нерухомого майна № 14 від 04.11.2020.

Також в якості ознаки удаваності договору купівлі-продажу ТОВ "Нелора Ленд" зазначає про безоплатність передачі відповідачу (покупцю) земельної ділянки (кадастровий номер :002:0085), а також вказує на ту обставину, що зазначена у договорі вартість земельної ділянки є нижчою, ніж її ринкова ціна, що свідчить про укладення договору зберігання.

Згідно з ч. 8 ст. 128 Земельного кодексу України ціна земельної ділянки визначається за експертною грошовою оцінкою, що проводиться організаціями, які мають відповідну ліцензію на виконання цього виду робіт. Розрахунки за придбання земельної ділянки можуть здійснюватися з розстроченням платежу за згодою сторін, але не більше ніж на п`ять років (ч. 9 ст. 128 Земельного кодексу України).

Відповідно до ч. 6 ст. 5 Закону України "Про оцінку земель" експертна грошова оцінка земельних ділянок та прав на них проводиться з метою визначення вартості об`єкта оцінки.

Так, пунктами 3 та 5 договору погоджено, що за домовленістю сторін продаж земельної ділянки вчинено за 40.452,00 грн., вартість якої визначено на підставі звіту про експертну грошову оцінку №2311216_17102017_S171017-001, наданого 17.10.2017 ТОВ "Гарант Преміум Плюс", що здійснює свою діяльність на підставі Сертифікату оціночної діяльності №95/16, виданого Фондом державного майна України від 05.02.2016. Також вказаними умовами договору визначено обов`язок покупця (ТОВ "Шаян Груп") сплатити вказану вартість до 06.11.2022.

Отже, за спірним договором сторони погодили вартість земельної ділянки, яка була визначена відповідно до звіту про експертну грошову оцінку та порядок розрахунків із відстрочкою платежу до 06.11.2022. Визначені цими пунктами умови є істотними та характерними саме для договору купівлі-продажу земельної ділянки, що передбачено частинами 8, 9 ст. 128 Земельного кодексу України.

При цьому позивачем (продавцем) не було висловлено будь-яких заперечень щодо строку сплати покупцем коштів за придбану земельну ділянку, як і не було висловлено зауважень щодо її вартості.

Таким чином, дослідивши зміст спірного договору, колегія суддів вважає, що правочин містить всі необхідні суттєві умови, передбачені законом для договору купівлі-продажу майна (земельної ділянки) - предмет договору, вартість земельної ділянки, визначеної за експертною грошовою оцінкою, порядок та строки її оплати, взаємні права та обов`язки сторін, порядок і строк здійснення переходу права власності на майно, інші умови, що узгоджуються з вимогами глави 54 Цивільного кодексу України та нормами Земельного кодексу України.

Водночас, указаний договір не містить ознак договору зберігання, де предметом угоди є послуга зі зберігання рухомої речі без права зберігача на користування нею, обов`язком якого є забезпечення схоронності такої речі (поклажі) та її повернення.

Суд також зважає на положення пунктів 12, 15 спірного договору, у яких сторони (у тому числі ТОВ "Нелора Ленд") підтвердили, що договір відповідає дійсним намірам сторін і не носить характеру удаваного правочину, договір укладений без застосування обману чи приховування фактів, які мають істотне значення, сторони однаково розуміють значення, умови договору, його природу і правові наслідки. Представник ТОВ "Нелора Ленд" не перевищує наданих йому повноважень, діє добросовісно та розумно, даний договір укладається ним в інтересах ТОВ "Нелора Ленд" та у відповідності до справжньої волі, без будь-якого застосування фізичного чи психічного тиску, на вигідних для них умовах і не є результатом впливу тяжких обставин.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 3, ч. 2, 3 статті 6 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору, сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України, ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вже встановлено, спірний правочин підписаний позивачем без будь-яких зауважень, що з огляду на приписи положень чинного законодавства України свідчить про погодження ним всіх умов, що містяться в цій угоді. Незгода позивача з окремими умовами договору не тягне визнання її недійсною.

При цьому позивач належно не обґрунтовує та не надає відповідних доказів того, що у продавця та покупця було волевиявлення на укладення оспорюваного договору, що не відповідало їх внутрішній волі, а обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі.

Посилання позивача на витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001157 щодо вчинення злочину службовими особами Державного космічного агентства України та ДП "Укркосмос", на експертний висновок № 142/17 за результатами проведення комісійної судово-економічної експертизи у кримінальному провадженні № 0001157 щодо нанесених ДП "Укркосмос" збитків компанією "Брікпін Лімітед" за контрактом № 60141 від 13.05.2010 та на копію заяви власника і керівника компанії "Бріклін Лімітед" Гріншпона М.П. від 10.02.2017, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дідович І. В. реєстровий № 145, які на думку позивача підтверджують удаваність договору купівлі-продажу земельної ділянки, місцевим господарським судом правомірно не взято до уваги, оскільки вказані документи ніяким чином не стосуються спірного договору купівлі-продажу, не містять будь-яких відомостей щодо обставин укладення цього договору, а тим більше - не встановлюють його удаваність. Крім того, указані докази були отримані позивачем у межах кримінального провадження № 0001157, яке не є предметом спірних господарських відносин, що виникли між ТОВ "Нелора Ленд" та ТОВ "Шаян Груп" з приводу укладення спірного договору купівлі-продажу, а тому вони не є належними доказами.

Отже, колегія суддів вважає, що укладений між сторонами договір від 06.11.2017 не містить ознак удаваного правочину, а тому твердження позивача, що сторони мали на меті укласти інший правочин - договір зберігання, є недоведеними.

Щодо другої підстави, заявленої позивачем для визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 06.11.2017, - укладення договору внаслідок помилки (заниження) вартості об`єкта правочину (земельної ділянки), що підтверджується висновками ПП "Європроект" від 21.09.2018 та ТОВ "Центр судових експертиз "Альтернатива" № 12/21 від 25.01.2021, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Як встановлено вище, у пунктах 3 та 5 договору сторони погодили, що за їх домовленістю продаж земельної ділянки вчинено за 40452,00 грн., вартість якої визначено на підставі звіту про експертну грошову оцінку №2311216_17102017_S171017-001, наданого 17.10.2017 ТОВ "Гарант Преміум Плюс", що здійснює свою діяльність на підставі Сертифікату оціночної діяльності №95/16, виданого Фондом державного майна України від 05.02.2016.

Суд враховує, що звіт про грошову оцінку спірної земельної ділянки у експертній установі - ТОВ "Гарант Преміум Плюс" (копія якого була надана суду відповідачем) був замовлений саме продавцем земельної ділянки (ТОВ "Нелора Ленд") та нотаріальним посвідченням договору купівлі-продажу підтверджено, що ця інформація відповідає дійсності.

Відповідно до ст. 22 Закону України "Про оцінку земель" звіти з експертної грошової оцінки земельних ділянок підлягають рецензуванню. Рецензування звіту з експертної грошової оцінки земельних ділянок здійснюється у разі обов`язкового проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок, а також на вимогу заінтересованих осіб та в інших випадках, визначених законом.

Судом встановлено, що викладені у звіті про експертну грошову оцінку земельної ділянки (кадастровий номер :002:0085) від 17.10.2017 дані стосовно визначення її вартості були рецензовані та перевірені Фондом державного майна України, який підтвердив її відповідність ринковим цінам на день здійснення оцінки, про що свідчить вказаний у цьому звіті ідентифікаційний номер Фонду державного майна України відповідно до Єдиної бази даних звітів про оцінку.

Також відповідно до пунктів 3.1 - 3.3 ч. 3 Порядку проведення експертної грошової оцінки, затвердженого наказом Держкомзему України № 2 від 09.01.2003, результати роботи з оцінки оформляються у вигляді письмового документа - звіту про оцінку, що містить висновок про вартість об`єкта оцінки, розкриває зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки земельних ділянок. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку, і скріплюється печаткою та підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності. Зміст звіту має відповідати п. 50 Методики експертної грошової оцінки земельних ділянок, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 11 жовтня 2002 року № 1531. На виконання статті 25 Закону України "Про оцінку земель" з метою оприлюднення результатів експертної грошової оцінки земельних ділянок заповнюється витяг із звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки.

Відповідно до п. 50 "Методики експертної грошової оцінки земельних ділянок", затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 11 жовтня 2002 року № 1531, до звіту включаються: назва об`єкта оцінки та місця розташування земельної ділянки, дата оцінки, найменування замовника та оцінювача, їх місце знаходження, банківські реквізити, ідентифікаційні коди - для юридичних осіб; прізвище, ім`я та по-батькові, паспортні дані, ідентифікаційні номери - для фізичних осіб; мета проведення оцінки та обґрунтування вибору відповідної бази оцінки; основні передумови, припущення та обмеження щодо застосування результатів оцінки; опис та аналіз зібраних і використаних вихідних даних; аналіз найбільш ефективного використання об`єкта оцінки; обґрунтування застосування методичних підходів, методів та оцінних процедур; визначення (розрахунок) вартості об`єкта оцінки за обраними методичними підходами та узгодження отриманих результатів; сертифікація оцінки (підстави проведення даної оцінки, письмова заява оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, результат особистого огляду об`єкта оцінки, дотримання вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів щодо оцінки земельних ділянок та прав на них, що має важливе значення для визначення достовірності та об`єктивності оцінки та висновку про вартість об`єкта оцінки); висновок про вартість об`єкта оцінки, який готується на підставі порівняльного аналізу отриманих результатів оцінки за обраними методичними підходами та ринковими даними. До звіту додаються відповідні розрахунки.

Зі змісту звіту ТОВ "Гарант Преміум Плюс" від 17.10.2017, на підставі якого встановлювалась вартість земельної ділянки (кадастровий номер :002:0085), вбачається, що він містить використану експертом нормативно-правову базу, використані методики оцінки, аналіз цін продажу подібних земельних ділянок, розрахунок вартості спірної земельної ділянки, дані про осіб експертів та їх кваліфікацію, копії ліцензій на право займатись оціночною діяльністю, відповідальність експерта за недостовірність висновку експертної оцінки. Також вказаний звіт від 17.10.2017 відповідає вимогам Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", Національного стандарту № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1440 від 10.09.2003, Національного стандарту № 2 "Оцінка нерухомого майна", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1442 від 28.10.2004, та не був визнаний недійсним.

Крім того, відповідач, з метою доведення обставин того, що ринкова вартість відчужуваної земельної ділянки не є завищеною, у жовтні 2020 року звернувся до суб`єкта оціночної діяльності - ТОВ "Карбілон", який за результатами оцінки вартості земельної ділянки станом на 28.10.2020 встановив, що її вартість складає 44364,00 грн. (звіт про експертно-грошову оцінку від 28.10.2020). Даний звіт про оцінку спірної земельної ділянки внесено до Єдиної бази звітів про оцінку та автоматично рецензовано та перевірено Фондом державного майна України на його відповідність реальним ринковим цінам.

Отже, доводи позивача, що вказана у договорі вартість земельної ділянки станом на час його укладення є значно заниженою за ринкову (майже у сто разів) є безпідставними.

Суд апеляційної інстанції не бере до уваги висновки ПП "Європроект" від 21.09.2018 та ТОВ "Центр судових експертиз "Альтернатива" №12/21 від 25.01.2021, на які посилається позивач, оскільки висновок ПП "Європроект" від 21.09.2018 за формою та змістом не відповідає вимогам нормативних актів, що регламентують оціночну діяльність та оцінку земельних ділянок, та не є документом, що створюється за результатами здійснення незалежної експертної оцінки земельної ділянки; висновок ТОВ "Центр судових експертиз "Альтернатива" №12/21 від 25.01.2021 був складений без огляду експертами земельної ділянки, дозволів на огляд зазначеної земельної ділянки власники (ТОВ "Шаян Груп" та ТОВ "Стрипа Агро") експертним установам не надавали.

Так, висновок ПП "Європроект" від 21.09.2018 містить лише короткий опис об`єкту дослідження та встановлену середню ринкову вартість спірної земельної ділянки станом на 06.11.2017, визначену на підставі аналогічних по характеристикам земельних ділянок, розташованих в даному районі на підставі наявної у ПП "Європроспект" інформації. Даних, зокрема, щодо капіталізації чистого операційного або рентного доходу від використання земельних ділянок; зіставлення цін продажу подібних земельних ділянок; врахування витрат на земельні поліпшення; зазначення правових підстав для здійснення даного дослідження; відомостей про застосовані методики та методичні підходи, які використовувались; обґрунтування застосування методичних підходів, методів та оціночних процедур; розрахунків на підставі яких було встановлено зазначену у висновку ринкову вартість; дотримання вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів щодо прав на оцінювану земельну ділянку; відомостей про оцінювача та його підпис, висновок ПП "Європроспект" не містить.

Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, надані позивачем висновки є неналежними доказами у справі та не підтверджують вартість земельної ділянки (кадастровий номер :002:0085) станом на дату укладення спірного договору.

Таким чином, доводи позивача про укладення договору купівлі-продажу від 06.11.2017 внаслідок помилки в ціні зазначеного договору, є безпідставними та недоведеними.

З огляду на викладене, враховуючи те, що спірний договір купівлі-продажу не суперечить положенням статей 203, 215 Цивільного кодексу України, іншим вимогам чинного законодавства; містить всі істотні умови, встановленні законодавством для даного виду правочину; волевиявлення учасників було вільне; договір вчинений у письмовій формі, нотаріально посвідчений та зареєстрований у визначеному законом порядку; був спрямований на реальне настання правових наслідків купівлі-продажу; схвалений сторонами та прийнятий до виконання, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для визнання недійсним укладеного сторонами договору купівлі-продажу земельної ділянки від 06.11.2017у зв`язку з чим позовні вимоги ТОВ "Нелора Ленд" про визнання договору недійсним задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального права.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі Товариства з обмеженою відповідальністю "Нелора Ленд", не спростовують висновків місцевого господарського суду, скарга задоволенню не підлягає.

Щодо розподілу судом першої інстанції судових витрат на професійну правничу допомогу, апеляційним господарським судом встановлено наступне.

Згідно зі ст. 16 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).

Згідно зі ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до чч. 1-3 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі подання сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідачем дотримані вимоги частини 8 статті 129 ГПК України, а саме:

- відповідачем до відзиву на позов додано попередній розрахунок судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 88000 грн;

- докази понесення судових витрат, пов`язаних із розглядом справи (акт виконаних робіт/послуг №1 від 24.06.2021) подані відповідачем 05.07.2021.

Відповідач заявив до стягнення з позивача 44000 грн витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи №910/17406/20 у Господарському суді міста Києва.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Поряд зі згаданим принципом змагальності сторін іншими основними засадами (принципами) господарського судочинства також є: верховенство права та пропорційність.

Відповідно до статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Отже, з врахуванням викладеного, виходячи зі змісту норм статей 3, 11, 15 Господарського процесуального кодексу України, питання про співмірність заявлених позивачем до стягнення витрат на професійну правничу допомогу має вирішуватись із застосуванням критеріїв пропорційності та розумності, керуючись принципом верховенства права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 28.01.2021 у справі №911/3156/19, від 09.02.2021 у справі №910/15201/17, від 03.03.2021 у справі №912/354/20.

Колегією суддів встановлено, що 14.12.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Шаян Груп" (далі - замовник) та адвокатом Довганич Оленою Олександрівною укладено договір про надання правової допомоги (далі - Договір), у відповідності до п.2.1 замовник замовляє, а адвокат зобов`язується надати правову допомогу та здійснити юридичне обслуговування замовника відповідно до умов цього договору з представництва інтересів замовника у господарській справі №910/17416/20.

Відповідно до пунктів 6.1, 6.3 договору, оплата послуг згідно цього договору, являється гонораром адвоката та складає 2000 грн за одну годину; на день остаточно виконання послуг адвокат готує та надає замовнику акт виконаних послуг; замовник зобов`язується прийняти акт виконаних послуг та в день підписання акту оплатити послуги адвоката на суму вказану в акті.

Актом приймання виконаних робіт/послуг №1 від 24.06.2021 підтверджується факт виконання адвокатом Довганич Оленою Олександрівною та прийняття Товариством з обмеженою відповідальністю "Шаян Груп" відповідно до Договору таких робіт/послуг: зустріч, консультація клієнта укладення договору з надання правової допомоги (витрачений час 1 год., вартість 2000 грн), ознайомлення з матеріалами справи, аналіз позовної заяви та доданих до неї доказів (витрачений час 3 год., вартість 6000 грн), отримання доказів для обґрунтування відзиву (витрачений час 2 год., вартість 4000 грн), підготовка та подання відзиву разом з виготовленням копій доказів до нього для позивача та суду та направлення його (витрачений час 6 год., вартість 12000 грн), складення та подання клопотань з процесуальних питань (витрачений час 6 год., вартість 12000 грн), складання письмових пояснень щодо доказів позивача (витрачений час 1 год., вартість 2000 грн), участь у судовому засіданні 14.12.2020 (витрачений час 1 год., вартість 2000 грн), участь у судовому засіданні 24.05.2020 (витрачений час 1 год., вартість 2000 грн), участь у судовому засіданні 24.12.2020 (витрачений час 1 год., вартість 2000 грн), всього 22 години, вартість 44000 грн.

Також в акті зазначено, що всі послуги надані в повному обсязі. Сторони претензій одна до одного не мають.

На думку суду, послуги щодо зустрічі, консультація клієнта укладення договору з надання правової допомоги, ознайомлення з матеріалами справи, аналізу позовної заяви та доданих до неї доказів поглинаються такою послугою як підготовка та подання відзиву разом з виготовленням копій доказів до нього для позивача та суду та направлення його - 12 години.

З огляду на викладене, враховуючи складність справи №910/17416/21 та виконані роботи (надані послуги), суд дійшов висновку про часткове задоволення клопотання відповідача про розподіл правничої допомоги та відшкодування з Товариства з обмеженою відповідальністю "Нелора Ленд" витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи в місцевому господарському суді у розмірі 10.000 грн, оскільки цей розмір судових витрат відповідно до статті 74 ГПК України доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат.

Колегія суддів бере до уваги висновок, зазначений у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19. В абзацах другому та третьому пункту 6.5 цієї постанови зазначено, що згідно зі змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 126 цього Кодексу).

Відповідно до ч.1 ст.277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ч.4 ст. 277 ГПК України).

Під час здійснення розподілу витрат по сплаті судового збору судом першої інстанції не враховано, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 126 цього Кодексу).

Дана обставина зумовлює зміну резолютивної частини оскаржуваного рішення суду в частині розподілу витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Нелора Ленд" відповідно до ст. 129 ГПК України покладається судом на позивача.

Керуючись ст. ст. 129, 240, 267-270, 273, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нелора Ленд" залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Шаян Груп" задовольнити частково.

Змінити рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2021 у справі №910/17416/20 в частині розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

«Відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Нелора Ленд" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Шаян Груп", за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Стрипа Агро" про визнання договору недійсним.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Нелора Ленд" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Шаян Груп" 10000 (десять тисяч) грн судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції.»

Видачу наказу на виконання цієї постанови із зазначенням необхідних реквізитів доручити Господарському суду міста Києва.

Матеріали справи №910/17416/20 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано 29.11.2021.

Головуючий суддя Г.П. Коробенко

Судді Г.А. Кравчук

Т.П. Козир