ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" жовтня 2021 р. Справа№ 910/6619/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Станіка С.Р.

без виклику учасників справи,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кан-Стайл» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2021

у справі № 910/6619/21 (суддя Спичак О.М.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Нікон Любові Володимирівни

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кан-Стайл»

про стягнення 60 804,06 грн,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2021 року Фізична особа-підприємець Нікон Любов Володимирівна (далі - ФОП Нікон Любов Володимирівна, позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кан-Стайл» (далі - ТОВ «Кан-Стайл», відповідач) про стягнення 60 804,06 грн, з яких 57 593,22 грн основного боргу, 648,76 грн 3% річних та 2 859,08 грн інфляційних втрат.

В обґрунтування позову позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором оренди конференц-залу в частині своєчасної оплати наданих послуг.

Заперечуючи проти позову, ТОВ «Кан-Стайл» вказував, що в силу приписів ч.2 ст. 530 Цивільного кодексу України не настав строк виконання відповідачем обов`язку щодо оплати отриманих послуг, а також відповідач вказує на часткову оплату послуг в сумі 28 000,00 грн згідно рахунку №81 від 19.11.2020.

Рішенням Господарського суду Київської області від 25.06.2021 позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кан-Стайл» на користь Фізичної особи-підприємця Нікон Любові 57 296,22 грн основного боргу, 2813,19 грн витрат на правничу допомогу адвоката та 2128,64 грн витрат по сплаті судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було надано, а відповідачем отримано послуги згідно з актами надання послуг №№64, 66 від 05.11.2020, №68 від 06.11.2020, №69 від 11.11.2020, №70 від 12.11.2020, №76 від 18.11.2020, №77 від 23.11.2020 та №81 від 04.12.2020 на загальну суму 57 296,22 грн. Вказані акти підписані представниками обох сторін без жодних зауважень та заперечень, однак відповідачем розрахунок за отримані послуги не проведено в повному обсязі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат, місцевий господарський суд виходив з того, що позивач пред`явив відповідачу вимогу про оплату заборгованості 05.06.2021 під час розгляду справи у суді першої інстанції, а тому нарахування 3% річних та інфляційних втрат здійснено позивачем в період поза межами строку прострочення.

Суд першої інстанції відхилив доводи відповідача про часткову оплату послуг в сумі 28 000,00 грн згідно рахунку №81 від 19.11.2020, оскільки здійснена відповідачем оплата рахунку №81 від 19.11.2020 в сумі 28 000,00 грн не стосується предмету розгляду даної справи, і позивач не просив стягнути заборгованість за вказаним рахунком.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Кан-Стайл» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2021, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2021 у справі №910/6619/21 частково та прийняти нове, яким закрити провадження у справі в частині суми основного боргу в розмірі 28 000,00 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказав, що місцевий господарський суд не повно та не об`єктивно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам, а тому, на думку скаржника, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідачем та позивачем не встановлено строку оплати послуг, а отже строк виконання зобов`язань повинен бути визначений на підставі ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України та становити 7 днів від дня пред`явлення претензії, яка була подана лише 05.06.2021. Також відповідач вважає, що судом першої інстанції безпідставно не було враховано доводи щодо часткової оплати відповідачем послуг позивача в розмірі 28 000,00 грн. Зазначає, що призначення платежу у платіжному дорученні - «оплата згідно рахунку №81 від 19.11.2020, без ПДВ» була зазначена помилково, а рахунку №81 від 19.11.2020 не існувало.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу у справі №910/6619/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В. судді: Шаптала Є.Ю., Станік С.Р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.08.2021 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Кан-Стайл» пропущений строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2021, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кан-Стайл» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2021, розгляд справи призначено на 23.09.2021. Зупинено дію оскаржуваного рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2021 у справі №910/6619/21 до закінчення його перегляду у апеляційному порядку.

У зв`язку з перебуванням судді Шаптали Є.Ю. з 20.09.2021 по 03.10.2021 у відпустці, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 16.09.2021 у справі №910/6619/21 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: ОСОБА_1., Станік С.Р.

У зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_1 у відставку, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 27.10.2021 у справі №910/6619/21 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Станік С.Р., Шаптала Є.Ю. Розгляд справи призначено на 28.10.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.10.2021 справу №910/6619/21 прийнято до провадження визначеним складом суду.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечив проти задоволення скарги, мотивуючи тим, що доводи, викладені у апеляційній скарзі, не відповідають фактичним обставинам, суперечать вимогам чинного законодавства та ґрунтуються на припущеннях відповідача, а рішення місцевого господарського суду від 25.06.2021 прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з чим позивач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

ФОП Нікон Любов Володимирівна зазначає, що сторонами був погоджений та визначений у наданих позивачем рахунках на оплату, строк оплати за надані послуги, що становить 5 робочих днів з дати виставлення відповідного рахунку. Позивач вважає, що оплата рахунку є належним підтвердженням погодження умов надання послуг. Також вказує, що подання апеляційної скарги направлено виключно на затягування розгляду справи. Крім того, просить врахувати суд апеляційної інстанції, що оплата відповідачем 28 000,00 грн згідно рахунку №81 від 19.11.2020 не має відношення до справи, оскільки по оплаті даного рахунку позивач не має претензій.

Також, у відзиві на апеляційну скаргу позивачем заявлено клопотання про стягнення з відповідача судових витрат у справі, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, зокрема витрат на професійну правничу допомогу. На підтвердження здійснення нею витрат на адвокатські послуги ФОП Нікон Л.В. надає акт наданих послуг №26/10-21 від 26.10.2021 та платіжне доручення №99 від 26.10.2021 про сплату 4 500,00 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Згідно з ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є, зокрема, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. При цьому, частиною 7 вказаної статті визначено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Колегією суддів враховано, що відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 26.04.2021 про відкриття провадження у справі №910/6619/21 судом першої інстанції визнано справу №910/6619/21 малозначною з огляду на те, що предметом позову є стягнення суми, яка не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також взято до уваги підстави виникнення спору та категорію і складність справи, які не вимагають проведення судового засідання за участі сторін.

Частиною 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що від учасників справи клопотань про розгляд справи в порядку загального позовного провадження з викликом сторін у справі не надходило. Отже, справа №910/6619/21 призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

У відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно до ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід скасувати з наступних підстав.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Стаття 181 Господарського кодексу України визначає загальний порядок укладання господарських договорів, зокрема, у частині 1 цієї статті йдеться, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками; допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, на підставі усної домовленості між сторонами, позивач за актами надання послуг №№64, 66 від 05.11.2020, №68 від 06.11.2020, №69 від 11.11.2020, №70 від 12.11.2020, №76 від 18.11.2020, №77 від 23.11.2020 та №81 від 04.12.2020, підписаними уповноваженими представниками позивача та відповідача та скріплені печатками сторін, копії яких залучені до матеріалів справи, надав відповідачу послуги з оренди конференц-залу у с. Гатне Київської області по вул. Інститутській, 73.

Позивачем були виставлені відповідачу рахунки-фактури на оплату наданих послуг №№69, 70 від 05.11.2020, №71 від 06.11.2020, №76 від 11.11.2020, №77 від 12.11.2020, №80 від 18.11.2020, №82 від 23.11.2020 та №84 від 04.12.2020 на суму 57 296,22 грн.

Позивачем було надано, а відповідачем отримано послуги згідно з вищевказаними актами надання послуг загалом на суму 57 296,22 грн. Вказані акти підписані представниками обох сторін без жодних зауважень та заперечень. Проте відповідачем розрахунок за отримані згідно вказаних вище видаткових актів послуги не проведено в повному обсязі.

Приймаючи рішення про задоволення позову в частині стягнення з відповідача суми основної заборгованості, суд першої інстанції виходив з того, що доказів оплати послуг оренди за вищевказаними актами наданих послуг відповідачем не надано, а отже позовні вимоги в частині стягнення основного боргу є обґрунтованими.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з такими висновками місцевого господарського суду, оскільки акти наданих послуг не містять строку оплати наданих послуг, а як було встановлено судом першої інстанції, з вимогою про сплату заборгованості позивач звернувся до відповідача лише 05.06.2021, тобто вже після відкриття провадження у даній справі.

Частиною 2 статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Отже, у позивача було відсутнє право вимагати від відповідача сплатити заборгованість за вищевказаними актами наданих послуг раніше спливу семиденного строку з дня пред`явлення вимоги, яку надіслано відповідачу 05.06.2021. Натомість, з матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з цим позовом 21.04.2021, тобто до виникнення у нього прав вимагати оплату за вищевказаними актами надання послуг.

За приписами ч.1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ч.2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Тобто, на час звернення позивача з даним позовом про стягнення грошових коштів за послуги згідно з актами надання послуг №№64, 66 від 05.11.2020, №68 від 06.11.2020, №69 від 11.11.2020, №70 від 12.11.2020, №76 від 18.11.2020, №77 від 23.11.2020 та №81 від 04.12.2020 право позивача порушено не було. До пред`явлення позову, вимоги до відповідача позивачем не пред`являлось.

Апеляційним господарським судом відхиляються твердження позивача про те, що строк оплати за надані послуги оренди був узгоджений сторонами в рахунках-фактурах, адже зазначені рахунки-фактури складені позивачем в односторонньому порядку, відповідачем не оплачувались, а тому такі рахунки не можуть свідчити про наявність домовленості між сторонами про терміни оплати послуг.

Колегія суддів враховує, що відповідач не заперечує надання йому послуг оренди за спірними актами наданих послуг, однак за відсутності часткової оплати відповідачем цих послуг з посиланням саме на вищезазначені рахунки-фактури, вказане не може підтверджувати згоду відповідача на умови оплати, що визначені в рахунках-фактурах.

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає помилковими висновки суду першої інстанції про часткове задоволення позову, оскільки строк оплати відповідачем наданих послуг на дату звернення позивача до суду з цим позовом не настав.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23.06.1993).

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

У Рекомендаціях R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на удосконалення судової системи, наголошується на тому, що суд повинен, принаймні в ході попереднього засідання, а якщо можливо, і протягом всього розгляду, відігравати активну роль у забезпеченні швидкого судового розгляду, поважаючи при цьому права сторін, в тому числі і їх право на неупередженість. Зокрема, він повинен володіти повноваженнями proprio motu, щоб вимагати від сторін пред`явлення таких роз`яснень, які можуть бути необхідними; вимагати від сторін особистої явки, піднімати питання права; вимагати показань свідків, принаймні в тих випадках, коли мова йде не тільки про інтереси сторін, що беруть участь у справі, тощо. Такі повноваження повинні здійснюватися в межах предмета розгляду.

Обов`язок доказування, встановлений статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 33 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів» від 27.10.1993).

У відповідності до ст. 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи користуються рівними процесуальними правами. Учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

У відповідності до приписів ст. 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що викладені позивачем доводи в обґрунтування апеляційної скарги є частково обґрунтованими, такими що відповідають обставинам справи, а тому підлягають задоволенню. Рішення суду першої інстанції від 25.06.2021 у даній справи прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню. Колегія суддів вважає, що у цій справі слід прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

У зв`язку з тим, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, колегія суддів відмовляє у задоволенні заяви позивача про стягнення з відповідача судових витрат у справі, в тому числі витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги.

Разом з цим, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу також на те, що позивач не позбавлений права звернутися до господарського суду з відповідним позовом про стягнення з відповідача коштів згідно з актами надання послуг №№64, 66 від 05.11.2020, №68 від 06.11.2020, №69 від 11.11.2020, №70 від 12.11.2020, №76 від 18.11.2020, №77 від 23.11.2020 та №81 від 04.12.2020 у випадку невиконання відповідачем своїх грошових зобов`язань після пред`явлення йому вимоги, яка була надіслана позивачем 05.06.2021.

За правилами статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кан-Стайл» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2021 у справі №910/6619/21 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.06.2021 у справі №910/6619/21 скасувати.

3. Прийняти по справі №910/6619/21 нове рішення суду, яким у задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця Нікон Любові Володимирівни до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кан-Стайл» про стягнення 60 804,06 грн - відмовити.

4. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Нікон Любові Володимирівни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кан-Стайл» (02090, м. Київ, Харківське шосе, 19, приміщення 7015, ) судовий збір у розмірі 3 405 (три тисячі чотириста п`ять) грн 00 коп. за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

5. Судові витрати (судовий збір) за розгляд справи у суді першої інстанції залишити за Фізичною особою-підприємцем Нікон Любов Володимирівно.

6. Видачу наказу на виконання даної постанови доручити Господарському суду міста Києва.

7. Матеріали справи №910/6619/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-191 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст підписано 22.11.2021 після виходу судді з лікарняного.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді Є.Ю. Шаптала

С.Р. Станік