ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"22" листопада 2021 р. Cправа № 902/916/21

Господарський суд Вінницької області у складі судді Матвійчука Василя Васильовича, розглянувши без виклику сторін за наявними матеріалами в порядку спрощеного позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Авторинок на Кільцевій" (вул. Вадима Гетьмана, буд. 22-Б, м. Київ, 03058)

до: Державного підприємства "45 Експериментальний механічний завод" (вул. Стрілецька, 57, м. Вінниця, 21100)

про стягнення 50737,54 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Авторинок на Кільцевій" з вимогами до Державного підприємства "45 Експериментальний механічний завод" про стягнення 45 577,60 основного боргу, 1 140,00 грн 3% річних, 4 019,94 грн інфляційних втрат.

Правовими підставами звернення до суду позивача з даним позовом стало неналежне виконання Державним підприємством "45 Експериментальний механічний завод" зобов`язань за Договором поставки № 108-45П-20 від 05.10.2020 в частині проведення розрахунків за товар.

Ухвалою суду від 14.09.2021 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/916/21 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Даною ухвалою встановлено сторонам строки для вчинення процесуальних дій, зокрема, на подання відповідачем відзиву на позовну заяву.

18.10.2021 на адресу суду надійшли пояснення відповідача на позовну заяву № 793 від 13.10.2021, в яких останній зазначає, що зобов`язання за Договором поставки № 108-45П-20 від 05.10.2020 виконувались належним чином. При цьому наголошує на тому, що склалися на обставини, що ускладнювали виконання зобов`язань за вказаним договором в повному обсязі, а саме несприятлива фінансова ситуація, пов`язана із несвоєчасним отримання авансового платежу за укладеними державними контрактами та відсутністю обігових коштів. При надходженні коштів, керівництвом було прийнято рішення щодо погашення існуючої заборгованості перед позивачем, про що свідчить платіжне доручення № 1567 від 06.10.2021.

З огляду на наведене, посилаючись на характер діяльності підприємства, який полягає у виконанні замовлень для Міністерства оборони України, відповідач, просить суд при ухваленні рішення в даній справі, застосувати положення ст. 130 ГПК України та просить позивача відмовитися від позову в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат на суму 5 159,94 грн.

21.10.2021 на адресу суду надійшла заява позивача № 13/10/21-1 від 13.10.2021 про зменшення розміру позовних вимог в якій позивач доводить, що на підставі п. 2 ч.2 ст. 46 ГПК України зменшує розмір позовних вимог шляхом виключення з їх складу позовних вимог про стягнення 3% річних у розмірі 1 140,00 грн та інфляційних збитків у розмірі 4 019,94 грн.

Підставами подання заяви визначає як право позивача на вчинення такої процесуальної дії до прийняття рішення у справі.

Відповідно до п. 2 ч.2 ст.46 ГПК України позивач вправі до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження як збільшити, так і зменшити розмір позовних вимог.

На будь-якій стадії судового процесу позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог) ( п.1 ч.2 ст. 46 Кодексу).

Позивач вправі в одній позовній заяві об`єднати основні та похідні позовні вимоги ( ч.1 ст. 170 Кодексу).

Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги) ( ч.2 цієї статті Кодексу).

Предметом стягнення за цим позовом є:

- 45 577,60 грн основного боргу (майнова основна вимога);

- 1 140,00 грн 3% річних (майнова похідна вимога);

- 4 019,94 грн інфляційних збитків (майнова похідна вимога)

Право учасника справи розпоряджатися своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд ( ч.2 ст. 14 Кодексу) здійснюється з дотриманням інших вимог процесуального закону, в тому числі, які підлягатимуть застосуванню при вирішенні питання розподілу між сторонами спору судових витрат ( ч. 1 ст. 130 Кодексу, ч.3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір").

У заяві № 13/10/21-1 від 13.10.2021 про зменшення розміру позовних вимог позивач фактично відмовляється від позовних вимог про стягнення трьох процентів річних в розмірі 1 140,00 грн та інфляційних збитків в розмірі 4 019,94 грн. Процесуальною підставою здійснення такого права є п.1 ч.2 ст. 46 Кодексу.

Оскільки заяву № 13/10/21-1 від 13.10.2021 про зменшення розміру позовних вимог подано на підставі п.2 ч.2 ст. 46 Кодексу, суд звертає увагу позивача, що за цією процесуальною нормою позивач вправі збільшити або зменшити кількісний показник у гривнях заявленої майнової позовної вимоги. При цьому, мінімальний розмір зменшення кількісного показника не може складати величину рівну нулю.

На підставі викладеного, заява позивача № 13/10/21-1 від 13.10.2021 не може бути розцінена судом як заява про зменшення розміру позовних вимог, а тому суд не приймає її як заяву про зменшення розміру позовних вимог.

21.10.2021 на адресу суду надійшла заява позивача № 13/10/21-2 від 13.10.2021 про закриття провадження у справі та повернення судового збору.

Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з вказаною заявою позивач посилається на те, що заборгованість відповідача, що є предметом судового розгляду в розмірі 45 577,60 грн була сплачена останнім на користь позивача 06.10.2021 згідно платіжного доручення № 1567 від 06.10.2021.

Наголошуючи на тому, що заборгованість відповідача існувала станом на день відкриття провадження у справі (14.09.2021), і була сплачена в процесі розгляду справи (06.10.2021), позивач стверджує про наявність всіх підстав для закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмету спору.

При цьому, закриття провадження у справі, за доводами позивача є підставою для повернення йому суми судового збору, сплаченого при зверненні до суду з даним позовом.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

05.10.2020 між Державним підприємством « 45 експериментальний механічний завод», (відповідач, за Договором Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авторинок на Кільцевій» (позивач, за Договором Постачальник) укладено договір поставки № 108-45П-20. (наділ Договір)

Згідно з предметом Договору, Постачальник, у порядку та на умовах, визначених даним Договором, зобов`язується партіями, відповідно до Заявок Покупця, поставляти Покупцю у власність товар (код за ДК 021:2015 (СРУ): 34352100-0 Шина для вантажних автомобілів, найменування, кількість та ціна якого визначаються згідно зі Специфікацією, яка міститься в Додатку 1 до Договору і є його невід`ємною частиною (надалі - Товар), а Покупець зобов`язується прийняти Товар і оплатити його в порядку та на умовах даного Договору.

Якість Товару повинна відповідати нормам, сертифікатам виробника, чинним стандартам (ТУ, ГОСТ) для даного виду Товару. Постачальник гарантує якість Товару у цілому. (п. 1.3. Договору)

Відповідно до п. 2.1. Договору, загальна сума (ціна) Договору та ціна за одиницю Товару зазначаються в Специфікації та включають у себе вартість тари та упаковки Товару, всі податки, збори та інші обов`язкові платежі, що сплачуються Постачальником, вартість доставки Товару до місця поставки, вартість страхування, завантаження, розвантаження га всі інші витрати Постачальника, пов`язані з виконанням цього Договору. Ціна Товару визначається в національній валюті України.

Ціна Договору може бути зменшена Покупцем в односторонньому порядку в залежності від реального фінансування видатків Покупця, у порядку передбаченому даним Договором. (п. 2.2. Договору)

Розрахунок здійснюється за кожну окрему поставлену партію Товару протягом 20 робочих днів після підписання акта приймання-передачі або видаткової накладної на партію Товару. (п. 2.3. Договору)

Згідно з п. 3.1. Договору поставка Товару здійснюється згідно з Правилами «Інкотермс» у редакції 2010 року на умовах поставки DDР («Зі сплатою мита») у місце поставки, що визначено в Специфікації до Договору та у строк відповідно до Заявок Покупця транспортом Постачальника.

Датою поставки (передачі) Товару та переходу права власності на Товар є дата фактичного отримання Товару Покупцем від Постачальника у відповідності до належно оформлених первинних документів. Видаткова накладна або акт приймання-передачі Товару (далі разом - Первинні документи) крім обов`язкових реквізитів, передбачених чинним законодавством, повинні містити посилання на номер та дату Договору та відповідний номер та дату Заявки, згідно з якою здійснюється поставка Товару.

Договір набуває чинності з моменту підписання його Сторонами і діє до 31.12.2020, а в частині розрахунків та гарантійних зобов`язань до повного виконання зобов`язань за даним Договором. (п. 5.1. Договору)

Додатком № 1 до Договору (Специфікація), з поміж іншого, погоджено найменування, кількість, ціну за одиницю товару, загальну ціну товару, строк поставки товару, строк оплати товару. Загальну ціну товару визначено в розмірі 184 780,80 грн, зі строком поставки до 10.10.2020, та терміном оплати: 100% після постачання товару на протязі 20 робочих днів.

Додатковою угодою № 1 від 06.10.2020 до Договору сторони внесли зміни до Додатку №1 до Договору (Специфікації) встановивши загальну ціну товару в сумі 215 577,60 грн зі строком поставки до 30.10.2020.

Як стверджується матеріалами справи, позивачем на виконання умов Договору поставки № 108-45П-20 від 05.10.2020, за видатковою накладною № 3187 від 08.10.2020, поставлено товар на загальну суму 215 577,60 грн.

Відповідачем частково проведено розрахунок за поставлений товар на суму 170 000,00 грн, що підтверджується банківськими виписками по особовому рахунку позивача, які долучено до матеріалів справи.

Несплата відповідачем решти вартості товару в сумі 45 577,60 грн стало підставою для звернення позивача із відповідним позовом до суду.

Спірні правовідносини сторін за правовою природою віднесені до договірних зобов`язань поставки, загальні положення про купівлю-продаж визначені параграфом 1 глави 54, особливості поставки - параграфом 3 глави 54 ЦК України, параграфом 1 глави 30 ГК України, загальні положення про правочини визначені розділом IV книги 1 ЦК України, про зобов`язання і договір - розділами І і ІІ книги 5 ЦК України, правові наслідки порушення зобов`язання, відповідальність за порушення зобов`язання - главою 51 ЦК України, розділом V ГК України.

Статтею 3 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обов`язків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обов`язки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1, ч. 2 п.п. 5, 8 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено право кожного суб`єкта господарювання на захист своїх прав і законних інтересів шляхом, зокрема, присудження до виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків, іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст.ст. 193, 202 ГК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 598, ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Частина 1 ст. 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до положень ст. ст. 638, 639 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може укладатися у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частинами 1, 2 ст. 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Перерахованими специфікацією та видатковою накладною підтверджується факт отримання відповідачем від позивача товару за Договором на загальну суму 215 577,60 грн, а з виписок банку вбачається, що відповідач оплатив отриманий товар в сумі 170 000,00 грн. Неоплаченим залишився товар на суму 45 577,60 грн.

Поряд з цим, після відкриття провадження у даній справі відповідачем перераховано на рахунок позивача 45 577,60 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 1567 від 06.10.2021.

Відтак, станом на день ухвалення рішення в даній справі, відповідачем сплачено суму основного боргу в повному обсязі.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття рішення у зв`язку з виявленням після відкриття провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин, те благо (річ, право, інше майно), з приводу якого виник спір між позивачем і відповідачем.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстава позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Підставу позову становлять фактична й правова підстави. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача.

Правильне встановлення підстави позову визначає межі доказування та є гарантією прав відповідача на захист проти позову.

У п. 4.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (яка хоча і стосується попередньої редакції ГПК України та наразі є чинною) роз`яснено, що господарський суд припиняє провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК України), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

З урахуванням вищевикладеного, суд зазначає, що закриття провадження у справі можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Отже, в частині стягнення основного боргу в розмірі 45 577,60 грн провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю предмета спору на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на наведене, заява позивача № 13/10/21-2 від 13.10.2021 про закриття провадження у справі підлягає до часткового задоволення в частині стягнення суми основного боргу.

Поряд з цим, за порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивачем заявлено до стягнення 1 140,00 грн 3% річних та 4 019,94 грн інфляційних збитків.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже суд зауважує, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18.

Виходячи із положень ст. 625 ЦК України, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні наведених приписів, позивач, як кредитор, вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

При цьому, базою (основою) для нарахування 3% річних та інфляційних втрат, згідно з вимогами наведеної норми, є сума основного боргу, необтяжена іншими нарахуваннями.

У даній справі позивачем нараховано 3% річних та інфляційні збитків на суму боргу в розмірі 45 577,60 грн за період з 06.11.2020 по 03.09.2021.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних збитків суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 1 140,00 грн - 3% річних та 4 019,94 грн - інфляційних збитків є обґрунтованими, правомірними та правильно розрахованими, що є підставою для їх задоволення.

Щодо пояснень відповідача на позовну заяву, де останній просить позивача відмовитися від позову в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат в загальному розмірі 5 159,94 грн, суд зазначає наступне.

Позивач наділений правом відмовитися від позову, або частини позовних вимог на будь-якій стадії судового процесу, і таке право визначено п. 1 ч. 2 ст. 46 ГПК України.

Звертаючись до суду із заявою про зменшення розміру позовних вимог № 13/10/21-1 від 13.10.2021 позивач керувався п.2 ч.2 ст. 46 цього Кодексу, яким визначено право позивача на збільшення або зменшення розміру позовних вимог. При цьому, позивач не скористався правом на відмову від означених позовних вимог.

Суд, в силу повноважень, визначених ГПК України, не вправі самостійно розцінити подану позивачем заяву як заяву про відмову від частини позовних вимог, а саме вимог про стягнення 3% річних та інфляційних збитків.

Поряд з цим суд зважає на положення частини 3 статті 551 ЦК України, за якими суд наділений правом зменшити розмір неустойки, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У постанові від 18.03.2020 у справі № 902/471/18 (провадження № 12-79гс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Таким чином, право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Отже, у питанні зменшення розміру заявлених до стягнення трьох процентів річних, обов`язок доведення наявності або відсутності підстав для цього хоча і розподіляється між сторонами, між тим вирішення цього питання у межах дискреційних повноважень суду здійснюється ним з урахуванням встановленого процесуальним законом обов`язку суду встановлювати та досліджувати відповідні обставини на підставі тих доказів, що подані сторонами, та оцінювати їх за визначеними ГПК України правилами, зокрема щодо порядку розподілу тягаря доведення відповідних обставин, порядку подання сторонами доказів в суді першої інстанції, тощо.

З огляду на те, що матеріали справи не містять, і сторонами не надано відповідних доказів, які б встановлювали наявність виняткових обставин, та підстав для зменшення розміру трьох процентів річних, означене питання судом не розглядається.

Відтак, позовні вимоги про стягнення 3% річних в розмірі 1140,00 грн та інфляційних збитків в розмірі 4 019,94 грн підлягають до задоволення в повному обсязі.

Статтею 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В силу частини першої статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до положень частин 1 та 3 ст. 74, 76 - 79 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч.4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Підсумовуючи викладені вище фактичні обставини, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з підстав наведених вище.

Вирішуючи питання судових витрат суд виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду з позовною заявою позивачем сплачено 2 270,00 грн судового збору (платіжне доручення № 4210 від 02.09.2021)

Частиною 4 статті 231 ГПК України встановлено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

В заяві № 13/10/21-2 від 13.10.2021 позивач просить про повернення з Державного бюджету України судового збору в розмірі 2 270,00 грн.

В даному випадку, оскільки провадження у справі підлягає закриттю внаслідок відсутності предмету спору в частині позовних вимог про стягнення 45 577,60 грн. основного боргу, позивач має право на повернення з бюджету сплаченого судового збору в розмірі 2039,14 грн., решта суми судового збору в розмірі 230,86 грн покладається на відповідача.

За наведеного, заява позивача в частині повернення судового збору підлягає частковому задоволенню, і судовий збір в розмірі 2039,14 грн підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України на підставі ухвали суду.

Враховуючи вищенаведене та керуючись п.2 ч.1 ст. 231, ст.ст. 2, 4, 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 221, 231, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задоволити частково.

Стягнути з Державного підприємства « 45 Експериментальний механічний завод» (вул. Стрілецька, 57, м. Вінниця, 21100; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Авторинок на Кільцевій» (вул. Вадима Гетьмана, 22-Б, м. Київ, 03058; ) 1 140 грн. 00 коп. - 3% річних; 4 019 грн. 94 коп. - інфляційних збитків та 230 грн. 86 коп. - витрат зі сплати судового збору.

Провадження у справі в частині стягнення 45 577,60 грн основного боргу закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення, та на відомі суду адреси електронної пошти позивача , представника позивача ІНФОРМАЦІЯ_1., відповідача - , .

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду, в порядку та строки визначені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне рішення складено 22 листопада 2021 р.

Суддя Василь МАТВІЙЧУК

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Вадима Гетьмана, буд. 22-Б, м. Київ, 03058)

3 - відповідачу (вул. Стрілецька, 57, м. Вінниця, 21100)