ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

26.11.2021 Справа № 908/3396/21

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Проскурякова К.В., розглянувши заяву Заступника керівника Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя Запорізької області про забезпечення позову у справі № 908/3396/21

За позовом: Заступника керівника Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя Запорізької області (вул. Якова Новіцького, б. 5, м. Запоріжжя, 69035)

В інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах

Позивач-1: Запорізька обласна державна адміністрація (пр. Соборний, б. 164, м. Запоріжжя, 69107, ідентифікаційний код 00022504)

Позивач-2: Комунальне підприємство «Управління капітального будівництва» (вул.Незалежної України, б. 60-б, місто Запоріжжя, 69037, ідентифікаційний код 04054151)

до

Відповідач-1: Товариство з обмеженою відповідальністю «Буд-Енерго-Стандарт» (вул.Південне шосе, б. 64, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69008, ідентифікаційний код 37221276)

Відповідач-2: Товариство з обмеженою відповідальністю "Мега-Пауер-Буд" (вул.Лютеранська, б. 15-А, офіс 13, м. Київ, 01024, ідентифікаційний код 40925399)

про визнання недійсним договору

уступки права вимоги від 10.10.2017

Без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

24.11.2021 (вх. № 3640/08-07/21) до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява від 24.11.2021 № 52-4695-21 (52-8304 вих21) Заступника керівника Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя Запорізької області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах, Запорізької обласної державної адміністрації, Комунального підприємства «Управління капітального будівництва» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Буд-Енерго-Стандарт», Товариства з обмеженою відповідальністю «Мега-Пауер-Буд» про визнання недійсним договору уступки права вимоги від 10.10.20217.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.11.2021 справу призначено до розгляду судді Проскурякову К.В.

Також до позову додано заяву від 24.11.2021 № 52-4695-21 про вжиття заходів забезпечення позову (вх. № 222/08-11/21 від 24.11.2021), у якій прокурор просить:

1. Зупинити безспірне стягнення коштів на підставі наказу господарського суду Івано-Франківської області від 14.03.2017 у справі №909/51/17 (рішення господарського суду Івано-Франківської області від 28.02.2017 у справі № 909/51/17, ухвали господарського суду Івано-Франківської області від 02.04.2018 № 909/51/17) (орган примусового виконання рішення: Головне управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області, вул. Дністровська, 14, м. Івано-Франківськ, 76018).

2. Заборонити Департаменту економічного розвитку, промисловості та інфраструктури Івано-Франківської обласної державної адміністрації (вул. Грушевського, будинок 21, м. Івано-Франківськ, 76004 ідентифікаційний код юридичної особи 40528062) здійснювати платежі на підставі рішення господарського суду Івано-Франківської області від 28.02.2017 у справі № 909/51/17 (стягувач: Запорізької обласної прокуратури (, адреса: вул. Матросова, 29а, м. Запоріжжя, 69005).

3. Заборонити Департаменту розвитку громад та територій, дорожнього, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської обласної державної адміністрації (вул. Грушевського, будинок 21, м. Івано-Франківськ, 76004 ідентифікаційний код юридичної особи 43380399) здійснювати платежі на підставі рішення господарського суду Івано-Франківської області від 28.02.2017 у справі № 909/51/17 (стягувач: Запорізької обласної прокуратури (, адреса: вул. Матросова, 29а, м. Запоріжжя, 69005).

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 24.11.2021 вказана заява про вжиття заходів забезпечення позову передано на розгляд судді Проскурякову К.В.

Згідно статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 139 ГПК України визначено, що заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити:

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності;

3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову;

4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності;

5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник;

6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення;

7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

За таких обставин суд вважає за необхідне прийняти заяву позивача про забезпечення позову від 24.11.2021р. у справі № 908/3396/21 до свого розгляду та вирішити її без проведення судового засідання, повідомлення та виклику учасників справи.

В обґрунтування заяви позивач вказує, що рішенням господарського суду Запорізької області від 20.07.2017 у справі № 908/1248/17 задоволено позов прокурора та стягнуто з ТОВ «Буд-Енерго-Стандарт» кошти в розмірі 4 311 372, 98 грн. на користь КП «Управління капітального будівництва». Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 09.08.2017 у справі № 908/1248/17 апеляційну скаргу ТОВ «Буд-Енерго-Стандарт» повернуто заявнику без розгляду. Рішення господарського суду Запорізької області від 20.07.2017 у справі № 908/1248/17 набрало законної сили 01.08.2017.

У подальшому господарським судом Запорізької області 08.09.2021 видано судовий наказ про примусове стягнення на користь КП «Управління капітального будівництва» коштів в розмірі 4 311 372, 98 грн. 29.09.2017 головним державним виконавцем Заводського ВДВС м. Запоріжжя винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 54802797 з примусового виконання вищевказаного рішення суду. Цього ж дня відомості про боржника - ТОВ «Буд-Енерго-Стандарт», включені до Єдиного реєстру боржників та винесено постанову про накладення арешту на майно, що належить боржнику. В ході здійснення виконавчих дій державним виконавцем встановлено, що кошти для виконання рішення суду на рахунках боржника відсутні, як і рухоме та нерухоме майно, у зв`язку з чим, рішення господарського суду Запорізької області від 20.07.2017 у справі № 908/1248/17 залишається невиконаним.

Водночас, Вознесенівською окружною прокуратурою з`ясовано, що рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 28.02.2017 у справі № 909/51/17 за позовом ТОВ «Буд-Енерго-Стандарт» до Департаменту будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської обласної державної адміністрації про стягнення заборгованості, задоволено позов та стягнуто на користь ТОВ «Буд-Енерго-Стандарт» кошти в сумі 7 269 573,67 грн., яке набрало законної сили 27.02.2018.

У подальшому, 05.03.2018 ТОВ «МЕГА-ПАУЕР-БУД» подано до господарського суду Івано-Франківської області заяву про заміну сторони стягувача з тих підстав, що 10.10.2017 (до набрання рішенням суду законної сили) між ТОВ «Буд-Енерго-Стандарт» та ТОВ «Мега-Пауер-Буд» укладено договір про уступку права вимоги, згідно з яким ТОВ «Буд-Енерго-Стандарт» передав ТОВ «Мега-Пауер-Буд» право вимоги за договором підряду №23 від 14.10.2011. Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 02.04.201 8 у справі № 909/51/17 зазначену заяву задоволено та замінено стягувача щодо виконання наказу № 225 від 14.03.2017 виданого на виконання рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 28.02.2017 у справі № 909/51/17 про стягнення заборгованості в сумі 7 269 573,67 грн, визначивши стягувачем ТОВ «Мега-Пауер-Буд».

Прокурор вважає, що договір про уступку права вимоги від 10.10.2017 має фіктивний характер та направлений на ухилення від виконання рішення суду у справі №908/1248/17. Так, посилаючись на п.п. 1, 3 ч. 5, п. 3 ч. 5 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 190 ЦК України, ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», прокурор стверджує, що незважаючи на наявність обов`язку зі сплати на користь КП «Управління капітального будівництва» коштів в розмірі 4 311372, 98 грн., усвідомлюючи відсутність іншого майна за рахунок якого відповідач-1 спроможний виконати вказане вище рішення, ТОВ «Буд-Енерго-Стандарт» 10.10.2017 укладено з ТОВ «Мега-Пауер-Буд» договір уступки права вимоги за договором підряду №23 від 24.10.2011 (рішення суду у справі № 909/51/17). Відчуження ТОВ «Буд-Енерго-Стандарт» зазначеного права вимоги на суму коштів 7 269 573,67 грн. у період наявності у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину. Водночас відповідно до інформації ГУ ДПС у Запорізькій області від 04.11.2021 № 24516/5/08-01-13-02-10 підтверджуючі документи чи будь-яка інформація по взаємовідносинах ТОВ «Буд-Енерго-Стандарт» з ТОВ «Мега-Пауер-Буд» за період з 2016-2018 роки в управлінні відсутні. Окрім того, ТОВ «Буд-Енерго-Стандарт» з червня 2015 року не подає податкової звітності, свідоцтво платника ПДВ анульовано 09.06.2016 (відсутність поставок та ненадання декларацій), дані про найманих працівників в ГУ відсутні, податкові накладні за період з 2016 по 201 8 роки та по теперішній час не реєструвались. Вказані факти свідчать, що протягом 2016-2018 років ТОВ «Буд-Енерго-Стандарт» не могло укласти будь-які договори на постачання або придбання товарів, послуг тощо.

Відповідно до інформації Державної казначейської служби України «Пошук виконавчих документів, що знаходяться на виконанні у Казначействі за бюджетною програмою 3504040 "Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою"» виконавчий документ Господарського суду Івано-Франківської області за № 909/51/17 щодо безспірного списання з Департаменту будівництва, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської ОДА знаходиться на виконанні в органі казначейства.

Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 02.04.201 8 у справі № 909/51/17 замінено стягувача щодо виконання наказу від 14.03.201 7, виданого на виконання рішення господарського суду Івано-Франківської області від 28.02.2017 у справі № 909/51/17 про стягнення заборгованості в сумі 7 269 573,67 грн, визначивши стягувачем ТОВ «Мега-Пауер-Буд. Заміну стягувана здійснено саме на підставі спірного договору уступки права вимоги укладеного 10.10.2017.

Також прокурор зазначає, що на даний час судом замінено боржника у виконавчому провадженні щодо примусового виконання наказу від 14.03.2017 виданого на виконання рішення господарського суду Івано-Франківської області від 28.02.2017 у справі № 909/51/17 з Департаменту розвитку громад та територій, дорожнього, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської обласної державної адміністрації на двох боржників: Департамент економічного розвитку, промисловості та інфраструктури Івано-Франківської обласної державної адміністрації як основного боржника та Департамент розвитку громад та територій, дорожнього, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської обласної державної адміністрації як субсидіарного боржника (ухвала Господарського суду Івано-Франківської області від 10.08.2021 № 909/51/17).

Розглянувши заяву про забезпечення позову суд дійшов до висновку, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Частиною 4 статті 137 ГПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У пункті 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову від 26.12.2011 р. № 16 вказано, що заходи до забезпечення позову застосовуються як гарантія реального виконання рішення суду. При цьому, у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до пункту 3 вказаної постанови, умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Отже, найдоцільніше вирішувати питання забезпечення позову на стадії попередньої підготовки справи до розгляду.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Тобто, з наведених норм вбачається, що засоби забезпечення позову є важливою гарантією захисту і реального поновлення прав учасників судового процесу. Поняття засобів забезпечення позову визначається як застосування судом процесуальних засобів тимчасового характеру, які гарантують можливість реалізації позовних вимог або сприяють збереженню існуючого положення між сторонами до винесення судового акту.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Згідно ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до положень статті 139 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову (пункт 3); захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності (пункт 4).

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. З урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 73 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 14.06.2018 у справі №910/361/18.

Отже, сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою та відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України позивач зобов`язаний надати докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, аналіз приписів норм, які регулюють порядок та підстави вжиття заходів забезпечення позову, свідчить, що забезпечення позову є правом суду, що розглядає спір. Заходи по забезпеченню позову застосовується судом, виходячи з обставин справи та змісту заявлених позовних вимог. Вибір способу захисту забезпечення залежить від суті позовних вимог.

Оцінюючи доводи заявника щодо необхідності застосування запропонованих ним заходів забезпечення позову суд констатує, що прокурор фактично пропонує суду заборонити виконання іншого судового рішення, яке набрало чинності, а саме: рішення господарського суду Івано-Франківської області від 28.02.2017 у справі № 909/51/17.

Проте, такий засіб забезпечення позову не передбачено ГПК України та він є завідомо протиправним, оскільки правомірне зупинення виконання рішення, що набрало законної сили може бути здійснено тільки шляхом оскарження його в порядку перегляду судових рішень, передбаченому ГПК України.

Слід зазначити, що в пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» чітко зазначено про те, що недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Така правова позиція неодноразово знаходила своє відображення у судовій практиці при здійсненні в тому числі і господарського судочинства (Постанова ВГСУ від 26 липня 2016 року у справі №910/29237/15; Постанова ВГСУ від 9 листопада 2015 року у справі №907/636/15, в якій, зокрема, ВГСУ зазначив, що «...суд не може заборонити органам державної влади (зокрема й органам Державної виконавчої служби) та/або органам місцевого самоврядування здійснювати покладені на них згідно із законодавством повноваження».

Більше того, застосування суддями таких заходів забезпечення позову неодноразово було предметом розгляду Вищої кваліфікаційної комісії суддів (№2044/дп-13 від 20 червня 2013 року; №1663/дп-13 від 6 червня 2013 року), якими було притягнуто до дисциплінарної відповідальності суддів за вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення виконання рішення іншого суду, так і рішенням Вищої ради юстиції (N851/0/15-12 від 21 червня 2012 р.), яким за таки ж дії було внесено подання до Верховної Ради України про звільнення судді за порушення присяги. Аналогічної позиції дотримується і Вища Рада Правосуддя, рішеннями якої від 25.11.2020 - № 3244/3дп/15-20 та від 24.03.2021 - № 684/3дп/15-21 судді також притягувалися до дисциплінарної відповідальності.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Конституційний Суд України неодноразово наголошував, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений законом комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (перше речення абзацу другого пункту 3 мотивувальної частини рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012); право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист (абзац п`ятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013).

Аналіз статей 3, 8, частин першої, другої статті 55, частин першої, другої статті 129-1 Конституції України у їх системному зв`язку, наведених юридичних позицій Конституційного Суду України дає підстави стверджувати, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Разом із тим правомірне зупинення виконання рішення, що набрало законної сили, може бути здійснене тільки шляхом оскарження його в порядку, передбаченому законами України.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, розтратити його, продати або знецінити. Такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду у разі задоволення позову, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених вимог. Отже, заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише при розгляді справи судом в разі необхідності та бути співмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Під час розгляду заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Така позиція відображається у судовій практиці при здійсненні господарського судочинства (постанова Вищого господарського суду України від 26 липня 2016 року у справі № 910/29237/15;постанова Вищого господарського суду України від 9 листопада 2015 року у справі № 907/636/15).

Також суд враховує, що рішення у справі від 28.02.2017 у справі № 909/51/17 вже перебуває, за твердженням прокурора, на примусовому виконанні в органах Державної казначейської служби України.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджуються права та обов`язки суб`єктів матеріальних правовідносин у цивільній справі.

Для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий суд, виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду" (рішення у справі "Горнсбі проти Греції", пункт 40).

У пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Терем Лтд, Чечоткін та Оліус проти України" зазначено, що триваюче невиконання значної частини боргу за рішенням суду, винесеним на користь заявника, становить порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до практики ЄСПЛ (рішення у справах "Стрен и Стратіс Андреадіс проти Греції", § 59; "Будров проти Росії", § 40; "Герасімов та інші проти Росії", § 179; "Юрій Миколайович Іванов проти України", § 45; "Стрельцов та інші Новочеркаські військові пенсіонери проти України", § 58) рішення суду про присудження особі певного майна саме по собі утворює "майно" в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Неможливість виконання остаточного рішення суду майнового характеру або створення перешкод для такого виконання становить втручання у здійснення права власності у розумінні вказаної норми, що є неприпустимим.

Згідно з абз. 1 ч. 6, ч. 8 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення заяви Заступника керівника Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя Запорізької області про забезпечення позову від 24.11.2021 № 52-4695-21 у справі № 908/3396/21.

Керуючись ст. ст. 136, 137, 138, 139, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Прийняти заяву Заступника керівника Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя Запорізької області про забезпечення позову від 24.11.2021 № 52-4695-21 у справі № 908/3396/21 до розгляду.

2. Відмовити в задоволенні заяви Заступника керівника Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя Запорізької області про забезпечення позову від 24.11.2021 №52-4695-21 у справі № 908/3396/21 шляхом: 1) зупинення безспірного стягнення коштів на підставі наказу господарського суду Івано-Франківської області від 14.03.2017 у справі №909/51/17; 2) заборони Департаменту економічного розвитку, промисловості та інфраструктури Івано-Франківської обласної державної адміністрації здійснювати платежі на підставі рішення господарського суду Івано-Франківської області від 28.02.2017 у справі № 909/51/17; 3) заборони Департаменту розвитку громад та територій, дорожнього, житлово-комунального господарства, містобудування та архітектури Івано-Франківської обласної державної адміністрації здійснювати платежі на підставі рішення господарського суду Івано-Франківської області від 28.02.2017 у справі № 909/51/17.

3. Копію ухвали направити учасникам справи.

4. Ухвала набирає чинності з моменту її підписання та відповідно до ч. 8. ст. 140, ст. 255 ГПК України може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду першої інстанції.

Суддя К.В. Проскуряков

Відповідно до ч. 2 ст. 235 ГПК України ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Згідно з ч. 8. ст. 140 ГПК України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції може бути оскаржені в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції про забезпечення позову.

В ч. 1 ст. 256 ГПК України передбачено, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.