ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2021 справа № 914/1834/21

Господарський суд Львівської області у складі судді Петрашка М.М. розглянув у судовому засіданні матеріали справи

за позовом Керівника Франківської окружної прокуратури міста Львова Львівської області в інтересах держави в особі Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперіал Град»

про стягнення 1288179,62 грн.

за участю представників:

від прокуратури Панькевич Р.В.

від позивача Нагорняк Р.І.

від відповідача Яцків Н.І.

Суть спору: Позовні вимоги заявлено керівником Франківської окружної прокуратури міста Львова Львівської області в інтересах держави в особі Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперіал Град» про стягнення 1288179,62 грн.

Хід розгляду справи викладено в ухвалах суду та відображено у протоколах судового засідання.

Ухвалою суду від 19.10.2021р., занесеною до протоколу судового засідання від 19.10.2021р. закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 11.11.2021р.

Представники прокуратури та позивача в судове засідання 11.11.2021р. з`явилися, позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання 11.11.2021р. з`явився, щодо заявлених вимог заперечив.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши доводи представників учасників справи, суд встановив таке.

21.06.2019р. між Департаментом економічного розвитку Львівської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю «Імперіал Град» (замовник) укладено договір про пайову участь № 141, відповідно до пункту 1.1 якого замовник зобов`язується здійснити відрахування у створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста шляхом сплати пайового внеску на умовах і у порядку, передбаченому цим договором.

Пунктом 1.2 договору визначено адресу та вид об`єкта містобудування, будівництво якого здійснює замовник, а саме: м. Львів, урочище «Голоско» обслуговуючий кооператив «Садове товариство «Промінь голоско» (ділянки №№ 11,12) (Шевченківський р-н.).

Згідно пункту 2.2 договору замовник зобов`язується сплатити пайовий внесок на створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Львова в сумі 1288179,62 грн. по 20.12.2020р. (але не пізніше дати прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію).

Відповідно до розділу 3 договору сторони несуть відповідальність за виконання взятих на себе цим договором зобов`язань у порядку та на умовах, встановлених чинним законодавством України.

Як зазначив прокурор та позивач, відповідач не виконав зобов`язання за договором щодо сплати платежу у сумі 1288179,62 грн.

В позовній заяві зазначено, що позивачем 04.03.2020р. надіслано на адресу відповідача претензію про наявність заборгованості за договором, яка залишена без відповіді та задоволення.

Крім того, прокурором долучено до матеріалів позовної заяви повідомлення Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради № 2301-вих-102432 від 28.12.2020р. на звернення Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперіал Град» № 16-12/20-01 від 16.12.2020р. щодо відтермінування сплати пайового внеску згідно з договором про пайову участь від 21.06.2019р. № 141, відповідно до якого позивачем не погоджено перенесення сплати пайового внеску та зазначено, що станом на 24.12.2020 р. існує заборгованість на суму 1288179,62 грн.

Таким чином, у зв`язку із невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо сплати пайового внеску, керівник Франківської окружної прокуратури міста Львова Львівської області звернувся в інтересах держави в особі Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради до Господарського суду Львівської області з позовною заявою, в якій просить суд стягути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперіал Град» на користь позивача 1288179,62 грн.

Відповідач у письмових поясненнях зазначив, що строк сплати пайового внеску, відповідно до умов пункту 2.2 договору, не настав у зв`язку із не введенням об`єкта в експлуатацію. Відтак, на думку відповідача, позовні вимоги до Товариства з обмеженої відповідальністю «Імперіал Град» заявлено передчасно.

Крім того, відповідачем заявлено клопотання про залишення позову без розгляду на підставі пункту 2 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку з недоведенням прокурором наявності підстав для представництва інтересів держави в суді.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши доводи учасників справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю з таких підстав.

Відповідно до статті 131-1 Конституції України на органи прокуратури України покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з частинами 1, 3 та 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 дійшла висновку, що відповідно до частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Так, прокурор звертався до Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради з листом від 16.02.2021р. № 14.35/04-17-791 вих-21, у якому, зокрема, просив повідомити про вжиті заходи щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперіал Град» заборгованості зі сплати пайового внеску, якщо заходи реагування не вживались, просив вирішити питання про вжиття таких, чи зазначити причини невжиття.

Департамент економічного розвитку Львівської міської ради у відповідь листом від 23.02.2021р. № 2301-вих-13456 повідомив про незвернення до суду з позовом про стягнення заборгованості зі сплати пайового внеску.

Також, прокуратура зверталась до позивача з листом від 22.03.2021р. № 14.51/04-1-147 вих 21, в якому просила Департамент економічного розвитку Львівської міської ради вжити заходів з метою стягнення заборгованості з Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперіал Град». Також в листі зазначено, що у разі невжиття відповідних заходів, прокурор буде вимушений самостійно звернутися до суду з відповідним позовом.

Однак, незважаючи на володіння позивачем інформацією про несплату відповідачем пайового внеску, позивачем не вжито жодних ефективних заходів до захисту порушеного права, останнім до суду позову не подавалося.

Ненадходження коштів зі сплати пайового внеску до місцевого бюджету перешкоджає належному функціонуванню органу місцевого самоврядування, що порушує інтереси держави.

Зважаючи на неналежне здійснення Департаментом економічного розвитку захисту інтересів, які полягали у тривалому невжитті заходів щодо стягнення заборгованості згідно договору про пайову участь, суд визнав обгрунтованими твердження прокурора про наявність у нього підстав для звернення із позовом до суду з метою захисту прав та охоронюваних законом інтересів держави в особі Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради.

Згідно із статтею 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Як передбачено статтею 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За умовами статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Спір у даній справі виник у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору про пайову участь.

Згідно з частинами 2,3 статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (в редакції, чинній станом на час укладення договору) замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Відповідно до частини 5 статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами.

Згідно частини 9 статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію.

Отже, на замовника забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті покладалося зобов`язання взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту шляхом перерахування замовником до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури на підставі договору про пайову участь між замовником та органом місцевого самоврядування, укладення якого є обов`язковим.

На сьогоднішній час статтю 40 виключено на підставі Закону № 132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" .

Разом з тим, відповідно до пункту 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень вказаного закону договори про сплату пайової участі, укладені до 01 січня 2020 року є дійсними та продовжують свою дію до моменту їх повного виконання.

Як встановлено судом, на виконання вимог вищезазначеного закону, 21.06.2019р. між Департаментом економічного розвитку Львівської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю «Імперіал Град» (замовник) укладено договір про пайову участь № 141, відповідно до пункту 1.1 якого замовник зобов`язується здійснити відрахування у створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста шляхом сплати пайового внеску на умовах і у порядку, передбаченому цим договором.

Укладений між позивачем та відповідачем договір є дійсним та продовжує свою дію до моменту його повного виконання сторонами.

Згідно із статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно пункту 2.2. договору відповідач зобов`язався сплатити пайовий внесок на створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури у сумі 1288179,62 грн. по 20.12.2020 (але не пізніше дати прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію).

Відповідачем не заперечено наявності у нього зобов`язання по сплаті пайового внеску в зазначеному розмірі. Разом з тим, відповідач у поясненнях стверджує, що об`єкт будівництва в експлуатацію не введений, тому вимога про стягнення пайового внеску заявлена до нього передчасно.

Щодо цього, суд зазначає що вказівка на «момент здачі об`єкта в експлуатацію» має значення у випадку настання його швидше, ніж настання конкретної дати. Зазначене випливає, виходячи із сукупного аналізу умов договору про пайову участь та положень статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (яка діяла на час укладення договору), відповідно до якої визначено зобов`язання замовника по договору про пайову участь сплатити кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту в повному обсязі до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором.

Таким чином, суть пайового внеску відповідно до зазначених положень договору та норм закону зводиться до його сплати саме до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію, а не після такої здачі.

Отже, у відповідності з цим, Товариство з обмеженою відповідальністю «Імперіал Град» зобов`язалось сплатити пайовий внесок до 20.12.2020р. Проте якщо об`єкт будівництва буде прийнято в експлуатацію раніше, тобто до 20.12.2020р., тоді замовник повинен сплатити пайовий внесок до дати прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію.

Відповідно до статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видачі сертифіката.

Так, у матеріалах справи відсутні докази того, що об`єкт будівництва, будівництво якого здійснює замовник, відповідно до умов договору від 21.06.2019р., прийнято в експлуатацію до 20.12.2020р.. Протилежне сторонами не доведено.

Таким чином, строк оплати пайового внеску настав 20.12.2020р., оскільки сторони визначили кінцевий термін сплати коштів.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Оскільки в матеріалах справи на час вирішення спору відсутні докази сплати відповідачем пайового внеску в розмірі 1288179,62 грн., позовні вимоги є обгрунтованими, підтвердженими матеріалами справи і такими, що підлягають задоволенню.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи прокуратурою за подання позовної заяви до суду сплачено судовий збір в розмірі 19322,69 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1019 від 25.05.2021р.

Враховуючи, що позов у даній справі підлягає задоволенню в повному обсязі, суд дійшов висновку витрати зі сплати судового збору у розмірі 19322,69 грн. покласти на відповідача.

Керуючись статтями 2, 13, 74, 76, 77, 78, 86, 129, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперіал Град" (79021, Львівська область, місто Львів, вулиця Садова, будинок 2А, ідентифікаційний код 41682096) на користь Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (79008, Львівська область, місто Львів, площа Ринок, будинок 1; ідентифікаційний код 34814,62 грн. пайового внеску на створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Львова.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперіал Град" (79021, Львівська область, місто Львів, вулиця Садова, будинок 2А, ідентифікаційний код 41682096) на користь Львівської обласної прокуратури (79005, Львівська область, місто Львів, проспект Шевченка, будинок 17/19; ідентифікаційний код 02910031) 19322,69 грн. судового збору.

4. Накази видати після набрання рішенням законної сили у відповідності до статті 327 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку у відповідності до Глави 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 22.11.2021р.

Суддя Петрашко М.М.