ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22.11.2021 Справа № 905/3/21 (219/10563/20) Господарський суд Донецької області у складі судді Огороднік Д.М., розглянувши матеріали

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до відповідача Приватного акціонерного товариства «Машинобудівний завод «Вістек» (вул. Миру, буд. 6, м. Бахмут, Донецька область, 84501, )

про стягнення коштів у розмірі 23835,68 грн

в межах справи 905/3/21

про банкрутство

боржник Приватне акціонерне товариство «Вістек»

розпорядник майна арбітражний керуючий Паркулаб В.Г.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Предмет та підстави позову

На розгляд Господарського суду Донецької області передані позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Вістек» про стягнення середнього заробітку за період затримки з 08.08.2020 по 31.10.2020 у розмірі 23835,68 грн по день фактичного розрахунку.

Позов обґрунтований тим, що позивачка перебувала у трудових відносинах із відповідачем та 27.02.2020 була звільнена з підприємства за власним бажанням. Однак, в день звільнення відповідачем не була проведена виплати заробітної плати, а тому позивачка звернулася до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з позовом. Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 22.06.2020 по справі №219/3113/20 (провадження №2/219/1866/20) стягнуто з відповідача на користь позивачки заборгованість по заробітній платі (з серпня 2019 року по 27.02.2020) у розмірі 38487,38 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 28.02.2020 по день ухвалення рішення (22.06.2020) у розмірі 31643,92 грн. Позивачка вказує, що фактично розрахунок був проведений з нею тільки на початку листопада 2020 року, у зв`язку із чим позивачкою на підставі ст. 117 Кодексу законів про працю України заявлено до стягнення середній заробіток за час затримки при розрахунку за період з 08.08.2020 (день набрання чинності рішення суду) по 31.10.2020 у розмірі 23835,68 грн. згідно розрахунку, зазначеному в позовній заяві.

Заперечення учасників процесу

19.08.2021, до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що рішенням суду по справі №219/3113/20 вже було стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 31643,92 грн, а тому в разі задоволення в повному обсязі позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку в розмірі 23835,68 грн, загальна сума середнього заробітку, з урахуванням рішення суду по справі №29/3113/20 становитиме 55479,60 грн, що є більшим в порівняні із сумою заборгованості із заробітної плати яка існувала. Разом з тим, відповідач зазначив, що рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 22.06.2020 по справі №219/3113/20 було виконано в повному обсязі та сплачено заборгованість по заробітній платі. На підтвердження чого відповідачем долучено реєстр №176 від 23.07.2020 перерахування на рахунки отримувачів згідно угоди №3283413 та платіжні доручення. Крім того, відповідач звернув увагу на висновки Верховного Суду викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 по справі №711/4010/13-ц (14-429цс19) стосовного того, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені має разовий характер (п. 54 даної постанови) та постанову Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 по справі №761/9584/15-ц щодо можливості суду зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені працівника відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю України.

При цьому, відповідач наголосив на тому, що з моменту пред`явлення рішення до виконання, відносини щодо стягнення заборгованості переходять під регулювання Закону України «Про виконавче провадження», забезпечуються гарантіями, що ними передбачені. До того ж, відповідач вважає, що з моменту набрання законної сили рішення суду у справі, в якій зокрема розглядались і вимога щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені більше не можуть бути застосовані, а зобов`язання роботодавця переходить у стадію виконання судового рішення - зобов`язання виконати судові рішення на користь позивача, що не регулюється матеріальними нормами трудового права відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження». На підтвердження зазначено, відповідач послався на рішення суду від 13.09.2019 у справі №120/1962/19-а.

Хід розгляду справи та процесуальні дії

17.11.2020, позивачка звернулась до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Машинобудівний завод «Вістек» про стягнення середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку, в якому просить стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за період затримки з 08.08.2020 року по 31.10.2020 року у розмірі 23835,68 грн по день фактичного розрахунку.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 12.03.2021 по справі №219/3113/20 (провадження №2/219/1866/20) передано матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Вістек» про стягнення коштів у розмірі 23835,68 грн за підсудністю до Господарського суду Донецької області.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною яких є боржник.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 21.04.2021 встановлений єдиний унікальний номер судової справи №905/3/21 (219/10563/20), справу передано до провадження судді Огороднік Д.М. на підставі ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства, у зв`язку з перебуванням у провадженні судді Огороднік Д.М. справи №905/3/21 про банкрутство Приватного акціонерного товариства «Вістек» ().

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 30.07.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/3/21 (219/10563/20), справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

Частиною 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення.

Розглянувши матеріали справи, керуючись принципом верховенства права, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд

ВСТАНОВИВ:

Фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин та перевірка їх доказами

Відносно відповідача Господарським судом Донецької області ухвалою від 15.02.2021 по справі №905/3/21 відкрито провадження у справі про банкрутство, на даний час провадження перебуває на стадії розпорядження майном.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з Приватним акціонерним товариством «Вістек», які були припинені 27.02.2020 на підставі 38 Кодексу законів про працю України згідно наказу №18 від 27.02.2020. На час звільнення обіймала посаду економіста.

02.04.2020 ОСОБА_1 звернулася до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Машинобудівний завод «ВІСТЕК», в якій просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 38487,38 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку, починаючи з 28.02.2020 по день ухвалення рішення суду із розрахунку середньої заробітної плати у розмірі 410,96 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що перебувала з відповідачем у трудових відносинах, однак, в порушення вимог ст. ст. 47, 116 Кодексу законів про працю України відповідач не провів з нею розрахунок при звільненні та не сплатив належні їй кошти в сумі 38 487,38 грн, які виникли з серпня 2019 року по лютий 2020 року.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 22.06.2020 по справі №219/3113/20 (провадження №2/219/1866/20) встановлено, що при звільнені, так і на час розгляду даної справи відповідачем у строки, встановлені ч. 1 ст. 116 Кодексу законів про працю України остаточного розрахунку з позивачкою проведено не було, а тому суд на підставі викладено, дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість з заробітної плати за період з серпня 2019 року по лютий 2020 року в сумі 38487,38 грн, з яких вже утримано податки та інші обов`язкові платежі.

Разом з тим, враховуючи, що повний розрахунок із заборгованості по заробітній платі не здійснено, у рішенні Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 22.06.2020 по справі №219/3113/20 (провадження №2/219/1866/20) здійснено розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку з дати звільнення позивачки по день ухвалення рішення.

Для розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку, Артемівським міськрайонним судом Донецької області по справі №219/3113/20 (провадження №2/219/1866/20) було враховано довідку №309/23, яка видана Приватним акціонерним товариством «Вістек» 25.03.2020, згідно з якою розмір середньоденного заробітку позивачки становить 410,96 грн.

З урахуванням зазначеного, рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 22.06.2020 по справі №219/3113/20 (провадження №2/219/1866/20) стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Вістек» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі (з серпня 2019 року по 27.02.2020) у розмірі 38487,38 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 28.02.2020 по день ухвалення рішення (22.06.2020) у розмірі 31643,92 грн.

Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень, рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 22.06.2020 по справі №219/3113/20 (провадження №2/219/1866/20) набрало законної сили 07.08.2021.

Бахмутський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) у листі №95804 від 12.11.2020 повідомив позивачці, що у відділі перебуває виконавче провадження ВП №62837147 з примусового виконання виконавчого листа №219/3113/20, 2/219/1866/2020 від 17.08.2020 виданого Артемівським міськрайонним судом Донецької області про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Вістек» на її користь заборгованості по заробітній платі (з серпня 2019 року по 27.02.2020 року) в розмірі 38487,38 грн, яка належить до виплати та з якої утримати податки та інші обов`язкові платежі. У даному листі відділом зазначено, що за даним виконавчим документом, на користь позивачки перераховано суму загальним розміром 39166,97 грн (з урахуванням суми судового збору), зокрема: 24.07.2020 боржником частково сплачено заборгованість у сумі 2039,96 грн, 28.08.2020 з депозитного рахунку відділу ДВС на користь позивачки перераховано суму заборгованості у розмірі 7285,01 грн, 03.09.2020 з депозитного рахунку відділу ДВС на користь позивачки перераховано суму заборгованості у розмірі 2634,15 грн., 11.11.2020 з депозитного рахунку відділу ДВС відділу ДВС на користь позивачки перераховано суму заборгованості у розмірі 3527,85 грн. Крім того, у зазначеному листі відділом також додатково повідомлено позивачку, що на примусовому виконані перебував виконавчий лист №219/3113/20, 2/219/1866/2020 від 20.07.2020 виданий Артемівським міськрайонним судом Донецької області про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Вістек» на її користь середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 31643,92 грн, утримавши з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі. За даним виконавчим документом, відділом зазначено, що сума відрахованих боржником податків склала 6170,96 грн, згідно наданих платіжних доручень вказані кошти перераховані до відповідних бюджетів та 14.08.2020 з депозитного рахунку відділу ДВС на користь позивачки, перераховано суму заборгованості у розмірі 26314,15 грн.

Позивачка вважає, що оскільки фактично відповідачем розрахунок був проведений з нею тільки на початку листопада 2020 року згідно даних Бахмутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), нею нараховано та заявлено до стягнення на підставі ст. 117 Кодексу законів про працю України середній заробіток за час затримки при розрахунку за період з 08.08.2020 (день набрання чинності рішення суду) по 31.10.2020 у розмірі 23835,68 грн. із розрахунку середньої заробітної плати у розмірі 410,96 грн.

Разом з відзивом, відповідач на підтвердження повного виконання рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 22.06.2020 по справі №219/3113/20 (провадження №2/219/1866/20) надав суду реєстр №176 від 23.07.2020 перерахування на рахунки отримувачів згідно угоди №3283413 та платіжні доручення №4783 від 13.08.2020 на суму 36447,42 грн, №4979 від 02.09.2020 на суму 25473,35 грн, №4980 від 02.09.2020 на суму 5695,91 грн, №4981 від 02.09.2020 на суму 474,66 грн, №4982 від 02.09.2020 на суму 840,80 грн.

Так, згідно реєстру №176 від 23.07.2020 перерахування на рахунки отримувачів згідно угоди №3283413 відповідачем було перераховано позивачці грошові кошти у розмірі 2039,96 грн (проведено банком 24.07.2020).

Як вбачається з матеріалів справи, за платіжними дорученнями №4783 від 13.08.2020, №4979 від 02.09.2020, №4982 від 02.09.2020 відповідачем було перераховано на рахунок Бахмутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) грошові кошти на загальну суму 62761,57 грн із зазначенням наступного призначення платежу:

- згідно платіжного доручення №4783 від 13.08.2020 на суму 36447,42 грн (проведено банком 13.08.2020) - «заробітна плата при звільнені за серпень 2020 року, ОСОБА_1 згідно ВП 62614312, спр. №219/3113/20, без ПДВ»

- згідно платіжного доручення №4979 від 02.09.2020 на суму 25473,35 грн (проведено банком 02.09.2020) - «середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені на користь ОСОБА_1 згідно ВП №62837147 від 18.08.20р., спр. №219/3113/20, без ПДВ»

- згідно платіжного доручення №4982 від 02.09.2020 на суму 840,80 грн (проведено банком 02.09.2020) - «Судовий збір згідно ВП №62837147 від 18.08.20р., спр. №219/3113/20, ОСОБА_1 , без ПДВ».

При цьому, за платіжними дорученнями №4980 від 02.09.2020, №4981 від 02.09.2020 відповідачем було перераховано на рахунок Державної казначейської служби України у м.Бахмут Донецької області грошові кошти 6170,57 грн із зазначенням наступного призначення платежу:

- згідно платіжного доручення №4980 від 02.09.2020 на суму 5695,91 грн (проведено банком 02.09.2020) - «Пер.податку на доходи фіз.осіб 18%.Нар.ФОП 02.09.20р. Серед.заробіток за час затримки розрахунку при звільнені ОСОБА_1 , зг. ВП №62837147, без ПДВ»

- згідно платіжного доручення №4981 від 02.09.2020 на суму 474,66 грн (проведено банком 02.09.2020) - «Пер.військ.збору 1,5%. Нар.ФОП 02.09.20р. Серед.заробіток за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 , зг.ВП №62837147, без ПДВ».

Оцінка аргументів учасників справи та мотиви рішення суду

Частиною другою статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи, серед іншого, вирішує спори про визнання недійсними будь-яких правочинів укладених боржником

Визначені ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства спори розглядаються та вирішуються судом у відокремленому позовному провадженні у межах справи про банкрутство за правилами Господарського процесуального кодексу України.

Як вже судом встановлено, що ухвалою Господарського суду Донецької області від 15.02.2021 по справі №905/3/21 відкрито провадження у справі про банкрутство, на даний час провадження перебуває на стадії розпорядження майном.

За таких обставин, господарський суд розглядає даний спір у відокремленому позовному провадженні №219/10563/20 у межах справи про банкрутство №905/3/21 за правилами Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом, та своєчасне її отримання.

Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата (ст. 115 Кодексу законів про працю України).

Згідно з ч. 1 ст. 47 Кодексу законів про працю України (в редакції, чинній на момент звільнення позивачки) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний вдень звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір належних працівникові сум при звільненні, власник або уповноважений ним орган в такому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі ст. 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При визначенні середньої заробітної плати слід керуватися вимогами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (з наступними змінами і доповненнями). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, та призначення пенсії.

Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати вбачається, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно довідки Приватного акціонерного товариства «Вістек» №309/23 від 25.03.2020, долученої позивачем до позовної заяви, середньоденний заробіток ОСОБА_1 складає 410,96 грн.

Крім того, Артемівським міськрайонним судом Донецької області було встановлено та відображено у рішенні від 22.06.2020 по справі №219/3113/20 (провадження №2/219/1866/20), що розмір середньоденного заробітку позивачки становить 410,96 грн.

Згідно з ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Таким чином, під час проведення розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки розрахунку при звільненні з використанням даних про середній заробіток позивача.

Позивачкою визначена загальна сума стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні з роботи за період з 08.08.2020 (день набрання чинності рішення суду) по 31.10.2020 у розмірі 23835,68 грн.

З таким розрахунком позивачки суд не може повністю погодитися, враховуючи те, що відповідачем остаточно було виконано рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 22.06.2020 по справі №219/3113/20 (провадження №2/219/1866/20) в частині стягнення на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі - 13.08.2020, що підтверджується платіжним дорученням №4783 від 13.08.2020.

Слід зазначити, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження отримання коштів 11.11.2020. В якості доказів, що підтверджують виконання рішення суду відповідачем 11.11.2020, позивачкою додається тільки лист Бахмутський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) у листі №95804 від 12.11.2020, що не є первинним доказом. Також, суд звертає увагу на те, що у вказаному листі виконавчою службою повідомляється про те, що тільки 24.07.2020 боржником частково сплачено заборгованість у сумі 2039,96 грн, решта заборгованості була перерахована 28.08.2020, 03.09.2020 та 11.11.2020 з депозитного рахунку відділу ДВС на користь позивачки. Разом з тим, як встановлено судом вище, відповідач перерахував кошти в рахунок погашення заборгованості по судовому рішенні 13.08.2020, а саме у розмірі 36447,42 грн з призначенням платежу «заробітна плата при звільненні згідно ВП 62614312, справа № 219/3113/20» не самій позивачці, а на рахунок депозитний рахунок Бахмутський міськрайонний відділ державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» грошові суми, стягнуті з боржника (у тому числі одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця. Стягувачу - фізичній особі стягнуті з боржника кошти перераховуються виконавцем на зазначений у заяві про примусове виконання рішення рахунок у банку або іншій фінансовій установі (заяві про зміну реквізитів рахунку у банку або іншій фінансовій установі) чи надсилаються на адресу стягувача поштовим переказом не пізніше наступного робочого дня з дня надходження таких коштів на депозитний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця.

Отже, за відсутності первинних документів, які б підтверджували дату зарахування коштів на депозитний рахунок та враховуючи положення вказаного Закону, позивачка повинна була отримати кошти перераховані відповідачем платіжним дорученням від 13.08.2020 наступного робочого дня, тобто 14.08.2020, тому з боку відповідача затримка виконання рішення становила період з 08.08.2020 по 13.08.2020.

Таким чином, періодом затримки розрахунку з ОСОБА_1 є: з 08.08.2020 по 13.08.2020.

Відповідно до листів Міністерства соціальної політики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2021 рік» №3501-06/219 від 12.08.2020 року кількість робочих днів, за які має бути сплачений середній заробіток ОСОБА_1 , з 08.08.2020 по 13.08.2020 (включно), становить 4 дні.

Таким чином, розмір компенсації середнього заробітку за період, коли з вини відповідача з позивачкою не було здійснено розрахунок при звільненні, а саме з 08.08.2020 по 12.08.2021 (включно) становить 1643,84 грн (3 робочі дні х 410,96 грн).

Посилання відповідача на правову позицію викладену у рішенні Вінницького окружного адміністративного суду від 13.09.2019 у справі №120/1962/19-а, в якому, на думку відповідача, суд дійшов висновку, що з прийняття судового рішення, ст. ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України більше не застосовуються, відхиляються судом, оскільки чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку суду при застосуванні норм права враховувати висновки, викладені в рішеннях місцевих судів.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 1643,84 грн.

Між тим, встановлений ст. 117 Кодексу законів про працю України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Так, працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у таких відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Відшкодування, передбачене ст. 117 Кодексу законів про працю України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

Наведене узгоджується з постановою Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року в справі №761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18), де касаційний суд, зокрема, зазначив, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 Кодексу законів про працю України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27.04.2016 у справі № 6-113цс16).

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке (п. 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц):

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором.

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум.

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Наведена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 711/4010/13-ц.

Крім того, пленум Верховного Суду України в п. 20 постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 №13 вказав, що суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Скрутне матеріальне становище, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не звільняють роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України.

Аналогічний правовий висновок зазначений в постанові Верховного Суду від 10.05.2018 у справі №337/6455/15-ц (провадження № 61-3683св18).

Враховуючи часткове задоволення судом позовних вимог, не доведення відповідачем відсутності його вини у затримці розрахунку при звільнені, співмірність визначеної судом суми середнього заробітку із розміром заборгованості по заробітній платі, яка була стягнута рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 22.06.2020 по справі №219/3113/20 (провадження №2/219/1866/20), суд не знаходить підстав для зменшення розміру суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Водночас, згідно ч. 1 ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Нормами п. 171.1 ст. 171 та 14.1.180 ст. 14 Податкового Кодексу України та ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування врегульовано порядок утримання податків з будь-яких виплат на користь громадян України, і суди не є суб`єктами, уповноваженими надавати тлумачення вимог чинного законодавства.

Оскільки, суд не є податковим агентом, тому обов`язок відрахувати зазначені податки і збори закон покладає на роботодавця.

Відповідно до листа ДФС від 09.06.2016 №12817/6/99-99-13-02-03-15 оскільки виплата доходу у вигляді суми середньої заробітної плати, нарахованої на підставі рішення суду за час затримки розрахунку при звільненні працівника, здійснюється звільненому працівнику і не пов`язана з відносинами трудового найму, то такий дохід оподатковується податковим агентом як інші доходи податком на доходи фізичних осіб за ставкою 18 відс. та військовим збором - 1,5 відсотка у місяці його фактичного нарахування.

Крім того, особи, які мають статус податкових агентів, зобов`язані подавати у строки, встановлені Кодексом податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу (п. п. «б» п. 176.2 ст.176 Кодексу).

Суд роз`яснює, що у разі задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки та збори із суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зменшується на суму податків і зборів.

Розподіл судових витрат

Як встановлено, під час подачі позивачем до Артемівського міськрайонного суду Донецької області позивачем було сплачено судовий збір в сумі 840,40 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання позову майнового характеру 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 840,80 грн.

Таким чином, стягненню з позивачки на користь Державного бюджету України підлягає судовий збір в сумі 00,40 грн.

Відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у разі задоволення позову покладаються на сторін пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись Кодексу України з процедур банкрутства, ст.ст.13, 74, 76, 120, 129, 165, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р I Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Машинобудівний завод «Вістек» (вул. Миру, буд. 6, м. Бахмут, Донецька область, 84501, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , індивідуальний податковий номер НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Артемівським МВ УМВС України у Донецькій області , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 08.08.2020 по 12.08.2021 у розмірі 1643 (одна тисяча шістсот сорок три) грн 84 коп., утримавши з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі та судовий збір у розмірі 57 (п`ятдесят сім) грн 99 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , індивідуальний податковий НОМЕР_4 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Артемівським МВ УМВС України у Донецькій області, ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Державного бюджету України судовий збір в сумі 00,40 грн.

5. Видати накази після набрання рішенням суду законної сили.

6. Рішення набирає законної сили в порядку та строки передбачені ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

7. Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи у строки передбачені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено та підписано 22.11.2021.

Суддя Д.М. Огороднік