УХВАЛА

18 листопада 2021 року

м. Київ

Справа № 914/1909/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Пєскова В.Г. - головуючого, Банаська О.О., Погребняка В.Я.,

за участю секретаря судового засідання Багнюка І.І.,

за участю представників:

Акціонерного товариства "Укртрансгаз" - Роєнка Є.В.,

Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - Будника Б.А.,

Підприємства теплових мереж "Самбіртеплокомуненерго" - Сливки В.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційні скарги Акціонерного товариства "Укртрансгаз" за вх. № 7602/2021 (в частині оскарження постанови Західного апеляційного господарського суду від 20.05.2021 і рішення Господарського суду Львівської області від 10.09.2020) та Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за вх. № 7767/2021

на постанову Західного апеляційного господарського суду від 20.05.2021

у складі колегії суддів: Гриців В.М. (головуюча), Бонк Т.В., Зварич О.В.

та на рішення Господарського суду Львівської області від 10.09.2020

у складі судді Фартушка Т.Б.

у справі за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

до Підприємства теплових мереж "Самбіртеплокомуненерго"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про зобов`язання повернути безпідставно набуте майно природний газ в обсязі 378,089 тис. куб. метрів та стягнення вартості безпідставно набутого природного газу в обсязі 378,089 тис. куб. метрів.

За результатами розгляду касаційних скарг Касаційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій.

1. 31.01.2017 ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (постачальник) і АТ "Укртрансгаз" (споживач) уклали договір № -ВТВ про закупівлю природного газу, згідно з п.1 якого постачальник зобов`язувався передати у власність споживачу у січні-квітні 2017 газ природний, скраплений або в газоподібному стані (природний газ) для забезпечення виробничо-технологічних потреб та власних потреб, природний газ для забезпечення балансування, а покупець зобов`язувався прийняти і оплатити газ на умовах договору.

2. Відповідно до п.2.1. договору постачальник передає споживачу в січні-квітні 2017 року газ в загальному обсязі 1 600 000 тис.м.куб., у тому числі в січні - 610 000 тис.м.куб.; лютому - 490 000 тис.м.куб.; березні - 310 000 тис.м.куб.; квітні - 190 000 тис.м.куб.

3. Актами приймання-передачі природного газу від 28.02.2017 постачальник передав, а споживач прийняв природний газ в обсязі 643 105,799 тис.м.куб. на загальну суму 5 919 145 774 грн; від 31.03.2017 - в обсязі 143 355 тис.м.куб. на загальну суму 1 353 156 516 грн.

4. Крім того, між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (постачальник) та Підприємством теплових мереж "Самбіртеплокомуненерго" (далі - ПТМ "Самбіртеплокомуненерго", споживач) були укладені договори від 27.10.2016 № 5248/1617-БО-21 (далі - договір-1); від 31.10.2016 № 5292/1617-КП-21 (далі - договір-2); від 20.10.2016 № 5219/1617-ТЕ-21 (далі - договір-3).

5. Відповідно до п. 1.2. договору № 5219/1617-ТЕ-21 природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню. Пунктом 2.1. договору передбачено, що постачальник передає споживачу з 01.10.2016 по 31.03.2017 (включно) природний газ обсягом до 1 770 тис.куб.м., зокрема: у лютому 2017 - 350 тис.куб.м., у березні 2017 - 320 тис.куб.м.

6. Відповідно до п. 1.2. договору № 5292/1617-КП-21 природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими споживачами (крім бюджетних установ/організацій). Пунктом 2.1. договору передбачено, що постачальник передає споживачу з 01.10.2016 по 31.03.2017 (включно) природний газ обсягом до 67 тис.куб.м., зокрема: у лютому 2017 року - 13 тис.куб.м., у березні 2017 року - 10 тис.куб.м.

7. Відповідно до п. 1.2. договору № 5248/1617-БО-21 природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями. Пунктом 2.1. договору передбачено, що постачальник передає споживачу з 01.10.2016 по 31.03.2017 (включно) природний газ обсягом до 2 060 тис.куб.м., зокрема: у лютому 2017 року - 410 тис.куб.м., у березні 2017 року - 370 тис.куб.м.

8. Обсяги природного газу, який планується поставити за цим договором, повністю забезпечують споживача для потреб, зазначених у пункті 2.1. (п. 2.2. договорів 1, 2, 3).

9. Планований обсяг за договором протягом місяця поставки може змінюватись за домовленістю сторін (п. 2.3. договорів 1, 2, 3).

10. Розподіл (транспортування) природного газу здійснює оператор газорозподільних мереж (газотранспортної системи), а саме ПАТ "Львівгаз", з яким споживач уклав відповідний договір (п. 2.6. договорів 1, 2, 3).

11. Приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу (п. 3.4. договорів 1, 2, 3).

12. Споживач зобов`язується подати не пізніше сьомого числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, постачальнику підписані та скріплені печаткою споживача два примірники актів приймання-передачі природного газу, де зазначаються фактичні обсяги використаного природного газу згідно з цим договором у розрахунковому місяці, його фактична ціна та вартість (п. 3.5. договорів 1, 2, 3).

13. Постачальник не пізніше десятого числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, повертає споживачу один примірник оригіналу акта приймання-передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою. У разі не підписання постачальником акта приймання-передачі природного газу постачальник письмово повідомляє споживача про причини такого не підписання. (п. 3.6 договорів 1, 2, 3).

14. Актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2016 до договору № 5219/1617-ТЕ-21 постачальник передав, а споживач прийняв природний газ за договором від 20.10.2016 № 5219/1617-ТЕ-21 у кількості 31,223 тис.м.куб. на суму 185 164,88 грн (т. 3, а.с.75); від 30.11.2016 - у кількості 117,041 тис.м.куб на суму 694 099,94 грн (т. 3, а.с.76); від 31.12.2016 - у кількості 136,089 тис.м.куб. на суму 807 062,21 грн (т. 3, а.с.77); від 31.01.2017 - у кількості 178,049 тис.м.куб. на суму 1 055 901,79 грн (т. 3, а.с.78); від 31.03.2017 - у кількості 76,717 тис.м.куб. на суму 454 962,49 грн (т. 3, а.с.79). Вказані акти підписано повноважними представниками, їх підписи засвідчено відтисками печаток юридичних осіб - сторін договору від 20.10.2016 № 5219/1617-ТЕ-21.

15. Актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2016 до Договору від 31.10.2016 № 5292/1617-КП-21 постачальник передав, а споживач прийняв природний газ за цим договором у кількості 0,764 тис.м.куб. на суму 5 423,78 грн (т. 3, а.с.80); від 30.11.2016 - у кількості 3,034 тис.м.куб. на суму 24 826,62 грн (т. 3, а.с.81); від 31.12.2016 - у кількості 5,452 тис.м.куб. на суму 46 765,08 грн (т. 3, а.с.82); від 31.01.2017 - у кількості 8,616 тис.м.куб. на суму 72 157,27 грн (т. 3, а.с.83); від 31.03.2017 - у кількості 1,882 тис.м.куб. на суму 17 764,57 грн (т. 3, а.с.84). Ці акти підписано повноважними представниками, їх підписи засвідчено відтисками печаток юридичних осіб - сторін договору від 31.10.2016 № 5292/1617-КП-21.

16. Актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2016 до Договору від 27.10.2016 № 5248/1617-БО-21 постачальник передав, а споживач прийняв природний газ за цим договором у кількості 92,752 тис.м.куб. на суму 658 465 грн (т. 3, а.с.70); від 30.11.2016 - у кількості 202,358 тис.м.куб. на суму 1 655 855,04 грн (т. 3, а.с.71); від 31.12.2016 - у кількості 277,858 тис.м.куб. на суму 2 169 810,45 грн (т. 3, а.с.72); від 31.01.2017 - у кількості 352,962 тис.м.куб. на суму 2 093 205,84 грн (т. 3, а.с.73); від 31.03.2017 - у кількості 156,849 тис.м.куб. на суму 930 177,31 грн (т. 3, а.с.74). Ці акти підписано повноважними представниками, їх підписи засвідчено відтисками печаток юридичних осіб - сторін договору від 27.10.2016 № 5248/1617-БО-21.

17. Листом від 30.01.2017 № 26-807/1.2-17 ПАТ "НАК "Нафтогаз України" повідомило ПТМ "Самбіртеплокомуненерго" про те, що на лютий 2017 року не виділяються номінації щодо обсягів природного газу, які використовуються для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, релігійним організаціям, бюджетним установам та організаціям. Причиною цьому є нездійснення розрахунків за поточне споживання природного газу та погашення заборгованості згідно поданого графіку.

18. Листом від 16.03.2017 вих. №26-2700/1.2-17 постачальник (ПАТ "НАК "Нафтогаз України") повернув споживачу (відповідач) без підпису акти приймання-передачі природного газу за лютий 2017 року для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню у обсязі 120,768 тис.куб.м., для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями, у обсязі 251,628 тис.куб.м. та для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими споживачами (крім бюджетних установ/організацій) у обсязі 5,304 тис.куб.м. (загальний обсяг 377,700 тис.куб.м.).

19. У цьому листі постачальник (ПАТ "НАК "Нафтогаз України") повідомив, що у зв`язку із невиконанням умов пункту 17 постанови Кабінету Міністрів України від 01.01.2015 № 758 споживачу ПТМ "Самбіртеплокомуненерго" не були підтверджені планові обсяги (номінацій) природного газу на лютий 2017 року і про те, що Компанія не здійснювала постачання природного газу відповідачу у вказаному періоді для зазначених вище категорій споживачів. До листа додано копії актів приймання-передачі природного газу за лютий 2017 року за договорами 1, 2 та 3, які містять завірений відтиском печатки підпис уповноваженої особи відповідача, проте не підписані з боку третьої особи (т. 3, а.с.91-93).

Подання позовної заяви до суду.

20. У вересні 2019 року до Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства "Укртрансгаз" до Підприємства теплових мереж "Самбіртеплокомуненерго" про зобов`язання повернути безпідставно набуте майно - природний газ в обсязі 378,089 тис.куб.м. чи стягнення 5 053 489,72 грн вартості безпідставно набутого майна - природного газу в обсязі 378,089 тис.куб.м.

21. Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідач, незважаючи на відсутність у нього постачальника природного газу та будь-яких підстав для його відбору з газотранспортної системи, безпідставно та без оформлення будь-яких договірних відносин із позивачем здійснив відбір 378,089 тис.куб.м. природного газу, що підтверджується звітами ПАТ "Львівгаз" про фактичні обсяги розподілу природного газу по постачальниках за лютий та березень 2017 року, в якому в графі "фактично спожитий обсяг за місяць всього" по рядку "категорія/назва постачальника" вказано фактично відібраний відповідачем з газорозподільної системи в лютому 2017 року обсяг природного газу в розмірі 377,700 тис.куб.м., у березні 2017 року - 0,389 тис.куб.м. Оскільки відповідачу у лютому та березні 2017 року не було подано до газотранспортної системи жодного обсягу природного газу жодним постачальником, то відбір 378,089 тис.куб.м. природного газу відповідачем був здійснений з обсягів природного газу позивача, що були придбані останнім за результатами проведення публічних торгів. Відповідно до статей 1212, 1213 ЦК України відповідач зобов`язаний повернути позивачу безпідставно набуте майно, а саме природний газ в загальному обсязі 378,089 тис.куб.м. У випадку, якщо буде встановлено відсутність у відповідача безпідставно набутого обсягу природного газу, відповідач на підставі частини другої статті 1213 ЦК України зобов`язаний відшкодувати вартість такого майна у сумі 2 526 594,86 грн (378,089 тис.куб.м. природного газу * 6 682,54 грн (ціна закупівлі природного газу, що сформувалася протягом газового місяця, розміщена на офіційному сайті АТ "Укртрансгаз", яка є вартістю природного газу станом на липень 2019 року)). В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на положення статей 15, 16, 1212-1214 ЦК України.

Розгляд справи судами.

22. 18.02.2020 ухвалою Господарського суду Львівської області залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, АТ "НАК "Нафтогаз України".

23. 10.09.2020 рішенням Господарського суду Львівської області, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 20.05.2021, у задоволенні позову відмовлено.

24. Судові рішення мотивовані тим, що позивач не довів належними та допустимими доказами наявність умов, що є правовою підставою для застосування положень статті 1212 ЦК України, у зв`язку з чим відсутні правові підстави до задоволення позову в частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 2 526 594,86 грн вартості безпідставно набутого природного газу в обсязі 378,089 тис.куб.м. Крім цього, позивач не довів наявності у відповідача витребуваного газу в натурі станом на дату розгляду справи судом з урахуванням того, що згідно з частиною першою статті 1213 ЦК України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі і саме такий спосіб захисту у позовній заяві просить застосувати позивач. Місцевий господарський суд дійшов висновку, що споживання відповідачем у лютому 2017 року 377,7 тис.куб.м. (5,304 тис.м.куб.; 251,628 тис.м.куб. та 120,768 тис.м.куб.) природного газу для виробництва теплової енергії відбулось не безпідставно, а на підставі укладених відповідачем з третьою особою (ПАТ "НАК "Нафтогаз України") договорів постачання природного газу від 20.10.2016 № 5292/1617-ТЕ-21, від 27.10.2016 № 5248/1617-БО-21, від 20.10.2016 № 5219/1617-ТЕ-21 в межах передбачених цими договорами обсягів постачання та з дотриманням вимог чинного законодавства. При цьому, суд зазначив, що факт споживання відповідачем природного газу без виділення йому третьою особою відповідних номінацій на природний газ у лютому 2017 року є наслідком порушення ПАТ "НАК "Нафтогаз України" своїх зобов`язань щодо виділення таких номінацій, передбачених розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.10.20216 № 742-р та умовам укладених відповідачем з третьою особою договорів постачання природного газу. Відтак, постачальником спожитого відповідачем у лютому 2017 року природного газу у загальній кількості 377,700 тис.куб.м. є ПАТ "НАК "Нафтогаз України" незалежно від того, що останнім не підписано з відповідачем акти приймання-передачі природного газу за лютий 2017 року. Тому споживання природного газу не може бути кваліфіковане як несанкціонований відбір природного газу.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ.

А. Доводи осіб, які подали касаційні скарги.

25. 21.07.2021 (згідно з відміткою на поштовому конверті "Укрпошта Експрес") Акціонерним товариством "Укртрансгаз" надіслано до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати, серед іншого, рішення Господарського суду Львівської області від 10.09.2020 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 20.05.2021 і прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Акціонерного товариства "Укртрансгаз".

26. У касаційній скарзі підставами касаційного оскарження АТ "Укртрансгаз" зазначає пункти 1, 2, 4 частини другої статті 287 ГПК України.

27. Обґрунтовуючи посилання на пункти 1, 2, 4, частини другої статті 287 ГПК України, скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.06.2020 у справі № 904/4018/19, від 23.07.2020 у справі № 916/1577/19, що кореспондується з пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України.

28. Посилаючись на пункт 2 частини другої статті 287 ГПК України, касатор стверджує про необхідність відступлення від висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 25.02.2020 у справі № 905/2248/18, застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові, щодо застосування:

- розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 № 742-р "Про деякі питання опалювального сезону 2016/17 років";

- постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 № 758;

- правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2496.

29. Також, скаржник, посилаючись на підпункти а), в) пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України, звертає увагу на те, що подана касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, так як, на думку скаржника, справа № 914/1909/19 становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення, оскільки предметом розгляду даної справи є безпідставне набуття майна, яким є природний газ, що належить Акціонерному товариству "Укртрансгаз", який в свою чергу був зобов`язаний та здійснював безпечне та безперебійне транспортування природного газу споживачам по всій території України та країн Європейського Союзу.

30. Крім того, Акціонерне товариство "Укртрансгаз", посилаючись на частину четверту статті 236 ГПК України, що передбачає врахування висновків Верховного Суду щодо застосування норми права при виборі та застосуванні норми права у спірних правовідносинах судами попередніх інстанцій, та зазначає, що судами не враховані висновки, викладені у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 12.09.2017 у справі № 826/10933/14, від 26.06.2018 у справі № 803/1362/16, від 18.05.2020 у справі № 826/16697/17, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.02.2018 у справі № 911/653/17, від 22.03.2018 у справі № 904/2092/17, від 10.06.2020 у справі № 904/4018/19, у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.06.2018 у справі № 904/5621/17.

31. 03.08.2021 (згідно з відміткою на поштовому конверті "Укрпошта Стандарт") АТ "НАК "Нафтогаз України" надіслано до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати постанову Західного апеляційного господарського суду від 20.05.2021 та рішення Господарського суду Львівської області від 10.09.2020; прийняти нове рішення у справі № 914/1909/19, яким задовольнити позовні вимоги АТ "Укртрансгаз".

32. Підставою касаційного оскарження судових рішень у справі № 914/1909/19 скаржник зазначає пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України, а саме: застосування положення Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 № 742-р "Про деякі питання опалювального сезону 2016/17 року" та надання оцінки правомірності дій Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" при виконанні умов договорів постачання природного газу без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 22.06.2018 у справі № 904/5621/17, від 04.04.2018 у справі № 904/5094/17, від 22.03.2018 № 904/2092/17, від 19.02.2019 у справі № 925/1477/17.

Б. Доводи, викладені у відзиві на касаційні скарги.

33. До Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшов від ПТМ "Самбіртеплокомуненерго" відзив на касаційну скаргу АТ "Укртрансгаз", в якому зазначено про правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм права та про відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень у цій справі.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ.

А. Щодо суті касаційних скарг.

34. Заслухавши присутніх у судовому засіданні учасників справи, розглянувши матеріали справи, здійснивши перевірку правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів зазначає про таке.

35. Верховний Суд визнає необґрунтованими доводи скаржника-1 про те, що справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для учасника справи, оскільки незгода скаржника із рішенням суду попередньої інстанції не підтверджує його незаконність, не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок прийняття цього рішення, оскільки настання таких наслідків у випадку прийняття судового рішення не на користь позивача є звичайним передбачуваним процесом. Подана АТ "Укртрансгаз" касаційна скарга фактично зводиться до спроби переконати суд у необхідності переглянути зміст рішення, ухваленого судом апеляційної інстанції, однак Верховний Суд не може ставити під сумнів законність рішення суду тільки через те, що таке рішення скаржник-1 вважає незаконним. Твердження АТ "Укртрансгаз", що рішення суду за наслідком розгляду цієї скарги матиме значення для формування єдиної правозастосовчої практики є безпідставними, оскільки у поданій касаційній скарзі відсутнє посилання на конкретні справи або їх кількісні показники, які б свідчили про те, що судами сформульовано різну правову позицію при вирішенні справ з аналогічними обставинами справи.

36. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.

37. Відповідно до положень частини першої статті 300 ГПК України Верховний Суд розглядає доводи касаційних скарг тільки в частині, що стала підставою для відкриття касаційного провадження.

38. За приписами пунктів 1, 2 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

39. Скаржники у касаційних скаргах посилалися на те, що суди в оскаржуваних рішеннях не врахували висновки Верховного Суду, викладені у низці постанов щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах.

40. Із цього приводу судова колегія відзначає, що за змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

41. Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

42. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23.10.1996; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19.12.1997).

43. Надаючи оцінку доводам АТ "НАК "Нафтогаз України" та АТ "Укртрансгаз" стосовно неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, колегія суддів касаційної інстанції враховує таке.

44. Посилання скаржника-1 на постанову Верховного Суду від 10.06.2020 у справі № 904/4018/19 як на наявність різної правозастосовчої практики Судом оцінюються критично, оскільки вказаною постановою справу № 904/4018/19 передано на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області у зв`язку із тим, що суди попередніх інстанцій допустили неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

45. Посилання скаржника-1 на неврахування судами попередніх інстанцій висновку Верховного Суду, викладеного в постанові Верховного Суду від 18.05.2020 у справі № 826/16697/17, колегією суддів також не приймаються з огляду на таке.

46. У вказаній постанові Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду зазначив, що "саме по собі ігнорування (невиконання) НАК "Нафтогаз України" визначеного обов`язку із видачі номінацій та поставки газу, що призвело до невиконання господарського зобов`язання саме постачальником, може мати наслідком притягнення такої особи до відповідальності відповідно до положень статті 59 Закону № 329-VIII, а також відшкодування збитків згідно з приписами статті 216 ГК України. Водночас, такі обставини не є тотожними фактичному руху матеріального активу, з яким ПК України і пов`язує реальність господарської операції як підстави для відображення відповідних зобов`язань в податковому обліку платника податків".

47. Оцінюючи доводи скаржників, колегія суддів враховує, що в постановах Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2018 у справі № 305/1180/15-ц (абзац 18), від 19.06.2018 у справі № 922/2383/16 (пункт 5.5), від 12.12.2018 у справі № 2-3007/11 (абзац 20), від 16.01.2019 у справі № 757/31606/15-ц (абзац 18), зазначено що подібність правовідносин (про яку йдеться в статті 287 ГПК України), означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.09.2017 у справі № 910/3040/16.

48. При цьому, під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, слід розуміти, зокрема, такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин. З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи.

49. Зважаючи на наведене, посилання скаржника-1 на викладені в постанові у справі № 826/16697/17 висновки не можуть розглядатися як підстави касаційного оскарження ухвалених у даній справі судових рішень, оскільки такі висновки зроблені щодо правовідносин, які не є подібними до правовідносин у справі № 914/1909/19, вони відрізняються предметом спору, підставами позову, змістом позовних вимог та встановленими фактичними обставини.

50. Аналогічний висновок викладено Касаційним господарським судом у складі Верховного Cуду в постанові від 18.08.2020 у справі № 917/1568/19, і колегія суддів не вбачає у даному випадку підстав для відступу від такого висновку.

51. Також не беруться до уваги доводи АТ "Укртрансгаз" про невідповідність оскаржених судових рішень висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 20.12.2018 у справі № 920/169/18.

52. Зазначеною вище постановою справу № 920/169/18 передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва з огляду на те, що суди попередніх інстанцій допустили неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а також не було надано належної оцінки доводам учасників справи.

53. Крім того, позовні вимоги у справі № 920/169/18 мотивовані тим, що спірні грошові кошти перераховані Відповідачці помилково із посиланням у графі призначення платежу відповідного платіжного доручення на договір, який між сторонами не укладався, чого не мало місця у цій справі, що переглядається.

54. Також у справі № 920/169/18 зроблено висновок, що сплата однією стороною грошових коштів другій стороні поза межами платежів, передбачених договором чи договорами, зокрема переплата понад визначену в договорі (договорах) суму, не може бути визнана такою, що здійснена на підставі відповідного договору. Однак, подібний висновок не може бути застосовано при розгляді справи № 914/1909/19, оскільки обставин переплати суми за зобов`язаннями у цій справі не встановлено.

55. Судова колегія критично ставиться і до посилань АТ "Укртрансгаз" про невідповідність оскаржених судових рішень висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 23.07.2020 у справі № 916/1577/19, оскільки цією постановою справу № 916/1577/19 передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Відтак, касаційним судом не було сформульовано висновок щодо застосування норм права.

56. Крім того, за замістом наведених у касаційній скарзі АТ "НАК "Нафтогаз України" посилань на правові позиції суду касаційної інстанції, а саме від 19.02.2019 у справі № 925/1477/17 (за позовом про стягнення вартості природного газу, який компенсується оператору газорозподільної системи у зв`язку з неврегулюванням небалансу газу) вбачається, що вказані постанови є відмінними від справи, що розглядається, за суб`єктним складом, предметом спору та правовим регулюванням таких відносин.

57. Також колегія суддів касаційної інстанції відхиляє доводи скаржників про те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, з`ясовуючи обставини виконання/невиконання АТ "НАК "Нафтогаз України" розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 № 742-р "Деякі питання опалювального сезону 2016/17 року", що обґрунтовані посиланням на практику, викладену в постановах Верховного Суду від 20.02.2018 у справі № 911/653/17 (позов про стягнення з відповідача на користь позивача частини вартості компенсації обсягів небалансу в грудні 2016 року у розмірі 800 000 грн), від 22.03.2018 у справі № 904/2092/17 (позов про припинення дії, що порушує право), від 22.06.2018 у справі № 904/5621/17, від 04.04.2018 № 904/5094/17 (позови про зобов`язання відновити газопостачання, яке припинено на підставі актів про припинення газопостачання).

58. Аналіз змісту наведених вище постанов, дає підстави для висновку, що визначальна відмінність предмету та підстав позову у даній справі та у постановах Верховного Суду, на які посилаються касатори, однаково як і не подібність правовідносин у таких справах за будь-яким іншим із зазначених вище критеріїв, не дає підстав для касаційного оскарження в розумінні пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України.

59. Щодо підстави для касаційного оскарження судових рішень у цій справі, а саме положення пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України, колегія суддів зазначає таке.

60. Зокрема, АТ "Укртрансгаз" у касаційній скарзі просить суд касаційної інстанції відступити від висновків Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладених у постанові від 25.02.2020 у справі № 905/2248/18, оскільки такі не стосуються правових підстав набуття Відповідачем майна, що належить Позивачу, а стосується лише застосування норм щодо обов`язків з постачання природного газу AT "НАК "Нафтогаз України", що є третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, у даній справі. Тобто, в зазначеній вище справі розглядалося застосування зазначених норм відносно обов`язків з постачання природного газу НАК "Нафтогаз України" споживачам за укладеними між ними договорами, чого не мало місця у справі, що переглядається.

61. Відповідно до статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

62. Судом апеляційної інстанції встановлено наступні обставини:

між АТ "НАК "Нафтогаз України", як постачальником, та ПТМ "Самбіртеплокомуненерго", як споживачем, було укладено низку договорів постачання природного газу, а саме: від 27.10.2016 № 5248/1617-БО-21; від 31.10.2016 № 5292/1617-КП-21 та від 20.10.2016 № 5219/1617-ТЕ-21, за якими постачальник передає споживачу відповідні обсяги природного газу у період жовтень 2016 року-березень 2017 року (включно).

Водночас, відповідно до наявних в матеріалах справи копій листів АТ "НАК "Нафтогаз України" від 30.01.2017 № 26-807/1.2-17, від 16.03.2017 вих. №26-2700/1.2-17 останнє, з огляду на порушення відповідачем п. 17 постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 № 758 та непідтвердження планових обсягів (номінацій) природного газу, повернуло відповідачеві без підпису оформлені за вищевказаними договорами акти приймання-передачі газу за лютий 2017 року.

63. Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у спірний період природний газ фактично був спожитий відповідачем на підставі укладених з третьою особою договорів постачання природного газу, а тому визнав твердження апелянтів про відсутність у відповідача будь-яких підстав для відбору природного газу у спірний період безпідставним.

64. При цьому суд апеляційної інстанції застосувавши положення статті 12 Закону України "Про ринок природного газу", пункту 5 глави 1, пункту 1 глави 1 розділу ХІ Кодексу газотранспортної системи у взаємозв`язку з приписами Розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 № 742-р "Про деякі питання опалювального сезону 2016/17 року", вказав, що цим Розпорядженням, яке є обов`язковим до виконання, на АТ "НАК "Нафтогаз України" (постачальника природного газу) покладено обов`язок видати номінації відповідачу, відповідно до договорів, які укладені між ними, та постачати природний газ виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії, зазначивши, що аналогічний правовий висновок також викладено у постанові Верховного Суду від 25.02.2020 у справі № 905/2248/18.

65. Такий висновок суду апеляційної інстанції щодо застосування положень Закону України "Про ринок природного газу", Кодексу газотранспортної та приписів Розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 № 742-р задля оцінки спірних правовідносин у справі, що переглядається, узгоджується з усталеною правовою позицією, викладеною Верховним Судом, зокрема і на яку посилався суд в оскаржуваній постанові.

66. Відтак, доводи скаржника-1 про неправильне застосування судами Розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 № 742-р щодо обов`язку видати номінації теплогенеруючим та теплопостачальним організаціям на період споживання газу 2016/2017 років у цій справі, касаційний суд вважає необґрунтованими та такими, що спростовуються правовою позицією, викладеною, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21.03.2018 у справі № 911/656/17, ухваленої за подібних обставин (чинності договору між постачальником газу (третьою особою) та споживачем (відповідачем), встановлення факту незаконної відмови у видачі номінації постачальником газу). Касаційний суд не вбачає підстав для відступу від цієї правової позиції при розгляді цієї справи № 914/1909/19.

67. Так, зокрема, у постанові у справі № 911/656/17 Верховним Судом зазначено, що згідно з Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 № 742-р "Про деякі питання опалювального сезону 2016/2017" для забезпечення безперебійного постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії для бюджетних установ, релігійних та інших організацій, надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню ПАТ "НАК "Нафтогаз України" та постачальникам природного газу до початку опалювального сезону 2016/17 року (далі - опалювальний сезон) було доручено видати номінації теплогенеруючим і теплопостачальним організаціям відповідно до договорів, які укладені з ними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2016 № 357 "Про затвердження Примірного договору про постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії" та з дотриманням принципу недискримінації.

68. За висновками Верховного Суду у цій справі АТ "НАК "Нафтогаз України" на підставі спеціальних підзаконних нормативних актів, якими є Положення та Розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 № 742-р "Про деякі питання опалювального сезону 2016/17 року", було зобов`язане видати номінації споживачам (виробникам теплової енергії) відповідно до договорів, які укладені між ними, та постачати природний газ виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії, і це є обов`язком ПАТ "НАК "Нафтогаз України", а не правом.

69. Така ж правова позиція викладена Верховним Судом і в постанові від 25.02.2020 у справі № 905/2248/18.

70. Виходячи з аналізу суб`єктного складу правовідносин, які досліджувались судами у справах № 911/656/17, № 905/2248/18, однією з сторін у зазначених справах є АТ "НАК "Нафтогаз України".

71. Водночас, як було зазначено вище, суди, надаючи правову оцінку правовідносинам, які склались між АТ "НАК "Нафтогаз України" та іншими учасниками правовідносин, встановили, що такі правовідносини підлягають регулюванню положеннями Розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 № 742-р "Про деякі питання опалювального сезону 2016/17 року", яким серед іншого встановлено обов`язки постачальника видати номінації та постачати природний газ виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії.

72. У справі, що розглядається, одним з учасників правовідносин, які виникли щодо постачання/споживання газу, також є АТ "НАК "Нафтогаз України" (постачальник), а зазначені відносини виникли у період дії положень Розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 № 742-р "Про деякі питання опалювального сезону 2016/17 року", якими прямо встановлено обов`язок АТ "НАК "Нафтогаз України" видавати номінації, а відсутність таких номінацій прямо впливає на оцінку правовідносин, які виникають у сфері постачання газу у період дії зазначеного Розпорядження.

73. Отже, враховані апеляційним судом в оскаржуваній постанові висновки щодо обов`язку АТ "НАК "Нафтогаз України" на підставі Розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 № 742-р "Про деякі питання опалювального сезону 2016/17" видати номінації теплогенеруючим і теплопостачальним організаціям відповідно до договорів, які укладені між ними та постачати природний газ виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії, є релевантними для цієї справи, а також узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 25.02.2020 у справі № 905/2248/18, про наявність обов`язку видавати номінації АТ "НАК "Нафтогаз України", що є однією з гарантій безперебійного постачання виробнику теплової енергії природного газу з метою виробництва теплової енергії в опалювальний сезон.

74. Враховуючи наведене, розглянувши доводи скаржника-1 в частині обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні (пункт 2 частин другої статті 287 ГПК України), колегія суддів не вбачає підстав для відступлення від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.02.2020 у справі № 905/2248/18.

75. Крім того, слід зауважити, що за змістом пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України відкриття касаційного провадження через недослідження зібраних у справі доказів можливе лише за умови наявності у касаційній скарзі інших обґрунтованих підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1-3 частини другої статті 287 цього Кодексу, чого не знайшло підтвердження у поданих касаційних скаргах.

76. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Гарсія Манібардо проти Іспанії" від 15.02.2000 зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них (рішення від 02.03.1987 у справі "Monnel and Morris v. the United Kingdom", серія A, № 115, с. 22, п. 56, а також рішення від 29.10.1996 у справі "Helmers v. Sweden", серія A, № 212-A, с. 15, п. 31).

77. Отже, право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем порядку доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду". При цьому процесуальні обмеження зазвичай вводяться для забезпечення ефективності судочинства, а право на доступ до правосуддя, як відомо, не є абсолютним правом, і певні обмеження встановлюються законом з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб (наведену правову позицію викладено в ухвалі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 910/4647/18).

Б. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

78. Відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо:

- після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку). Якщо ухвала про відкриття касаційного провадження мотивована також іншими підставами, за якими відсутні підстави для закриття провадження, касаційне провадження закривається лише в частині підстав, передбачених цим пунктом;

- після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

79. При цьому, зазначені норми процесуального права спрямовані на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають з подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.

80. Доводи скаржників про те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду, та про необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, не знайшли свого підтвердження, а тому Верховний Суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження за касаційними скаргами АТ "Укртрансгаз" та АТ "НАК "Нафтогаз України" на постанову Західного апеляційного господарського суду від 20.05.2021 та рішення Господарського суду Львівської області від 10.09.2020 у цій справі.

В. Судові витрати.

81. У зв`язку з тим, що касаційне провадження у справі закривається, судові витрати в даній справі з урахуванням вимог статей 129, 130 ГПК України розподілу не підлягають. Адже за змістом зазначених норм покладення судових витрат на ту чи іншу сторону або компенсація таких витрат здійснюється у випадках розгляду справи по суті або у разі визнання позову, закриття провадження у справі чи залишення позову без розгляду (причому закриття провадження у справі є процесуальною дією, відмінною від закриття касаційного провадження).

Керуючись статтями 234, 235, 287, 296 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Закрити касаційне провадження за касаційними скаргами Акціонерного товариства "Укртрансгаз" за вх. № 7602/2021 (в частині оскарження постанови Західного апеляційного господарського суду від 20.05.2021 і рішення Господарського суду Львівської області від 10.09.2020) та Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за вх. № 7767/2021 на постанову Західного апеляційного господарського суду від 20.05.2021 та рішення Господарського суду Львівської області від 10.09.2020 у справі № 914/1909/19.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Пєсков

Судді О. Банасько

В. Погребняк