ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" жовтня 2021 р. Справа№ 910/15971/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Куксова В.В.

Скрипки І.М.

секретар судового засіданні: Бендюг І.В.,

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 19.10.2021,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Профполімер»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 20.07.2021 (повний текст складено 30.07.2021)

у справі № 910/15971/20 (суддя Картавцева Ю.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-промислове будівельне підприємство «Євро Труб Полімер»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Профполімер»

про стягнення 608581,09 грн,

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Профполімер»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-промислове будівельне підприємство «Євро Труб Полімер»

про стягнення 990442,86 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та зустрічних позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Проектно-промислове будівельне підприємство "Євро Труб Полімер" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Профполімер" про стягнення 608581,09 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем зобов`язань з оплати поставленого позивачем товару за накладними № 190 від 30.11.2017 та № 200 від 01.12.2017, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача борг у розмірі 608581,09 грн.

У подальшому, 01.12.2020 через відділ діловодства суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Профполімер" надійшов зустрічний позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-промислове будівельне підприємство "Євро Труб Полімер" про стягнення 990442,86 грн.

Обґрунтовуючи зустрічні позовні вимоги, відповідач зазначає, що позивач порушив умови договору, оскільки, не зареєстрував податкові накладні протягом п`ятнадцяти днів від дня підписання видаткових накладних № 190 від 30.11.2017 та № 200 від 01.12.2017 та № 180 від 27.11.2017, у зв`язку з чим Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Профполімер" просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-промислове будівельне підприємство "Євро Труб Полімер" збитки у розмірі 438363,83 грн, штраф у розмірі 438363,83 грн, 3% річних у розмірі 38788,00 грн та інфляційні втрати у розмірі 74927,20 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та його мотиви

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.07.2021 у справі №910/15971/20 первісний позов задоволено повністю.

За рішенням суду присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Профполімер» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-промислове будівельне підприємство «Євро Труб Полімер» заборгованість у розмірі 608581, 09 грн. та судовий збір у розмірі 9128, 72 грн.

В задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю.

В частині первісного позову суд першої інстанції дійшов висновку про те, що станом на дату звернення позивачем з даним позовом до суду обов`язок відповідача зі сплати вартості поставленої продукції за видатковими накладними № 190 від 30.11.2017 та № 200 від 01.12.2017 на загальну суму 608581,09 грн є таким, що настав. Водночас останнім не надано доказів повної сплати вартості отриманого товару.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову суд дійшов висновку про те, що підстави для застосування до відносин сторін, що виникли з приводу поставки товару за накладними № 190 від 30.11.2017, № 200 від 01.12.2017 та № 180 від 27.11.2017 умов Договору поставки № ТДПП 27/09-1 від 27.09.2017 відсутні. Водночас позивачем за первісним позовом не доведено наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, що свідчить про відсутність підстав для притягнення відповідача за зустрічним позовом до цивільно-правової відповідальності у вигляді стягнення збитків та штрафних санкцій.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги, письмових пояснень та узагальнення їх доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Профполімер» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог за первісним позовом та задовольнити позовні вимоги за зустрічним позовом в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не з`ясовано обставин, що мають значення для справи, в рішенні суду наявні невідповідність висновків, встановленим обставинам справи, та допущено неправильне застосування норм матеріального права.

Скаржник посилається на те, що оскільки позивач за первісним позовом у позовній заяві зазначив, що договір № 101014 від 10.10.2014 має усну форму, але умови усної домовленості погоджені сторонами щодо строків та умов оплати у позовній заяві не зазначив, тому позивачем за первісним позовом не доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Доводи апеляційної скарги в частині зустрічного позову зводяться до того, що відповідач за зустрічним позовом в порушенням умов договору поставки товарів № ТДПП 27/09-1 від 27.09.2017 не здійснив реєстрацію податкових накладних, що призвело до ненадання податкового кредиту для покупця і ТОВ «ТД «Профполімер» сплатив ПДВ за рахунок поставок своїм покупцям.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та заперечень проти пояснень відповідача

У відзиві на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «Проектно-промислове будівельне підприємство «Євро Труб Полімер» заперечило проти її вимог та просило відмовити у її задоволенні, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Явка представників у судове засідання

Представник позивача в судове засідання 19.10.2021 не з`явився, водночас 18.10.2021 через канцелярію суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-промислове будівельне підприємство «Євро Труб Полімер» надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності його представника.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач за первісним позовом/відповідач за зустрічним позовом скористався наданим йому статтею 263 Господарського процесуального кодексу України правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, у якому виклав свої заперечення щодо змісту і вимог апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Профполімер».

З огляду на викладене та враховуючи, що явка представників сторін у судове засідання не була визнана обов`язковою, клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-промислове будівельне підприємство «Євро Труб Полімер» підлягає задоволенню.

Обставини справи встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як встановлено судом першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Проектно-промислове будівельне підприємство "Євро Труб Полімер" (позивач за первісним позовом/відповідач за зустрічним позовом) виставило Товариству з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Профполімер" (відповідач за первісним позовом/позивач за зустрічним позовом) рахунок на оплату товару № 261 від 30.11.2017 на суму 564553,08 грн та рахунок на оплату товару № 277 від 01.12.2017 на суму 548349,72 грн.

У подальшому Товариство з обмеженою відповідальністю "Проектно-промислове будівельне підприємство "Євро Труб Полімер" передало, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Профполімер" прийняло товар: труба ПЕ 100 SDR 17500х29.7 на загальну суму 564553,08 грн з ПДВ, що підтверджується видатковою накладною № 190 від 30.11.2017, а також товар: труба ПЕ 100 SDR 17500х29.7, труба ПЕ 100 SDR 17315х18.7 на загальну суму 548349,72 грн з ПДВ, що підтверджується видатковою накладною № 200 від 01.12.2017.

Товар за вказаними видатковими накладними отримано Олійник О.Л. за довіреностями №270 від 30.11.2017 та №272 від 01.12.2017, копії містяться в матеріалах справи.

Водночас відповідач за первісним позовом оплати за отриманий товар не здійснив, у зв`язку з чим Товариство з обмеженою відповідальністю «Проектно-промислове будівельне підприємство «Євро Труб Полімер» звернулось до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Профполімер» з досудовою вимогою № 12/03 від 12.03.2020 щодо сплати заборгованості.

У відповіді № 1 від 28.03.2020 на досудову вимогу № 12/03 від 12.03.2020 відповідач за первісним позовом зазначив про її необґрунтованість.

Звертаючись з позовом до суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Проектно-промислове будівельне підприємство «Євро Труб Полімер» вказує на невиконання відповідачем зобов`язань з оплати поставленого позивачем товару за накладними № 190 від 30.11.2017 та № 200 від 01.12.2017, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача борг у розмірі 608581,09 грн.

Відповідач за первісним позовом проти задоволення первісних позовних вимог заперечує та зазначає, що усна домовленість сторін щодо поставки товару носила тимчасовий характер та на неї поширювалися умови, передбачені договором поставки товарів № ТДПП 27/09-1 від 27.09.2017, відповідно до якого вартість ПДВ відшкодовується постачальником, тому враховуючи специфіку порядку використання казначейських рахунків, на які зараховується ПДВ, відповідно до якої повернення коштів постачальнику з такого рахунку можливе лише за рахунок наступних поставок, сторони погодили, що сума сплаченого покупцем ПДВ буде недоотримана постачальником в якості оплати вартості товарів, що будуть поставлені у майбутньому, тому заявлена в позові заборгованість була створена штучно самим постачальником та є безпідставною.

Обґрунтовуючи зустрічні позовні вимоги, Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Профполімер» зазначає, що відповідач за зустрічним позовом порушив умови договору, оскільки, не зареєстрував податкові накладні протягом п`ятнадцяти днів від дня підписання видаткових накладних № 190 від 30.11.2017 та № 200 від 01.12.2017 та № 180 від 27.11.2017, у зв`язку з чим Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Профполімер" просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-промислове будівельне підприємство "Євро Труб Полімер" збитки у розмірі 438363,83 грн, штраф у розмірі 438363,83 грн, 3% річних у розмірі 38788,00 грн та інфляційні втрати у розмірі 74927,20 грн.

Відповідач за зустрічним позовом проти зустрічних позовних вимог заперечує та зазначає, що податкові накладні направлено своєчасно, документи були прийняті, однак, реєстрація накладних частково зупинена відповідно до п. 201.16 ст. 201 Податкового кодексу України. Фактично, податкові накладні були зареєстровані пізніше Комісією ДФС України, що є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, а отже, вимоги за зустрічним позовом є необґрунтованими.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Імперативними приписами статті 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, заслухавши пояснення представників відповідача, дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Предметом первісного позову є матеріально-правова вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 608442,86 грн.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (частини 1, 2 статті Цивільного кодексу України ).

Частиною 1 статті 207 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини 1 статті 638 Цивільного кодексу України договір вважається укладеним, якщо його сторони у відповідній формі дійшли згоди у відношенні всіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (частина 1 статті 639 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 640 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Відповідно до статті 642 Цивільного кодексу України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції.

Відповідно до частини 7 статті 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до статті 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до статті 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

З аналізу зазначених норм убачається, що за загальним правилом договір є укладеним у випадку повного і безумовного прийняття (акцепту) однією стороною пропозиції іншої сторони про укладення договору (оферти). При цьому укладання господарських договорів допускається у спрощений спосіб шляхом обміну листами, прийняття до виконання замовлень тощо. Зокрема, прийняттям пропозиції відповідно до частини 2 статті 642 Цивільного кодексу України є вчинення особою, яка одержала оферту, відповідних конклюдентних дій (надання послуг, сплата коштів тощо). Зазначена правова норма не містить вичерпного переліку можливих конклюдентних дій.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема від 17.12.2018 у справі № 912/1883/17, від 19.12.2019 у справі № 904/5542/18.

Матеріали справи та надані сторонами докази підтверджують обставини того, що між сторонами у спрощений спосіб укладено договір поставки.

Так відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу (ч.1 ст.691 Цивільного кодексу України).

Тобто, з наведеного полягає, що чинним законодавством України визначено істотні умови договору поставки, такі як і істотні умови договору купівлі-продажу, до яких віднесено, зокрема, предмет та ціну.

За видатковими накладними, копії яких містяться в матеріалах справи, та у яких сторонами визначена вартість товару та його асортимент, позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 608442,86 грн, що за висновками суду, свідчить про погодження між контрагентами всіх істотних умов, необхідних для договорів даного виду.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Строку оплати товару сторони не встановили, між тим, за правилами частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Отже, за відсутності прямого врегулювання договором строків оплати отриманих товарів, відповідач був зобов`язаний керуватись загальними нормами господарського та цивільного законодавства.

Оскільки договором або актами цивільного законодавства не встановлено іншого способу та строку оплати товару, відтак, обов`язок сплати його вартість виник у відповідача одночасно з отриманням цих товарів, незалежно від того, чи пред`явив йому позивач, як кредитор, пов`язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов`язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини 2 статті 530 Цивільного кодексу України.

За наведених обставин, станом на дату звернення позивачем з даним позовом до суду обов`язок відповідача зі сплати вартості поставленої продукції є таким, що настав. Доводи апелянта в цій частині спростовуються вищевикладеним.

Згідно із статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З огляду на викладене та враховуючи, що відповідачем за первісним позовом не надано доказів повної сплати вартості отриманого товару за видатковою накладною № 190 від 30.11.2017 та видатковою накладною № 200 від 01.12.2017 на загальну суму 608581,09 грн, не надано будь-яких інших доказів у підтвердження відсутності його обов`язку зі сплати заявленої в позові заборгованості, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості у заявленому Товариством з обмеженою відповідальністю «Проектно-промислове будівельне підприємство «Євро Труб Полімер» розмірі.

Предметом зустрічного позову є матеріально-правова вимога позивача про стягнення з відповідача за зустрічним позовом 990442,86 грн, з яких: збитки у розмірі 438363,83 грн, штраф у розмірі 438363,83 грн, 3% річних у розмірі 38788,00 грн та інфляційні втрати у розмірі 74927,20 грн.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

За приписами частин 1,2 статті 22 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування збитків, які їй було завдано в результаті порушення її цивільного права. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до частини 3 статті 22 Цивільного кодексу України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відшкодування майнової шкоди за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Згідно зі статтею 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до частини 1 статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Натомість відповідачу потрібно довести відсутність його вини у завданні збитків позивачу.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди (аналогічну правову позицію викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.04.2020 у справі №904/3189/19, від 10.12.2018 у справі №902/320/17).

Вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків, господарський суд повинен з`ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності. Позивач повинен довести факт заподіяння йому збитків та їх розмір. При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення зобов`язань.

Тобто, при заявлені вимог про стягнення збитків позивачем повинно бути доведено факт порушення відповідачем своїх договірних зобов`язань, вину останнього, наявність та розмір збитків, а також причинний зв`язок між ними.

Так, позивач за зустрічним позовом просить стягнути з відповідача за зустрічним позовом 438363,83 грн збитків у вигляді суми ПДВ, 438363,83 грн - штрафу на підставі п. 5.11 договору поставки № ТДПП 27/09-1 від 27.09.2017, 38788,00 грн 3% річних та 74927,20 грн інфляційних втрат.

При цьому, позивач за зустрічним позовом зазначає, що між сторонами було досягнуто домовленості щодо поширення на їх відносини положень договору поставки № ТДПП 27/09-1 від 27.09.2017.

Так, відповідно до п. 5.9 договору постачальник зобов`язаний видати покупцю за першою подією (отримання грошей чи відвантаження товарів) податкову накладну, оформлену відповідно до правил, установлених в п. 201.1 Податкового кодексу України.

Оформлена постачальником податкова накладна має бути зареєстрована постачальником у Єдиному реєстрі податкових накладних протягом 15 (п`ятнадцяти) днів від дня виникнення податкових зобов`язань (п. 5.10 договору).

Пунктом 5.11 договору встановлено, що у разі порушення постачальником п.п. 5.9, 5.10 цього договору постачальник сплачує покупцю штраф у розмірі суми ПДВ тільки за рішенням суду.

Як вбачається з видаткових накладних № 190 від 30.11.2017, № 200 від 01.12.2017 та № 180 від 27.11.2017, дані накладні містять посилання на договір № 101014 від 10.10.2014, будь-які посилання на Договір поставки № ТДПП 27/09-1 від 27.09.2017 в зазначених документах відсутні. Більше того, постачальником за видатковими накладними № 190 від 30.11.2017, № 200 від 01.12.2017 та № 180 від 27.11.2017 є Товариство з обмеженою відповідальністю "Проектно-промислове будівельне підприємство "Євро Труб Полімер" (), тоді-як, постачальником відповідно до Договору поставки № ТДПП 27/09-1 від 27.09.2017 є Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Євро Труб Полімер" ().

З огляду на викладене, слід зазначити, що підстави для застосування до відносин сторін, що виникли з приводу поставки товару за накладними № 190 від 30.11.2017, № 200 від 01.12.2017 та № 180 від 27.11.2017 умов договору поставки № ТДПП 27/09-1 від 27.09.2017 відсутні.

Більше того, позивачем за зустрічним позовом не доведена наявність збитків в сумі 438 363,83 грн, оскільки Податковим кодексом України чітко встановлений порядок дій суб`єкта підприємницької діяльності щодо відображення сум в податковій звітності в разі несвоєчасної реєстрації податкових накладних в тому числі щодо можливості врахування відповідних сум у звітності за інші періоди.

Наведене дозволяє стверджувати і про відсутність у спірних правовідносинах причинного зв`язку як обов`язкового елементу цивільно-правової відповідальності.

Враховуючи вищевикладене, позивачем за зустрічним позовом не доведена наявність порушення відповідачем за зустрічним позовом своїх господарських зобов`язань, збитків та причинного зв`язку між такими діями та збитками.

Зазначене свідчить про відсутність підстав для притягнення відповідача за зустрічним позовом до цивільно-правової відповідальності у вигляді стягнення збитків та штрафних санкцій.

З огляду на викладене, зустрічні позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Профполімер" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-промислове будівельне підприємство "Євро Труб Полімер" про стягнення збитків у розмірі 438363,83 грн, штрафу у розмірі 438363,83 грн, 3% річних у розмірі 38788,00 грн та інфляційних втрат у розмірі 74927,20 грн є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Щодо клопотання відповідача за зустрічним позовом про застосування наслідків спливу строку позовної давності, слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Інститут позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

З наведеного вбачається, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. Якщо суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, то повинен відмовити в задоволенні такого позову саме з цієї підстави.

Відтак, оскільки, у даній справі суд прийшов до висновку щодо необґрунтованості зустрічних позовних вимог, підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності відсутні.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 20.07.2021 у справі №910/15971/20 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на апелянта.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Профполімер» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.07.2021 у справі №910/15971/20 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 20.07.2021 у справі №910/15971/20 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/15971/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 24.11.2021 після виходу з лікарняного та відпусток суддів Тищенко А.І. та Скрипки І.М.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді В.В. Куксов

І.М. Скрипка