РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.11.2021Справа № 910/7070/21

За позовомУправління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Медіа Простор Груп»
простягнення 1 081 260,47 грн.

Суддя Борисенко І.І.

Секретар судового засідання Микитин О.В.

Представники сторін: згідно протоколу судового засідання

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Медіа простор груп» в якому просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Медіа Простор Груп» ідентифікаційний код: 42366038) на користь Управління з питань реклами виконавчого ану Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) факт, адреса: 04070, Київ, Боричів узвіз, 8, ідентифікаційний код 41348526 (IBAN А0026001 МФО 899998 у Головному управлінні Державної казначейської служби України у м. Києві отримувач: ГУК у м. Києві/м. Київ/50110005, ідентифікацій код 37993783) у розмірі 1 081 260, 47 коп. з яких:

- основний борг складає 848 259 (вісімсот сорок вісім тисяч двісті п`ятдесят дев`ять гривень) 69 коп.;

- розмір штрафу 15% складає - 127 238 (сто двадцять сім тисяч двісті тридцять

вісім гривень) 97 коп.;

- розмір пені складає - 51 702 (п`ятдесят одна тисяча сімсот дві гривні) 09 коп.;

- сума 3% річних від прострочених Відповідачем сум складає - 17 549 (сімнадцять тисяч п`ятсот сорок дев`ять гривень) 44 коп.;

- сума індексу інфляції за весь час прострочення складає - 36 510 (тридцять шість тисяч п`ятсот десять гривень) 28 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором № 1258/19 на право тимчасового користування місцем для розміщення рекламного засобу, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва від 23.09.2019 р.

Ухвалою судді Господарського суду міста Києва Данилової М.В. від 07.05.2021 відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду міста Києва від 06.09.2021, у зв`язку зі звільненням судді Данилової М.В., проведено повторний автоматизований розподіл справи, за наслідками якого визначено суддю для розгляду справи № 910/7070/21 Борисенко І.І.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.09.2021 справу № 910/7070/21 прийнято до провадження судді Борисенко І.І., призначено підготовче засідання на 05.10.2021.

У підготовче засідання 05.10.2021 прибув представник позивача, відповідач представника не направив, проте з огляду на те, що в матеріалах справи відсутні докази повідомлення останнього про час, дату та місце судового засідання, суд відклав підготовче засідання до 19.10.2021 р.

Підготовче засідання призначене на 19.10.2021 р. відкладене до 02.11.2021 р., з огляду на відсутність доказів повідомлення відповідача.

В підготовче судове засідання 02.11.2021 р. представник відповідача не з`явився, проте був повідомлений належним чином про час, дату та місце судового засідання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.11.2021 р. закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 23.11.2021 р.

У судове засідання 23.11.2021 р. прибув представник позивача. Відповідач представника до суду не направив, проте про судове засідання повідомлений належним чином, про що свідчить роздруківка з офіційного сайту «Укрпошти» про вручення поштового відправлення.

Правом на подання відзиву відповідач не скористався та заперечення на позов не подав.

Відповідно до частини другої статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення.

У судовому засідання 23 листопада 2021 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

23.09.2019 між Управлінням з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (Робочий орган) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Медіа Простор Груп» (Рекламорозповсюджувач) було укладено Договір № 1258/19 тимчасового користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва, для розміщення рекламного засобу.

Предметом вказаного договору на підставі відповідного наказу Робочого органу про встановлення пріоритету на місце для розміщення рекламного засобу, дозволу на розміщення зовнішньої реклами, наданого на підставі розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), Рекламорозповсюджувачеві надається право тимчасового платного користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва, виключно для розміщення та експлуатації рекламного засобу.

Відповідно до п. 5.2.3. Договору Відповідач зобов`язався не пізніше 20 числа поточного місяця, отримувати та сплачувати рахунки за Право тимчасового користування, у тому числі у разі встановлення/продовження пріоритету.

Пунктами 6.2. Договору зазначено, плата за тимчасове користування місцем нараховується, зараховується та використовується Робочим органом у порядку, визначеному рішенням КМР або ї виконавчого органу.

Відповідно до п. 6.3 підставою для нарахування плати за право тимчасового користування місцями та внесення відповідачем відповідної плати є рішення Робочого органу про встановлення/продовження пріоритету , рішення ВО КМР (КМДА) про надання продовження дозволу, інші юридичні факти (вчинки Рекламорозповсюджувача щодо фактичного користування місцем для розміщення РЗ), відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цей Договір.

Крім того, відповідно до п. 6.13 Договору розрахунковим періодом надання Права тимчасового користування та нарахування плати за Право тимчасового користування є календарний місяць.

Згідно п. 6.14 Договору, плата за тимчасове користування місцем, штрафні санкції за прострочення здійснення платежів Нараховується Робочим органом щомісячно та переказуються Рекламорозповсюджувачем не пізніше 20- го числа поточного місяця, виключно на казначейський рахунок № 6001 МФО 899998 у Головному управлінні Державної казначейської служби України у м. Києві (отримувач: ГУК у м. Києві/м.Київ/5011005 ) для зарахування до цільового фонду спеціального фонду бюджету міста Києва, в розмірах, зазначених у рахунках.

У разі прострочення термінів сплати, визначених Договором, розмір несплаченої суми плати коригується з урахуванням штрафів та пені, відповідно до умов Договору та чинного законодавства (пункт 6.17 Договору).

Відповідно до пункту 6.8.-6.8.3 Договору, плата за тимчасове користування місцем нараховується:

- до дати закінчення строку дії дозволу;

- до дати прийняття розпорядження ВО КМР (КМДА) про анулювання дозволу - у разі звернення Рекламорозповсюджувача із заявою про анулювання дозволу;

- до дати прийняття розпорядження ВО КМР (КМДА) про відмову у продовженні строку дії дозволу - у разі звернення Рекламорозповсюджувача із заявою про продовження дозволу.

Пунктом 7.1. Договору встановлено, що за невиконання чи неналежне виконання своїх обов`язків Сторони несуть відповідальність у відповідності до умов Договору та вимог чинного законодавства.

Відповідно до пункту 7.3. Договору Робочий орган має право додатково нарахувати боржнику за прострочення внесення платежів за право тимчасового користування штраф у розмірі 15 (п`ятнадцять) відсотків простроченої суми.

Згідно пункту 7.2. Договору Робочий орган має право застосувати до Розповсюджувача такі штрафні санкції: за несвоєчасне або неповне внесення платежів - пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла у термін, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми.

У Адресній програмі № 3 від 23.09.2019 до Договору сторони погодили розмір плати за місяць розміщення рекламного засобу (РЗ- Деснянський район, вул. Братиславська, 44/2) у період з 30.08.2019 по 29.11.2019 у розмірі 26 105,63 грн. (за місяць).

У Адресному переліку № 8 від 11.11.2019 до Договору сторони погодили розмір плати за місяць розміщення рекламного засобу (РЗ Шевченківський район, вул. Січових Стрільців, 52) у період 23.10.2019 по 22.01.2020 14 784,00 грн (за місяць), (РЗ Голосіївський район, вул. Казимира Малевича, 40) з 23.10.2019 по 22.01.2020 11 827,20 грн. (за місяць), (РЗ Голосіївський район, вул. Казимира Малевича, 40) з 23.10.2019 по 22.01.2020 11 827,20 грн.

У Адресному переліку № 10 від 10.12.2019 до Договору сторони погодили розмір плати за місяць розміщення рекламного засобу у період з 20.11.2019 по 19.02.2020 (РЗ Деснянський район вул. Теодора Драйзера, 14/33) - 29 279,25 грн. (за місяць).

У Адресному переліку №11 від 10.12.2019 до Договору сторони погодили розмір плати за місяць розміщення рекламного засобу у період з 30.11.2019 по 28.02.2020 (РЗ Деснянський район, вул. Братиславська, 44/2) 26 105,63грн. (за місяць).

У Адресному переліку №13 від 13.01.2020 до Договору сторони погодили розмір плати за місяць розміщення рекламного засобу у період з 17.12.2019 по 16.12.2024 (РЗ Деснянський район, вул. Братиславська, 44/2) 26 105,63 грн (за місяць), з 17.12.2019 по 16.12.2024 (РЗ Деснянський район, вул. Теодора Драйзера, 14/33) 29 279,25 грн.

У Адресному переліку №14 від 02.03.2020 до Договору сторони погодили розмір плати за місяць розміщення рекламного засобу у період з 10.01.2020 по 09.01.2025 (РЗ Шевченківський район вул. Січових Стрільців 52) - 14 784,00 грн., з10.01.2020 по 09.01.2025 (РЗ Голосіївський район вул. Казимира Малевича, 40) - 11 827,20 грн., з 10.01.2020 по 09.01.2025 (РЗ Голосіївський район вул. Казимира Малевича, 40) - 11 827,20 грн.

На підставі розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 2190 від 17.12.2019 відповідачу видано дозволи: № 73865-19 на розміщення об`єкта зовнішньої реклами у Деснянському районі м. Києва, вул. Братиславська, 44/2), № 74883-19 на розміщення об`єкта зовнішньої реклами у Деснянському районі міста Києва вул. Теодора Драйзера, 14/33.

На підставі розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 19 від 10.01.2020 відповідачу видано дозволи: № 74521-19 на розміщення об`єкта зовнішньої реклами у Шевченківському районі м. Києва вул. Січових Стрільців, 52), № 74522-19 на розміщення об`єкта зовнішньої реклами у Голосіївському районі міста Києва вул. Малевича Казимира 40.

Враховуючи не виконання відповідачем зобов`язань по Договору № 1258/19 тимчасового користування місцем, що перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Києва, для розміщення рекламного засобу, в частині здійснення оплати, позивач 20.08.2020 направив відповідачу претензію - вимогу № 076-2544, в якій вимагав сплатити борг 426 054,86 грн.

Проте вимога залишена відповідачем без реагування.

У позовній заяві позивач стверджує, що в період з 23.09.2020 по 14.01.2021 відповідач порушив взяті на себе зобов`язання щодо своєчасної та в повному обсязі здійсненні оплати внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість в сумі 848 259,69 грн.

Зважаючи на викладене вище, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права з позовом про стягнення з відповідача основної заборгованості в сумі 848 259,69, а також 51 702,09 грн пені, 127 238,97 грн штрафу, три проценти річних у розмірі 17 549,44 грн та 36 510,28 грн інфляційних втрат.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

За своєю правовою природою укладений між сторонами Договір є договором найму (оренди).

Приписами частини 1 статті 283 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з частиною 6 статті 283 ГК України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частина 1 статті 759 ЦК України передбачає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Судом встановлено, що позивачем на виконання умов Договору було передано відповідачу у строкове платне користування для розміщення рекламних засобів, що перебувають у комунальній власності територіальної громади міста Києва та, як наслідок, у відповідача виник обов`язок оплачувати обумовлену Договором плату.

Договір оренди є одним з видів зобов`язального майнового найму, правовідносини за яким регламентуються загальними нормами зобов`язального права та майнового найму. Своєчасне внесення орендної плати за користуванням майном є одним з основних обов`язків наймача (орендаря), належне виконання якого вимагається законом.

За користування майном з наймодавця справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (частина 1 статті 762 ЦК України).

Згідно з пунктом 5 статті 762 ЦК України плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 статті 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 ГК України).

Як встановлено судом вище, порядок, строк та розмір плати закріплений у пунктах 5..1-5.2.16, 6.1 - 6.14 Договору.

Так, плата Розповсюджувачем не пізніше 20 числа поточного місяця, виключно на поточний рахунок Підприємства, в розмірах, зазначених Підприємством в рахунках.

На виконання умов Договору відповідачу виставлялися рахунки за період з липня 2018 до червня 2019 року.

За розрахунком позивача, не спростованим відповідачем, заборгованість останнього за Договором за спірний період складає 848 259,69 грн з ПДВ.

Судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження сплати відповідачем заборгованості перед позивачем у загальному розмірі 848 259,69 грн.

Враховуючи те, що загальна сума основного боргу відповідача за Договором, яка складає 848 259,69 грн, підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і відповідач на момент прийняття рішення не надав документи, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про наявність законних підстав для задоволення вимоги про стягнення вказаної суми основного боргу.

Позивачем також заявлено вимогу про стягнення штрафних санкцій у вигляді 51 702,09 грн. пені та 127 238,97 грн штрафу, нарахованих в порядку пунктів 7.2 та 7.3 Договору.

Як встановлено судом вище, відповідач обов`язку по сплаті грошових коштів у визначений Договором строк не виконав, допустивши прострочення виконання зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (стаття 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (стаття 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом або договором відповідальності.

Пунктом 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частинами 2, 3 статті 549 Цивільного кодексу України встановлено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, а пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

Право постачальника на нарахування покупцю пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у термін, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення та 3% річних від простроченої суми закріплено у пункті 7.2 Договору. Окрім того, пунктом 7.3 Договору встановлено право Підприємства додатково нарахувати боржнику за прострочення внесення платежів штрафу у розмірі 15 відсотків простроченої суми.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У пункті 7.7. Договору сторони визначили, що строк позовної давності стягнення штрафних санкцій за Договором складає три роки та нараховуються протягом всього строку позовної давності.

Відповідно до приписів статті 1 Закону України "Про відповідальність за невиконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Тобто, законодавством визначено механізм нарахування та сплати пені, однак залишено на врегулювання сторін лише питання про встановлення такого обов`язку та розміру пені в договорі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.04.2020 у справі № 911/1189/19.

Відтак, за змістом наведених положень законодавства розмір штрафних санкцій за порушення грошових зобов`язань та період для їх нарахування встановлюється в договорі за згодою сторін. У тому випадку, коли правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Відповідний правовий висновок був сформований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 10.12.2019 у справі № 904/4156/18.

Зі змісту пунктів 7.2, 7.3 та 7.7 Договору вбачається, що сторонами було визначено розмір пені та штрафу, строки та порядок їх нарахування.

Зважаючи на викладене вище, суд зазначає, що позивачем вірно визначено період для нарахування пені та штрафу.

Згідно з частиною 1 статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За таких обставин, суд перевіряє обґрунтованість заявленої суми пені, штрафу та 3% річних, виходячи з зазначеного позивачем періоду, який не суперечить Закону та Договору.

Перевіривши надані позивачем розрахунки, суд дійшов обґрунтованого висновку, що останні є арифметично вірними, та до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 51 702,09 грн пені та 127 238,97 грн штрафу.

Окрім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних в сумі 17 549,44 грн та інфляційне збільшення боргу (втрати) в сумі 36 510,28 грн, нарахованих згідно статті 625 ЦК України та пункту 7.2 Договору за періоди прострочення.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перевірку наданих позивачем розрахунків 3% річних та інфляційних втрат з урахуванням правової позиції Верховного Суду у складі об`єднаної Палати Касаційного господарського суду (постанова від 20.11.2020 № 910/13071/19), суд дійшов висновку, що зазначені розрахунки є вірними, відтак, вимоги про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 17 549,44 грн та 36 510,28 грн інфляційного збільшення боргу (втрат) підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 78 ГПК України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У зв`язку з наведеними обставинами суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 73-74, 76-80, 86, 129, 232-233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

Позов Управління з питань реклами виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Медіа Простор Груп» ідентифікаційний код: 42366038, 04073, м. Київ, проспект Степана Бандери, 8) на користь Управління з питань реклами виконавчого ану Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (04070, Київ, Боричів узвіз, 8, ідентифікаційний код 41348526) основний борг 848 259 (вісімсот сорок вісім тисяч двісті п`ятдесят дев`ять гривень) 69 коп.; розмір штрафу 15% 127 238 (сто двадцять сім тисяч двісті тридцять вісім гривень) 97 коп.; розмір пені 51 702 (п`ятдесят одна тисяча сімсот дві гривні) 09 коп.; сума 3% річних від прострочених Відповідачем сум 17 549 (сімнадцять тисяч п`ятсот сорок дев`ять гривень) 44 коп.; сума індексу інфляції за весь час прострочення 36 510 (тридцять шість тисяч п`ятсот десять гривень) 28 коп. та 16 332 (шістнадцять тисяч триста тридцять дві) грн. 53 коп. витрат по сплаті судового збору.

Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повний текст рішення складено 24.11.2021 року.

Суддя І.І. Борисенко