ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

22 листопада 2021 року Справа № 05/159-50

Господарський суд Волинської області у складі судді І.О. Якушевої, за участю секретаря судового засідання Хомич О.В.,

за участю представників:

від заявника: н/з;

від Луцького відділу ДВС: н/з,

від стягувача: н/з,

розглянувши матеріали заяви Приватної фірми А-ТОС про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню,

по справі № 05/159-50

за позовом Публічного акціонерного товариства УкрСиббанк

до Приватної фірми А-ТОС

третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Приватного підприємства Луцька пельменна фабрика

про стягнення 2224310,76 грн.,

в с т а н о в и в:

рішенням Господарського суду Волинської області від 22.12.2010 у справі №05/159-50 позов Публічного акціонерного товариства УкрСиббанк до Приватної фірми А-ТОС, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Приватного підприємства Луцька пельменна фабрика про стягнення 2 224 310,76 грн було задоволено частково, стягнуто з Приватної фірми А-ТОС на користь Публічного акціонерного товариства УкрСиббанк" 2216391,56 грн, в т.ч. 2102685,00 грн основного боргу по кредиту, 88473, 25 грн процентів, 24843,24 грн пені по кредиту, 390,07 грн пені по процентах та 22163,92 грн державного мита і 235,16 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу; стягнуто з Публічного акціонерного товариства УкрСиббанк" в дохід Державного бюджету 199,17 грн державного мита; в частині стягнення 7 919,20 грн процентів відмовлено.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 24.01.2011 апеляційну скаргу ПФ "А-ТОС" повернуто без розгляду.

На виконання рішення Господарського суду Волинської області від 22.12.2010 у справі № 05/159-50 Господарським судом Волинської області видано накази № 05/159-1 від 28.02.2011 та № 05/159-2 від 28.02.2011.

Постановою Луцького ВДВС у Луцькому районі Волинської області ЗМУ Міністерства юстиції від 24 березня 2016 року відкрито виконавче провадження №50567530 з виконання зазначеного наказу та передано до складу зведеного виконавчого провадження №58058200.

11.11.2021 на адресу Господарського суду Волинської області надійшла заява б/н від 10.11.2021 Приватної фірми А-ТОС про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, в якій заявник просить визнати таким, що не підлягає виконанню наказ Господарського суду Волинської області №05/159-1 від 28.02.2011.

На обґрунтування заяви заявник посилається на укладення договору факторингу №300518 від 30.05.2018 між ПАТ УкрСиббанк та ТзОВ Фінансова компанія Інвест Фінанс за генеральним договором про надання кредитних послуг №0 від 22.05.2008, а також до ПФ «А-ТОС» за договором поруки №0/1 від 22.05.2008, та укладення договору відступлення права вимоги (цесії) від 30.05.2018 між ТзОВ Фінансова компанія Інвест Фінанс та ОСОБА_1 . Зазначає, що у нового кредитора - ОСОБА_1 відсутні будь-які майнові претензії до боржника - Приватної фірми А-ТОС за домовленістю сторін на підставі договору №1 від 02.08.2021 про припинення зобов`язання.

Ухвалою суду від 12.11.2021 прийнято заяву ПФ А-ТОС про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконання, до розгляду та призначено її розгляд на 22.11.2021.

19.11.2021 представник ПФ «А-ТОС» подав до суду клопотання б/н від 19.11.2021 про приєднання до матеріалів справи доказів, а саме: копії адвокатського запиту від 03.11.2021, копії відповіді ПАТ «УкрСиббанк» №25-1-01/75138 від 10.11.2021.

Клопотання судом задоволено, докази приєднано до матеріалів справи.

22.11.2021 представник ОСОБА_1 адвокат Мартинюк О. подала до суду заяву про проведення судового засідання за її відсутності, оскільки у неї виявлено гостру респіраторну хворобу COVID-19. У заяві зазначила про те, що ОСОБА_1 не заперечує проти задоволення заяви ПФ «А-ТОС» про визнання викона вчого документа таким, що не підлягає виконанню; ОСОБА_1 підтверджує факт набуття права вимоги до ПФ «А-ТОС» за договором по руки №0/1 від 22.05.2008 та іншими зобов`язаннями, які випливають з даного до говору (у тому числі по рішенню суду, яким було стягнуто заборгованість за кредитом та су дові витрати); у ОСОБА_1 , як нового стягувача, відсутні будь-які майнові претензії до ПФ «А- ТОС» за кредитним договором, договором поруки, рішенням Господарського суду Волинсь кої області від 22.12.2010 у справі №05/159-50 та за наказом Господарського суду Волинсь кої області №05/159-1 від 28.02.2011; зобов`язання ПФ «А-ТОС» перед ОСОБА_1 припинилося за домовленістю сторін на підставі ч. 1 ст. 604 ЦК України та згідно з договором про припинення зобов`язання №1 від 02.08.2021 (без фактичного виконання зобов`язання, рішення Господарського суду Волин ської області від 22.12.2010 по справі №05/159-50 та наказу Господарського суду Волинсь кої області №05/159-1 від 28.02.2011).

В судовому засіданні 22.11.2021 представник Луцького районного відділу ДВС усно заперечив проти задоволення заяви Приватної фірми А-ТОС про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч. 3 ст. 328 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 327 ГПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 327 ГПК України наказ, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 N 18-рп/2012).

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 N 11-рп/2012).

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ГПК України суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд), рішення якого відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються судом як джерело права, неодноразово наголошував щодо недопустимості невиконання або затягування виконання рішення національного суду в порушення прав іншої сторони.

У рішеннях Суду у справі Савіцький проти України, no. 38773/05, від 26.07.2012 р. та у справі Глоба проти України, no. 15729/07, від 05.07.2012 р. вказано, що право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду однієї зі сторін.

Оскільки п. 1 ст. 6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, вони не можуть залишатися невиконаними на шкоду однієї зі сторін. Виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (рішення ЄСПЛ у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Стгеесе), від 19.03.97, у справі "Бурдов проти Росії" (Buurdov v. Russia) від 07.05.2002, "Ясюнієне проти Литви" (Jasiniene v. Lithuania) від 06.03.2003).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі Чижов проти України зазначено, що на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до параграфу 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ГПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ГПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Системний аналіз наведеної процесуальної норми дає підстави для висновку, що коло підстав, з яких наказ господарського суду може бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, пов`язується саме з відсутністю у боржника обов`язку сплатити борг за таким наказом у зв`язку з тим, що його видано помилково, або у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням або з інших причин.

Підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого документа, зокрема: видача виконавчого документа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий документ виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого документа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого документа; помилкової видачі виконавчого документа, якщо вже після видачі виконавчого документа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого документа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого документа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого документа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього документа до виконання (правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові Першої судової палати КЦС від 13.03.2019 року по справі N 755/388/15-ц).

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа або наявності інших обставин, які зумовлюють необхідність установлення питань виконання судового рішення.

Обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. Підстави припинення цивільно-правових зобов`язань визначені у главі 50 розділу І книги п`ятої ЦК.

Зобов`язання можуть припинятися внаслідок його виконання, проведеного належним чином, добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Відповідно до частини 1 статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 604 ЦК України зобов`язання припиняється за домовленістю сторін.

Як вбачається з матеріалів, доданих до заяви документів, 30.05.2018 ПАТ «УкрСиббанк» уклало з ТОВ «Фінансова Компанія «Інвест Фінанс» договір факторингу №300518, за умовами якого товариство набуло право вимоги до ПП «Луцька пельменна фабрика» за генераль ним договором про надання кредитних послуг №0 від 22.05.2008, а та кож до ПФ «А-ТОС» за договором поруки №0/1 від 22.05.2008.

Згідно з п. 2.1. договору факторингу №300518 від 30.05.2018 ціна відступленого права вимоги складала 2 608 894,30 грн. ТОВ «Фінансова Компанія «Інвест Фінанс» оплатило зазначену суму, що підтверджується копією платіжного доручення №1 від 30.05.2018.

У листі №25-1-01/75138 ПАТ «УкрСиббанк» підтвердило факт выступления права вимоги до ПП «Луцька пельменна фабрика» по генеральному договору про надання кредитних послуг №0 від 22.05.2008 та усіма забезпечувальними договорами (у тому числі договорами поруки) на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс»; повідомило, що не є кредитором за договором поруки (№0/1 від 22.05.2008) і повністю вибуло із зобов`язання за цим договором; підтвердило, що не має будь-яких фінансових претензій до ПП «А-ТОС» по договору поруки №0/1 від 22.05.2008, оскільки відступило своє право вимоги; зауважило, що до ТзОВ «Фінансова Компанія «Інвест Фінанс», як до ново го кредитора за договором факторингу, перейшли права вимоги за усіма судовими рішеннями, отриманими в межах примусового стягнення за боргованості тощо.

Також 30.05.2018 ТОВ «Фінансова Компанія «Інвест Фінанс» уклало з ОСОБА_1 договір про відступлення права вимоги (цесія), за умо вами якого товариство відступило на користь ОСОБА_1 право вимоги до ПП «Луцька пельменна фабрика» за генеральним договором про надання кредитних послуг №0 від 22.05.2008. Одночасно з цим ОСОБА_1 набув право вимоги до Приватної фірми «А-ТОС» за договором поруки №0/1 від 22.05.2008.

Згідно з п. 2.2. договору ціна за відступлене право вимоги становила 2 714 290,00 грн. Цю суму коштів ОСОБА_1 сплатив у день підписання договору, що підтверджується копією платіжного доручення №1 від 30.05.2018.

02.08.2021 між ОСОБА_1 як кредитором та ПФ «А-ТОС» як боржником було укладено договір №1 про припинення зобов`язання, згідно з п.2.3. якого сторони домовилися про припинення зобов`язання ПФ «А-ТОС» щодо сплати боргу в розмірі 2 238 790,64 грн.. який виник на підставі договору поруки №0/1 від 22.05.2008, укладеного з ПАТ «УкрСиббанк» для забезпечення виконання зобов`язань ПП «Луцька пельменна фабрика» за генеральним договором про надання кредитних послуг №0 від 22.05.2008.

Відповідно до п. п. 2.4., 2.5. договору підписанням даного договору кредитор ( ОСОБА_1 ) підтверджує про відсутність у нього будь-яких грошових (майнових) претензій до Приватної фі рми «А-ТОС» щодо сплати боргу в розмірі 2 238 790,64 грн., який виник на підставі договору поруки №0/1 від 22.05.2008, укладеного між Приватною фірмою «А-ТОС» та ПАТ «УкрСиббанк» для забезпечення виконання зобов`язань ПП «Луцька пе льменна фабрика» за генеральним договором про надання кредитних послуг №0 від 22.05.2008.

Кредитор ( ОСОБА_1 ) засвідчує, що не має будь-яких грошових (майнових) претензій до Приватної фірми «А-ТОС» по рішенню Госпо дарського суду Волинської області від 22.12.2010 по справі №05/159-50 та, відповід но, по наказу №05/159-1 від 28.02.2011.

У відповідності до п. 3.1. договору підписанням цього договору сторони підтверджують, що зобов`язання ПФ «А-ТОС» по сплаті боргу в розмірі 2 238 790,64 грн. припинилося за домовленістю сторін на підставі ст. 604 ЦК України (без фактичного виконання зобов`язання, без фактичного виконання рішення Господарського суду Волинської області від 22.12.2010 по справі №05/159-50 та без фактичного виконання наказу Господарського суду Волинської області №05/159-1 від 28.02.2011).

Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення, або в силу прямої вказівки закону.

Суду не подано доказів, які б свідчили про визнання недійсними чи розірвання договору факторингу №300518 від 30.05.2018, договору відступлення права вимоги від 30.05.2018, договору про припинення зобов`язання №1 від 02.08.2021.

Відтак, наведене свідчить, що зобов`язання Приватної фірми «А-ТОС» за договором поруки №0/1 від 22.05.2008 є припиненим.

З огляду на викладене, заява Приватної фірми А-ТОС б/н від 10.11.2021 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, по справі № 05/159-50 підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 234, 235, 328 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

у х в а л и в:

1. Заяву Приватної фірми А-ТОС про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, по справі № 05/159-50 задовольнити.

2. Визнати таким, що не підлягає виконанню, наказ №05/159-1, виданий 28.02.2021 Господарським судом Волинської області у справі № 05/159-50.

Відповідно до ч. 2 ст.235 Господарського процесуального кодексу ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку і строки встановлені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали виготовлено та ухвалу підписано 26.11.2021.

Суддя І. О. Якушева