РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.11.2021Справа № 910/1373/21
Господарський суд міста Києва у складі судді Васильченко Т.В., за участю секретаря судового засідання Кучеренко А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали справи №910/1373/21

За позовом Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль»

до Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях

про стягнення 642911,25 грн

Представники учасників справи:

від позивача: Щиголь М.В.;

від відповідача: Шаповал І.О.;

від третьої особи: Желяк А.А.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» (далі - відповідач) про стягнення 642911,25 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань в частині повної та своєчасної сплати орендних платежів за період лютий - липень 2020 року за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №1708 від 24.06.2015, укладеного між Приватним акціонерним товариством «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» та Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача згідно пункту 3.8 договору - 21% штрафу в розмірі 642911,25 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.02.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №910/1373/21 та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі та залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській області.

26.02.2021 до відділу діловодства суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти позову з підстав того, що ним надаються послуги авіаційного перевезення, а з моменту введення карантину він не мав змоги використовувати орендоване майно, що свідчить про неправомірність нарахування позивачем орендної плати за спірний період, так як приписами частини 6 статті 762 ЦК України визначено, що орендар звільняється від орендної плати у випадку неможливості використовувати передане йому майно в оренду, а відповідно і штрафу за порушення зобов`язань. Окрім того, вказує, що у нього наявне право на зменшення орендної плати на 50%, оскільки він належить до переліку осіб, визначених додатком №2 до постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину» від 15.07.2020 №611, що свідчить про необґрунтованість здійсненого розрахунку штрафу.

09.03.2021 до відділу діловодства суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач заперечує проти доводів відповідача та зауважує на тому, що відповідач не відноситься до числа орендарів, які є звільненими від орендної плати відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину» №611 від 15.07.2020. При цьому, звертає увагу, що умовами укладеного договору визначено порядок зміни розміру орендної плати шляхом укладення письмового договору, втім від регіонального відділення не надходило будь-яких офіційних документів щодо розмірів нарахування орендної плати відповідачу на період дії карантину відповідно до постанови Уряду.

Судове засідання, призначене на 16.03.2021 не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Васильченко Т.В. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.03.2021 продовжено строк підготовчого засідання у справі №910/1373/21 на 30 днів та призначено підготовче засідання.

23.03.2021 через відділ діловодства суду надійшли поясненнях третьої особи щодо предмета спору, в яких вказує на те, що оскільки відповідач прострочив сплату орендної плати понад три місяці, позивачем правомірно нараховано штраф відповідно до умов пункту 3.8 укладеного договору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.04.2021 клопотання Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» про зупинення провадження задоволено та зупинено провадження у справі №910/1373/21 до набрання законної сили судовим рішенням в господарській справі №910/13397/20.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.07.2021 провадження у справі поновлено та призначено підготовче засідання.

26.07.2021 через відділ діловодства суду надійшли доповнення до відзиву на позовну заяву, в яких відповідач вказує, що позивач, як балансоутримувач, не є стороною укладеного договору оренди та між ними відсутній договір щодо оренди нерухомого майна у письмовій формі, положення якого б встановлювали забезпечення зобов`язань на користь позивача у вигляді штрафу, а відтак пред`явлення вимог щодо стягнення штрафу є неправомірним.

02.08.2021 через відділ діловодства суду надійшла відповідь на доповнення до відзиву, в якій позивач зазначає про те, що відповідно до умов укладеного договору у відповідача наявний обов`язок зі своєчасної сплати орендних платежів як на користь балансоутримувача, так і до державного бюджету, відповідно порушення взятих на себе зобов`язань надає право позивачу нараховувати штраф за порушення строків внесення орендної плати.

У судовому засіданні 03.08.2021 суд, у відповідності до частини 4, 5 статті 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про зобов`язання третьої особи надати нормативно обґрунтовані та документально підтверджені письмові пояснення щодо зміни Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області на Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях (зміна найменування, реорганізація тощо) та відкладення підготовчого засідання.

18.08.2021 через відділ діловодства суду від третьої особи надійшло клопотання про залучення документів до матеріалів справи, в яких зазначено, що Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях утворено як юридичну особу публічного права шляхом злиття обласних відділень.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.09.2021 відкладено підготовче засідання та замінено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській області її правонаступником - Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях.

28.09.2021 через відділ діловодства суду надійшли пояснення третьої особи щодо позову, в яких вказано, що відповідач звертався до регіонального відділення із заявою щодо звільнення його від орендної плати на період дії карантину, втім регіональним відділенням було відмовлено у здійсненні перерахунку орендної плати за користування нерухомим державним майном у вказаний період, так як мета використання орендованого майна за договором оренди не підпадає під критерії, визначені постановою Кабінету Міністрів України №611 від 15.07.2020 «Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину». При цьому зауважує про наявність у відповідача заборгованості перед державним бюджетом за користування орендованим майном станом на 27.09.2021 у розмірі 5943545,63 грн.

В судовому засіданні 28.09.2021, виходячи з того, що судом здійснено усі необхідні та достатні дії для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, суд, у відповідності до частини 4, 5 статті 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи для розгляду по суті на 19.10.2021.

В судовому засіданні 19.10.2021 у відповідності до приписів статті 216 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 09.11.2021.

В судовому засіданні 09.11.2021 представники позивача та третьої особи позовні вимоги підтримали, просили задовольнити; представник відповідача проти позовних вимог заперечив, просив відмовити в позові.

На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 219 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 09.11.2021 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

24.06.2015 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області (правонаступником якого є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях), (далі - орендодавець) та Приватним акціонерним товариством «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» (далі - орендар) укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №1708 (далі - договір), за умовами пункту 1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування державне нерухоме майно - нежитлове приміщення ангару - ІАС, загальною площею 7421,4 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 08, літера А-І, яке розташоване за адресою 08307, Київська область, Бориспіль-7, «Бориспіль» Міжнародний державний аеропорт (далі - майно), та обліковується на балансі Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (далі - балансоутримувач). Вартість майна визначена за незалежною оцінкою та згідно з висновком про вартість майна на дату оцінки 30.11.2014 становить 42082200,00 грн без врахування ПДВ. Право державної власності підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, серія САС №117937, виданим Гірською сільською радою 14.11.2008 на підставі рішення виконкому Гірської сільської ради від 28.08.2008 №293, та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №15770033, виданим державним реєстратором Реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області Іванцок Е.Я. 31.12.2013, номер запису про право власності 4157009.

Умовами пункту 1.2 договору визначено, що майно передається в оренду з метою забезпечення безперервної підтримки льотної придатності повітряних суден.

Орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №786 від 04.10.1995, і становить за базовий місяць розрахунку - листопад 2014 - 526027,50 грн без урахування ПДВ. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць (пункти 3.1 та 3.3 договору).

Пунктом 3.6 договору визначено, що орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу щомісяця, не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж у наступному співвідношенні 70% - до державного бюджету, 30% - балансоутримувачу.

У разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 21% від суми заборгованості (пункт 3.8 договору).

За актом приймання-передачі державного майна №1 від 09.07.2015 Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській області здало, а Приватне акціонерне товариство «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» прийняло в оренду державне майно - приміщення ангару - ІАС, загальною площею 7421,4 кв.м., яке розташоване за адресою 08307, Київська область, м. Бориспіль.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує на те, що, оскільки рішенням Господарського суду міста Києва від 20.01.2021 у справі №910/13397/20 за позовом Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» до Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» про стягнення заборгованості зі сплати орендних платежів за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №1708 від 24.06.2015 встановлено факт їх прострочення у строк понад 6 місяців, то, у відповідності до пункту 3.8 цього договору, відповідач зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 21% від суми заборгованості на користь Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль».

В свою чергу, заперечуючи проти позовних вимог відповідач вказує на те, що позивач для нарахування штрафу посилається на договірні відносини, які виникли між відповідачем, як орендарем та Регіональним відділенням Фонду державного майна, а сам позивач не є стороною за договором оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №1708 від 24.06.2015.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Стаття 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання, в силу вимог статей 526, 525 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься і у ст. 193 Господарського кодексу України.

Відносини, пов`язані з орендою нерухомого майна, що належить до державної власності, регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України «Про оренду державного та комунального майна» (чинного на час укладення договору).

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором оренди нерухомого майна, а відповідно до статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом (частина 1, 3 статті 760 ЦК України).

Частинами 1, 3 статті 283 Господарського кодексу України унормовано, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Об`єктом оренди може бути, зокрема і нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення).

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (частини 1 та 5 статті 762 ЦК України).

Приписами частини 1 статті 286 Господарського кодексу України передбачено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно із частиною 1 статті 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (чинного на час укладення договору оренду) орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Положенням ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 3.6 договору узгоджено, що орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу щомісяця, не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж у наступному співвідношенні 70% - до державного бюджету, 30% - балансоутримувачу.

Частина 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці.

Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Тоді як, в даному випадку, рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/13397/20 від 20.01.2021, враховуючи встановлений факт порушення відповідачем зобов`язань за договором №1708 оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 24.06.2015 в частині своєчасної сплати орендної плати за період лютий-липень 2020 року, позовні вимоги Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» до Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях про стягнення заборгованості у розмірі 3188811,50 грн задоволено повністю. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» на користь Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» основну заборгованість у розмірі 3061482,12 грн, пеню у розмірі 101477,51 грн, 3% річних у розмірі 22342,99 грн, інфляційні втрати у розмірі 3508,88 грн та судовий збір у розмірі 47832,17 грн.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.05.2021 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» на вказане рішення суду задоволено частково, рішення місцевого господарського суду від 20.01.2021 змінено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» на користь Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» основний борг у розмірі 1872595,46 грн, пеню у розмірі 72648,15 грн, 3% річних у розмірі 15615,19 грн, інфляційні втрати у розмірі 2494,69 грн та судовий збір у розмірі 29450,30 грн; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постанова апеляційного суду обґрунтована тим, що пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину» №611 від 15.07.2020 встановлено, що на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном, розрахованої відповідно до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №786 від 04.10.1995, здійснюється у розмірі 50 відсотків суми нарахованої орендної плати для орендарів за переліком згідно з додатком 2, до якого включені орендарі, які використовують нерухоме державне майно для розміщення транспортних підприємств з перевезення пасажирів.

Відповідач, як орендар, використовує нерухоме державне майно для розміщення транспортного підприємства з перевезення пасажирів, тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для зменшення розміру орендної плати за період з 12.03.2020 по 31.07.2020 на 50% у відповідності до приписів пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України №611 від 15.07.2020, а відтак і заявленого розміру пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Таким чином, судовими рішеннями встановлено факт прострочення сплати орендних платежів та визначено їх належний розмір.

Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 року у справі за заявою №48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 року у справі за заявою №28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

При цьому, частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України закріплено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, судові рішення у господарській справі №910/13397/20, якими встановлено факт прострочення заборгованості зі сплати орендних платежів Приватним акціонерним товариством «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» не може бути поставлене під сумнів, а інші рішення, в тому числі й у даній справі, не можуть йому суперечити.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки. Приписами ст. 230 ГК України також встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, він зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

Згідно із пунктом 3.7 договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або в неповному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України.

Разом з цим, пунктом 3.8 договору визначено, що у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 21% від суми заборгованості.

Відтак, оскільки судовим рішенням у справі №910/13397/20, яке набрало законної сили, встановлено факт прострочення орендарем сплати орендних платежів у строк понад 3 місяця, на підставі наведених вище норм чинного законодавства та пункту 3.8 договору, позивачем правомірно нараховано штраф.

При цьому, судом враховано, що в межах справи №910/13397/20 на користь позивача було стягнуто пеню, втім одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності і в межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі №910/12876/19 та у постанові Верховного Суду від 17.05.2018 у справі №910/6046/16.

Приймаючи до уваги вищевикладене та встановлені судом апеляційної інстанції обставини наявності правових підстав для зменшення розміру орендних платежів на 50% згідно приписів постанови Кабінету Міністрів України №611 від 15.07.2020, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення штрафу у розмірі 393245,05 грн, в іншій частині позовних вимог належить відмовити.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги в повному обсязі, а доводи, які викладені у відзиві на позовну заяву зводяться до переоцінки встановлених апеляційним судом в межах справи №910/13397/20 фактичних обставин справи, що не є предметом даного спору.

При цьому, судом відхиляються доводи відповідача щодо безпідставності нарахування балансоутримувачем штрафу в розмірі 21%, оскільки таке нарахування передбачено пунктом 3.8 договору, а враховуючи загальні умови розподілу між орендодавцем та балансоутримувачем орендної плати, така штрафна санкція також підлягає розподілу пропорційно між орендодавцем та балансоутримувачем. Таким чином, у балансоутримувача наявне право на нарахування та стягнення на його користь штрафу за невиконання відповідного зобов`язання відповідачем відповідно по договору оренди з урахуванням своєї пропорції, а тому доводи відповідача в цій частині є безпідставними.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд дає вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, враховуючи положення статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 13, 73-80, 86, 129, 232, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» до Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» про стягнення 642911,25 грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» (01030, м. Київ, вул. Лисенка, буд. 4; ідентифікаційний код 14348681) на користь Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (08300, Київська обл., Бориспільський р-н, село Гора, вул. Бориспіль-7; ідентифікаційний код 20572069) штраф у розмірі 393245 (триста дев`яносто три тисячі двісті сорок п`ять) грн 05 коп. та судовий збір у розмірі 5898 (п`ять тисяч вісімсот дев`яносто вісім) грн 68 коп.

3. Видати наказ позивачу після набрання рішенням суду законної сили.

4. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржено до апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 22.11.2021.

Суддя Т.В. Васильченко