РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.11.2021Справа № 910/12618/21
Господарський суд міста Києва у складі судді Полякової К.В., за участі секретаря судового засідання Саруханян Д.С., розглянувши за правилами загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Преміум Кепітал Груп"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сінергія 1991"

про стягнення 16023838,93 грн.

за участі представників:

від позивача: Дріго Н.С., адвокат,

від відповідача: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Преміум Кепітал Груп" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сінергія 1991" про стягнення за договором про надання фінансового кредиту за рахунок власних коштів від 13.08.2014 № 13-08-01/14 основного боргу в розмірі 11960263,72 грн., пені в розмірі 1829153,08 грн., інфляційних втрат у розмірі 1528602,73 грн. та трьох процентів річних у розмірі 705819,40 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.08.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов протягом 15 днів з дня отримання ухвали суду.

Дана ухвала суду відповідачем отримана 20.08.2021, однак у встановлений строк відповідач відзив на позовну заяву не подав.

За частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічна норма міститься у частині 9 статті 165 ГПК України.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів частини 9 статті 165 та частини 2 статті 178 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

13.08.2014 між ТОВ «Фінансова компанія «Заставно-кредитний дім», як кредитодавцем, та відповідачем, як позичальником, укладено договір про надання фінансового кредиту за рахунок власних коштів № 13-08-01/14, за умовами якого кредитодавець зобов`язується надати позичальнику фінансовий кредит на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності, та на умовах, визначених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до пункту 2.1 договору кредит надається у вигляді відновлювальної відкличної кредитної лінії на наступних 10654048,20 грн., строк користування кредитом - 5 років, до 13.08.2019; плата за користування кредитом - 5% річних.

Згідно з положеннями пункту 3.1 проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом. Сплата процентів, що нараховані в порядку, визначеному п. 3.6 кредитного договору, здійснюється позичальником щомісячно в строк до 25 числа поточного місяця за попередній місяць.

Прострочення сплати кредиту та/або процентів за користування кредитом не зупиняє врахування процентів, крім випадку прийняття окремого рішення про це кредитодавцем (пункт 3.11 договору).

Пунктом 8.2 договору встановлено, що договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами та діє протягом 5 років, а саме по 13.08.2019, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.

У подальшому, сторонами укладалися додаткові договори до договору від 25.09.2014 № 1 та від 26.12.2014 № 2 щодо зміни реквізитів.

Матеріалами справи підтверджується, що ТОВ «Фінансова компанія «Заставно-кредитний дім» на виконання умов договору перерахував на рахунок відповідача суму кредиту в розмірі 10654048,20 грн. згідно з відповідними платіжними дорученнями.

Надалі, 01.03.2017 між ТОВ «Фінансова компанія «Заставно-кредитний дім» (первісний кредитор) та позивачем (новий кредитор) укладено договір про заміну кредитора в зобов`язанні (відступлення права вимоги), відповідно до пункту 1 якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває право вимоги до боржника, що належить первісному кредитору за договором про надання фінансового кредиту за рахунок власних коштів №13-08-01/14 від 13.08.2014, а також набуває інших прав та обов`язків сторони кредитора за вказаним договором, зокрема, щодо таких істотних умов договору: сума кредиту (ліміт кредиту) - 10 654 048,20 грн.; строк користування кредитом (строк кредиту) - 5 років, до 13.08.2019; плата за користування кредитом: 5% річних. Борг, право вимоги якого відступається, станом на 28.02.2017 (включно) становить: сума кредиту: 10 654 048,20 грн., проценти до сплати, нараховані за весь період користування кредитом по 28.02.2017 - 949 662,64 грн., всього: 11 603 710,84 грн. З 01.03.2017 всі зобов`язання боржника за договором №13-08-01/14 від 13.08.2014 виконуються на користь нового кредитора, боржник та новий кредитор після укладення цього договору відступлення вправі за домовленістю між собою на власний розсуд змінити умови договору № 13-08-01/14 від 13.08.2014 шляхом укладення до нього додаткового договору.

Відповідно до підписаного акту звірки взаєморозрахунків між ТОВ «Фінансова компанія «Заставно-кредитний дім» та відповідачем, станом на 28.02.2017 заборгованість останнього складає 11 603 710,84 грн.

Також акт звірки взаєморозрахунків підписаний між позивачем та відповідачем, за яким станом на 13.08.2019 борг відповідача становить 11960263,72 грн.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1056-1 ЦК України встановлено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина 2 статті 1050 ЦК України).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (стаття 513 Цивільного кодексу України).

За положеннями статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що 01.03.2017 між ТОВ «Фінансова компанія «Заставно-кредитний дім» (первісний кредитор) та позивачем (новий кредитор) укладено договір про заміну кредитора в зобов`язанні (відступлення права вимоги) до відповідача, як боржника за договором про надання фінансового кредиту за рахунок власних коштів від 13.08.2014 № 13-08-01/14.

Відтак, у силу статті 512 ЦК України відбулась заміна кредитора, у зв`язку з чим позивач, як новий кредитор, набув відповідні права вимоги до відповідача за договором про надання фінансового кредиту за рахунок власних коштів від 13.08.2014 № 13-08-01/14.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 ГК України).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до приписів статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується надання відповідачу на виконання договору від 13.08.2014 № 13-08-01/14 грошових коштів у сумі 10654048,20 грн., які в установлені договором строки відповідачем не повернуті.

Також, позивачем на підставі пунктів 2.1.4, 3.11 договору від 13.08.2014 № 13-08-01/14 нараховано на суму кредиту проценти за несвоєчасне повернення кредитних коштів за період з 01.03.2017 по 12.08.2019 у сумі 1306215,52 грн.

Наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) урегульовані законодавством наступним чином: у випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягають положення статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Дана правова позиція Великої Палати Верховного Суду викладена в постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16.

За арифметичним перерахунком суду три проценти річних та інфляційні втрати підлягають стягненню в заявленому позивачем розмірі.

Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 ЦК України).

Відповідно до пункту 5.5 договору від 13.08.2014 № 13-08-01/14 у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, позичальник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за час прострочення, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення.

Здійснивши арифметичний перерахунок заявленої до стягнення пені, суд дійшов висновку про її стягнення з відповідача в заявленому розмірі.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судові витрати, які складаються зі сплаченої позивачем суми судового збору, відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 86, 129, 232, 236-241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Преміум Кепітал Груп" задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сінергія 1991" (03022, м. Київ, вул. Максимовича Михайла, 3-д, нежитлове прим. 524; ідентифікаційний код 38639171) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум Кепітал Груп» (01133, м. Київ, вул. Кутузова, 18/7; ідентифікаційний код 409373 (одинадцять мільйонів дев`ятсот шістдесят тисяч двісті шістдесят три) грн. 72 коп. заборгованості за кредитом, 1829153 (один мільйон вісімсот двадцять дев`ять тисяч сто п`ятдесят три) грн. 08 коп. пені, 1528602 (один мільйон п`ятсот двадцять вісім тисяч шістсот дві) грн. 73 коп. інфляційних втрат, 705819 (сімсот п`ять тисяч вісімсот дев`ятнадцять) грн. 40 коп. трьох процентів річних, а також 240357 (двісті сорок тисяч триста п`ятдесят сім) грн. 58 коп. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне судове рішення складено: 29.11.2021 року.

Суддя К.В. Полякова