ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" листопада 2021 р.м. ХарківСправа № 922/3106/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Присяжнюка О.О.

при секретарі судового засідання Лепенець К.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервісна компанія «Скат» (61010, м. Харків, Гімназійна набережна, 16, 0);
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод «Будінвест» (61066, м. Харків, вул. Велозаводська, 1, )
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача -Бондаренко Н.В., адвокат;

відповідача - Кузнецова А.А., адвокат.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сервісна компанія «Скат» звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод "Будінвест» про стягнення грошових коштів на загальну суму 852934, 25 грн., з яких: 850 000,00 грн. - основний борг, 2 934, 25 грн. - 3% річних.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 20.08.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/3106/21 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 10.09.2021 о 12:00 год.

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 10.09.2021 відкладено підготовче засідання на 05.10.2021 о 11:00 год.

04.10.2021 на адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод «Будінвест» надійшло клопотання (вх. № 23242) про відкладення підготовчого засідання.

04.10.2021 на адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод «Будінвест» надійшла заява (вх. № 23241) про поновлення строку на подачу відзиву на позовну заяву та відзив на позовну заяву.

05.10.2021 на адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервісна компанія «Скат» надійшло клопотання (вх. № 23363) про витребування доказів, а саме: витребувати у Головного управління ДПС у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46) інформацію щодо наявності відкритих рахунків у банківських установах Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод «Будінвест».

Протокольною ухвалою господарського суду Харківської області від 05.10.2021 відмовлено в задоволенні клопотання (вх. № 23242) про відкладення підготовчого засідання, задоволено заяву (вх. № 23241) про поновлення строку на подачу відзиву на позовну заяву та прийнято відзив на позовну заяву оголошено перерву у підготовчому засіданні до 20.10.2021 о 11:30 год.

08.10.2021 на адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервісна компанія «Скат» надійшла відповідь на відзив (вх. № 23738).

11.10.2021 на адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервісна компанія «Скат» надійшло клопотання (вх. № 23738) про долучення до матеріалів справи документів, а саме: витягу з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань на позивача та відповідача.

20.10.2021 на адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервісна компанія «Скат» надійшло клопотання (вх. № 24561) про витребування доказів, а саме:

- витребувати у Головного управління ДПС у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46) інформацію чи відображена у податковій звітності з податку на прибуток підприємства за 2-3 квартал 2021 року, 1 півріччя 2021 року та податку на додану вартість за період з червня 2021 року по 20 жовтня 2021 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод «Будінвест» () сума 850000, 00 грн. від контрагента Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервісна компанія «Скат» 9);

- витребувати у відповідача податкову звітність з податку на прибуток підприємства за 2-3 квартал 2021 року, 1 півріччя 2021 року та податку на додану вартість за період з червня 2021 року по 20 жовтня 2021 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод «Будінвест» (), в якій відображена сума 850000, 00 грн. від контрагента Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервісна компанія «Скат» 9).

Ухвалою господарського суду від 20.10.2021, клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервісна компанія «Скат» (вх. № 23363 від 05.10.2021) про витребування доказів - задоволено. Витребувано у Головного управління ДПС у Харківській області (61057, м. Харків, вул. Пушкінська, 46) інформацію щодо наявності відкритих рахунків у банківських установах Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод «Будінвест» (). Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервісна компанія «Скат» (вх. № 24561 від 20.10.2021) про витребування доказів -задоволено.

В судовому засіданні 02.11.2021 на підставі ст.185 ГПК України, постановлено протокольну ухвалу, якою закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи у судовому засіданні по суті на "09" листопада о 12:30 год.

В порядку статей 120-121 Господарського процесуального кодексу України сторони повідомлені про дату та час наступного підготовчого засідання ухвалами суду від 02.11.2021.

Протокольною ухвалою суду від 09.11.2021, на підставі ст. 216 ГПК України оголошено перерву в судовому засіданні на 17.11. 2021 о(б) 12:30 год.

17.11.2021 року від Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервісна компанія «Скат», через канцелярію суду (вх. №27117) надійшла заява про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката. Вказана заява долучена до матеріалів справи.

В судовому засіданні 17.11.2021 постановлено протокольну ухвалу, якою задоволено заяву представника позивача та оголошення перерви в судовому засіданні по суті на "18" листопада 2021 року об 09:00 год.

18.11.2021 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервісна компанія «Скат», через канцелярію суду (вх.№27231) надійшла податкова декларація Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод «Будінвест» з податку на додану вартість за червень 2021 року.

18.11.2021 року від Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервісна компанія «Скат», через канцелярію суду (вх.№27232) надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, а саме копії платіжного доручення №611 від 18.06.2021 року, визнавши причину неподання (відсутності у матеріалах справи) даного доказу у встановлений строк поважною.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Крім того, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).

Стаття 80 є спеціальною нормою Господарського процесуального кодексу України щодо порядку подання доказів, якими позивач має довести обставини, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги, а у даному випадку це повернення безпідставно набутих грошових коштів в розмірі 850000,0грн. сплачених на підставі платіжного доручення №611 від 18.06.2021 року.

Таким чином, докази Товариством з обмеженою відповідальністю «Сервісна компанія «Скат» мали бути подані разом з позовною заявою і такий обов`язок покладено на позивача незалежно від того, які заперечення буде подавати відповідач.

Зауваження відповідача про ненадання позивачем на підтвердження позовних вимог разом з позовом належних і допустимих доказів, а отже заперечення відповідача і щодо доведеності позивачем наведених у позові обставин (підстав позову) не слід ототожнювати з наведенням відповідачем у відзиві інших (нових) обставин взаємовідносин сторін, ніж ті, які були визначені позивачем у позовній заяві як підстави такого позову (або ж по-іншому тлумачення, оцінка таких обставин), і метою чого є спростування відповідних підстав позову.

Принцип змагальності сторін полягає не тільки в обов`язку учасника довести свої вимоги, але й у використанні однієї сторони на свою користь помилок іншого учасника судового процесу, що також узгоджується з приписами ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України.

Зазначення відповідачем про недостатність наданих позивачем доказів не може слугувати "підказкою" останньому для виправлення недоліків матеріалів позову, оскільки відповідна активна поведінка відповідача у судовому процесі буде ставити його у такому випадку у завідомо невигідне становище порівняно з позивачем, внаслідок чого матиме місце порушення принципів змагальності, пропорційності та рівності сторін у господарському процесі.

Таким чином, суд дійшов висновку, що наведені представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервісна компанія «Скат» причини можуть вважатись об`єктивними і поважними у порядку ч. 2 ст. 80 ГПК України, а тому, відповідно до ч. 9 ст. 80 ГПК України, ці докази прийняті до розгляду при оцінці обставин справи.

В ході розгляду даної справи господарським судом Харківської області, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

В ході розгляду даної справи судом було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи - у відповідності до приписів ч. 1 ст. 210 ГПК України, а також з урахуванням положень ч. 2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Присутні в судовому засіданні представник позивача та відповідача погодилися з тим, що судом досліджено всі докази, які надано сторонами у відповідності до ст. 74 ГПК України.

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу по суті.

В судовому засіданні 18.11.2021 р., в яке з`явилися представники сторін, суд з`ясував обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, безпосередньо дослідив докази, заслухав пояснення учасників справи з приводу доказів та перейшов до проведення судових дебатів.

Після судових дебатів, проаналізувавши зібрані у справі докази та через відсутність підстав для відкладення розгляду справи, суд дійшов висновку про необхідність прийняття рішення у справі та вийшов до нарадчої кімнати для його ухвалення.

Відповідно до ст. 219 ГПК України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 18.11.2021, відповідно до ст. 240 ГПК України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та дослідивши подані суду докази, перевіривши відповідність доводів позивача фактичним обставинам справи, суд установив таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів.

Відповідно до частини 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Майново-господарські зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають на підставі договорів (ст. 179 Господарського кодексу України) й сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Мотивуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що 18 червня 2021 року на підставі платіжного доручення № 611, Товариство з обмеженою відповідальністю «Сервісна компанія «Скат» зі свого рахунку № НОМЕР_1 в АТ «Сбербанк» помилково перерахувало на рахунок ТОВ «Завод «Будінвест» № НОМЕР_2 в АТ «Укрексімбанк» 850 000 (вісімсот п`ятдесят тисяч) грн. з призначенням платежу: оплата за послуги по оренді майна, згідно Договору оренди б/н від 17.06.2021,

Разом з тим договір між сторонами не укладався, грошові кошти у розмірі 850 000 грн. було помилково перераховано на рахунок відповідача, що в силу 1212 ЦК України є безпідставно набутим майном.

При цьому, 21.07.2021 року позивач звернувся з претензією до відповідача на підставі 222 ГК України, однак до теперішнього часу відповіді на вказану претензію не надійшло, помилково перераховані кошти не повернуті, що стало підставою для звернення до суду за захистом своїх прав

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Главою 83 ЦК України визначено загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

За змістом ст. 1212 Цивільного кодексу України, зобов`язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави належить до позадоговірних (кондикційних) зобов`язань та виникає за таких умов:

- по-перше, є факт набуття або збереження майна;

- по-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи;

- по-третє, обов`язково має бути наявною відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами, правочином.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18, від 06.02.2020 у справі № 910/13271/18.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них положень глави 83 Цивільного кодексу України.

У ч. 2 ст. 1212 ЦК України встановлюється правило, відповідно до якого виникнення зобов`язань з безпідставного набуття майна не обмежується поведінкою тільки потерпілого або набувача майна. Дане зобов`язання може виникнути у результаті дій третіх осіб або бути наслідком події.

Для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (пункт 73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17).

Крім того, відповідно до ст. 1214 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов`язана повернути доходи (ч. 1). У разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу) (ч. 2).

На підтвердження факту неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої позивач посилався на платіжне доручення № 611 від 18.06.2021.

В матеріалах справи міститься акт від 17.11.2021 року відділу документального забезпечення контролю (канцелярії), про те, що 03.08.2021 о 15:45 год. під час сканування документів, доданих до позовної заяви , сформовано електронну справу, до якої долучено всі направлені позивачем документи, а саме : платіжне доручення №632 від 30.02021 року про сплату судового збору, копія претензії про повернення коштів та копія фіскального чеку від 23.07.2021 року.

Разом з тим, копія платіжного доручення № 611 від 18.06.2021 позивачем була надана під час слухання справи по суті із клопотанням в порядку ч.2 ст.80 ГПК України.

Статтею 13 Закону України "Про поштовий зв`язок" передбачено порядок надання поштового зв`язку, зокрема, у абзаці 3 вказано, що у договорі про надання послуг поштового зв`язку, якщо він укладається у письмовій формі, та у квитанції, касовому чеку тощо, якщо договір укладається в усній формі, обов`язково зазначаються найменування оператора та об`єкта поштового зв`язку, які надають послуги, дата та вид послуги, її вартість. У договорі, стороною якого є національний оператор зв`язку, укладеному у будь-якій формі, має міститися попередження про недопущення пересилання письмової кореспонденції, виконаної і розтиражованої друкарським способом, без вихідних даних (тираж, назва друкарні, номер замовлення та інше). За недотримання цієї вимоги несе відповідальність оператор поштового зв`язку.

Відповідно до ч. 8 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009р. № 270, оператори поштового зв`язку надають послуги з пересилання внутрішніх та міжнародних поштових відправлень, поштових переказів. До внутрішніх поштових відправлень належать, зокрема, листи - прості, рекомендовані, з оголошеною цінністю.

Згідно ч. 11 Правил надання послуг поштового зв`язку поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю.

Відповідно до п. 61 Правил надання послуг поштового зв`язку у разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв`язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв`язку повинен зазначити номер поштового відправлення. За бажанням відправника на примірнику опису, що вкладається до поштового відправлення, вартість предметів може не зазначатися.

Позивачем на підтвердження направлення претензії від 21.07.2021 долучено лише фіскальний чек, з якого неможливо достеменно пересвідчитись, що на адресу відповідача направлялась саме вказана претензія.

Відповідно до сервісу відстеження поштових відправлень Укрпошти, поштове відправлення №716 вручено 19.08.2021р.

Однак, господарський суд констатує, що належним доказом відправлення відповідачеві претензії є опис вкладення в поштовий конверт та документ, що підтверджує надання поштових послуг (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), який позивачем не надавався.

У податковій декларації відповідача з податку на додану вартість за червень 2021 відсутні кошти у сумі 850000, 00 грн. від контрагента Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервісна компанія «Скат».

За приписами статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

За змістом ч. 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У такому разі згідно з частиною другою ст. 530 ЦК України боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги.

У постановах Великої Палати Верховного Суду у справах № 686/21962/15-ц та № 910/10156/17 зроблено висновок, що «у ст.625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 березня 2020 року у справі № 760/6938/16-ц (провадження № 61-22875св19) зазначено, що «дія ст.625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі ст. 1212 ЦК України. Унаслідок чого у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини другої ст.625 ЦК України».

Аналогічних висновків щодо нарахування 3 % річних на безпідставно утримувані кошти дійшов ВС у справах № 906/775/17 (постанова від 12.06.2020), № 908/1993/19 (постанова від 02.04.2020).

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує. Суд звертається до правової позиції, наведеної у постановах Верховного суду від 05.02.2019 у справі № 914/1131/18, від 26.02.2019 у справі № 914/385/18, від 10.04.2019 у справі № 904/6455/17, від 05.11.2019 у справі № 915/641/18.

При цьому, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності.

Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2019 зі справи № 902/761/18, від 20.08.2020 зі справи № 914/1680/18).

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, від 25.06.2020 у справі №924/233/18).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") Суд наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають у повному обсязі, з огляду на їх необґрунтованість та недоведеність.

Враховуючи приписи щодо покладення судового збору на учасників судового процесу в залежності від результату вирішення спору, передбачені ст.129 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.73-79, 86, 129, 232, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Сервісна компанія «Скат» (61010, м. Харків, Гімназійна набережна, 16,) .

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Завод «Будінвест» (61066, м. Харків, вул. Велозаводська, 1).

Повне рішення складено "22" листопада 2021 р.

Суддя О.О. Присяжнюк