ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" листопада 2021 р. м. Київ Справа №911/2308/21

Суддя: Грабець С.Ю.

Секретар судового засідання: Сорока П.М.

Суд, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Джамп Інтерактив"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Нордіс"

про стягнення збитків у сумі 265 201,39 грн.,

за участю представників:

позивача: не з`явився;

відповідача: не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

05 серпня 2021 року до Господарського суду Київської області надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю "Джамп Інтерактив" (далі позивач) до товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Нордіс" (далі відповідач) про стягнення збитків у сумі 265 201,39 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на те, що внаслідок виявлених Головним управлінням ДФС у м. Києві порушень вимог податкового законодавства в господарській діяльності відповідача позивачу завдані збитки у вигляді збільшення розміру грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 265 201,39 грн.

У зв`язку з цим, позивач звернувся до суду, просив стягнути з відповідача 265 201,39 грн. збитків.

Ухвалою суду від 11.08.2021 року відкрито провадження в справі та призначено підготовче засідання на 03 вересня 2021 року.

03 вересня 2021 року в засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав, вважав їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Представник відповідача у засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Ухвалою суду від 03.09.2021 року продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, підготовче засідання відкладено на 13 жовтня 2021 року.

13 жовтня 2021 року в засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав, вважав їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Представник відповідача у засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 13.10.2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті на 03 листопада 2021 року.

Згідно з ч. 2 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.

Відповідно до ч. 3 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Судом встановлено, що ухвала суду від 11.08.2021 року, направлена відповідачу, була повернута поштовим відділенням зв`язку без вручення адресату з довідками форми ф-20 від 21.09.2021 року із зазначенням: "за закінченням терміну зберігання".

У зв`язку з цим, 14 жовтня 2021 року судом на сайті Судової влади України розміщено оголошення про виклик до суду відповідача у справі №911/2308/21 в засідання, яке відбудеться 03 листопада 2021 року.

03 листопада 2021 року представники позивача та відповідача у судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Ухвалою Господарського суду Київської області суду від 11.08.2021 року відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву, докази, що підтверджують заперечення проти позову, та попереджено про те, що суд може вирішити справу за наявними в ній матеріалами, у разі ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву.

Враховуючи те, що відповідач був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи по суті, відзиву на позовну заяву не подано, суд вирішив справу за наявними в ній матеріалами.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність та вірогідність кожного доказу окремо, а також взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків:

19 січня 2016 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Джамп Інтерактив" (далі позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Нордіс" (далі відповідач) був укладений договір №19/01/16-1 (далі договір).

Згідно з п. 2.1 договору, відповідач надає позивачу послуги з забезпечення технічної можливості доступу до свого/їх контенту/контент-послуг користувачам мережі оператора (за їх запитами), перелік і опис яких наведені в додатках до цього договору, з використанням свого інтерактивного центру. Позивач забезпечує доступ користувачів мережі оператора до контенту/контент-послуг відповідача шляхом конфігурування, підтримки та вибору короткого номера доступу до послуги.

Відповідно до п. 2.2 договору, відповідач надає позивачу послуги з забезпечення технічної можливості доступу до WAP-порталів користувачам мережі оператора (за їх запитами), перелік і опис яких наведені в додатках до договору, а також послуги з підтримки таких WAP-порталу(ів) на умовах даного договору і додатків до нього, для подальшого надання користувачам мережі оператора контенту/контент-послуг (за їх запитами).

Пунктом 2.3 договору встановлено, що розробка та/або придбання контенту/отримання прав на контент, організаційні та технічні дії щодо надання контенту/контент-послуг користувачам здійснюється відповідачем самостійно та за свій рахунок, своїми технічними засобами, шляхом передачі відповідачем такого контенту/контент-послуг безпосередньо до користувачів через транспортну мережу операторів, використовуючи власний WAP-портал або короткі номери операторів.

Відповідно до п. 2.4 договору, контент/контент-послуги надаються на платній основі будь-якому користувачу, який ініціює запит до інтерактивного центру відповідача через транспортну мережу оператора. Контент/контент-послуги самостійно надаються відповідачем від свого імені для будь-якого користувача, який надсилає запит в інтерактивний центр відповідача, за допомогою передачі такого контенту/контент-послуги та запиту через мережу оператора. Позивач не надає (прямо або побічно) контенту/контент-послуги користувачам і/або операторові, не використовує контент, не контролює і не може контролювати вміст (наповнення) контенту, не відповідає перед оператором/користувачем або іншими третіми особами за вміст контенту, надісланого відповідачем користувачеві, та/або отриманого користувачем за допомогою контенту/контент-послуги відповідача. Позивач не купує, не отримує контент від відповідача і іншим чином не використовує його для передачі операторові або користувачеві.

Згідно з п. 4.1 договору, вартість послуг відповідача:

- грошові кошти, отримані оператором від користувачів як оплата за транзакції по контент-послугам, визначених в додатках до цього договору, перераховуються оператором позивачу на підставі відповідних двосторонніх контрактів між останніми, за вирахуванням коштів, що належать операторові (доля оператора). При цьому, оператори оплачують позивачу контент-послуги в розмірі вартості транзакцій для користувачів мережі операторів за звітний період, зазначених у рахунках, виставлених операторами контрактним користувачам їх мереж, і вартості транзакцій за звітний період оплачених користувачами передплатних послуг, за винятком контакт-послуг, використання доступу до яких в певному звітному періоді за визначенням операторів здійснювалося користувачами з ознаками недобросовісних конкурентних дій, незаконного підприємництва, порушення прав споживачів, зловживання правом та іншими аналогічними ознаками. Також виключенню підлягають транзакції, в результаті яких сформувалася дебіторська заборгованість на рахунках абонентів, яка не була сплачена впродовж двох попередніх звітних періодів. При цьому, стандартна плата за встановлення з`єднання, а також стандартна плата за надсилання SMS-повідомлення та MMS-повідомлення є коштами операторів та не беруть участь у розрахунку вартості послуг відповідача (п.п. 4.1.1 договору);

перші 12 секунд з`єднання, протягом яких відповідач забезпечує безкоштовне доведення користувачам інформацію про умови доступу, зміст і тарифах контент-послуги, згідно пункту 3.27 договору, не беруть участь у розрахунку вартості послуг відповідача (п.п. 4.1.1.1 договору);

в порядку і на умовах цього договору позивач щомісячно оплачує відповідачу послуги з забезпечення технічної можливості доступу до свого/їх контенту/контент-послуг користувачам мережі оператора по коротким номерам доступу за звітний період, у розмірі грошових коштів, отриманих позивачем від операторів (згідно з п.п. 4.1.1 договору) на свій поточний рахунок за відповідний звітний період по транзакціях по таким коротким номерам доступу, за вирахуванням долі позивача. Доля позивача за кожен звітний період розраховується за наступною формулою (формула 1): ДКП = ГК + КН, де: ДКП - доля позивача; ГК грошові кошти у розмірі 3% від суми грошових коштів, отриманих позивачем від операторів (згідно з п.п. 4.1.1 договору) на свій поточний рахунок за вирахуванням вартості конфігурації та підтримки коротких номерів (КН), за відповідний звітний період по транзакціях по коротких номерах; КН вартість конфігурації та підтримки коротких номерів у розмірі та порядку, визначених п. 4.2 даного договору (п.п. 4.1.2 договору).

Відповідно до п. 8.1 договору, цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками та скріплення печатками сторін і діє до його повного виконання сторонами.

19 січня 2016 року сторонами підписано акт про надання коду доступу до сервісу, розташування та виходу контенту/контент послуг в комерційну експлуатацію, згідно з яким позивач передав відповідачу реквізити доступу до сервісу позивача та параметри налаштування ІР протоколу.

За твердженнями представника позивача, на виконання умов договору, позивач надав відповідачу послуги за період з лютого 2016 року до квітня 2016 року, на загальну суму 1 591 208,29 грн., в т.ч. ПДВ на загальну суму 265 201,39 грн., про що сторонами підписані акти надання послуг від 29.02.2016 року, на суму 280 170,22 грн., в т.ч. ПДВ 46 695,04 грн.; 29.02.2016 року, на суму 119 881,36 грн., в т.ч. ПДВ 19 980,23 грн.; 28.03.2016 року, на суму 246 961,98 грн., в т.ч. ПДВ 41 160,33 грн.; 28.03.2016 року, на суму 240 894,24 грн., в т.ч. ПДВ 40 149,04 грн.; 28.04.2016 року, на суму 372 568,36 грн., в т.ч. ПДВ 62 094,73 грн.; 28.04.2016 року, на суму 330 732,13 грн., в т.ч. ПДВ 55 122,02 грн, а відповідачем виписані відповідні податкові накладні.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач послався на те, що з 30.01.2018 року до 09.02.2018 року Головним управлінням ДФС у м. Києві була проведена документальна планова виїзна перевірка товариства з обмеженою відповідальністю "Джамп Інтерактив" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 17.04.2014 року до 30.09.2017 року, валютного законодавства за період з 17.04.2014 року до 30.09.2017 року, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 17.04.2014 року до 30.09.2017 року.

За результатами проведеної перевірки Головним управлінням ДФС у м. Києві складено акт, відповідно до якого встановлені порушення товариством з обмеженою відповідальністю "Джамп Інтерактив" підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 6 589 448,00 грн., у тому числі: за 2015 рік, - на суму 3 214 828,00 грн., за 2016 рік, - на суму 3 337 483,00 грн., за 3 квартал 2017 року, - на суму 37 137,00 грн.

Актом перевірки зафіксовано, що позивачем у лютому - квітні 2016 року включено до податкового кредиту ПДВ по податкових накладних, виписаних, зокрема, товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Нордіс", - 265 201,39 грн.

Так, Головним управлінням ДФС у м. Києві, на підставі аналізу документів та інформації, що міститься у відкритих реєстрах, надано висновок про неможливість господарських операцій між товариством з обмеженою відповідальністю "Джамп Інтерактив" та товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Нордіс" на підставі договору №19/01/16-1 від 19.01.2016 року.

Зокрема, Головним управлінням ДФС у м. Києві було встановлено: відсутність у відповідача достатнього обсягу трудових ресурсів; відсутність у відповідача основних фондів; відсутність у відповідача можливості здійснення операцій з постачання робіт (послуг) за договором №19/01/16-1 від 19.01.2016 року; відсутність підтвердження факту отримання товарів (робіт, послуг) по ланцюгу постачання від постачальника до покупця; наявність у Єдиному державному реєстрі досудових розслідувань інформації, а саме: Київською міською прокуратурою №4 здійснюється досудове розслідування в кримінальному проваджені за №0000106 від 28.07.2015 року; Слідчим управлінням фінансових розслідувань Головним управлінням ДФС у Київській області проводилось досудове розслідування у кримінальному проваджені за №0000019 від 28.07.2015 року; в провадженні Слідчого управління фінансових розслідувань ДПІ у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві знаходяться матеріали досудового розслідування від 12.11.2015 року за №0000241.

Так, Головним управлінням ДФС у м. Києві встановлено дефектний статус відповідача та нереальність господарської операції (відсутність можливості у товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Нордіс" виконати умови договору №19/01/16-1) та, як наслідок, неправомірність віднесення позивачем до складу податкового кредиту суми ПДВ у розмірі 265 201,39 грн., отриманого на підставі податкових накладних, виписаних відповідачем.

На підставі акта перевірки Головним управлінням ДФС у м. Києві винесено податкове повідомлення-рішення №2 від 16.03.2018 року, яким товариству з обмеженою відповідальністю "Джамп Інтерактив" збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в розмірі 9 592 592,50 грн., з яких за податковим зобов`язанням, - 7 674 074,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями, - 1 918 518,50 грн., в тому числі, 265 201,39 грн., - сума зобов`язання з ПДВ, яка донарахована контролюючим органом, у зв`язку з невизнанням наданих відповідачем послуг реальною господарською операцією.

У зв`язку з цим, товариство з обмеженою відповідальністю "Джамп Інтерактив" звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовною заявою про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, прийнятих на підставі акта перевірки, в тому числі податкового повідомлення-рішення №2 від 16.03.2018 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва у справі №826/10144/18 від 12.12.2019 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.11.2020 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Судами встановлено, що основним видом діяльності товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Нордіс" є неспеціалізована оптова торгівля. Кількість працюючих - 1 особа. Декларації з податку на прибуток за 2015, 2016 товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Нордіс" до податкового органу не подавались, основні засоби - інформація відсутня. Свідоцтво платника ПДВ анульовано з 15.02.2018 р. (причина анулювання, відсутність поставок та ненадання декларацій). Остання звітність з податку на додану вартість подана платником податків за травень 2016 року. Згідно з інформацією ЄРПН, залучення сторонніх організацій до виконання задекларованих робіт не встановлено, згідно з ЄРПН товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Нордіс" у лютому, березні та квітні 2016 року декларувало придбання затворів шлюзових для борошна, цукру білого кристалічного з цукрового буряка в мішках, пиво в асортименті, бензин MUSTANG 92, свинину в напівтушах. Відповідно до інформації Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що Київською міською прокуратурою №4 здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні за №0000106 від 28.07.2015 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 205-1, ч. 2 ст. 205, ч. 2 ст. 212, ч. 3 ст. 212 Кримінального кодексу України, в якому відповідача вказано як підприємство з ознаками фіктивності. Слідчим управлінням фінансових розслідувань Головним управлінням ДФС у Київській області проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0000019 від 28.07.2015 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 205, ч. 3 ст. 212 Кримінального кодексу України, в якому відповідача вказано як підприємство з ознаками фіктивності. В провадженні Слідчого управління фінансових розслідувань ДПІ у Печерському районі Головного управління ДФС у м. Києві знаходяться матеріали досудового розслідування від 12.11.2015 року за №0000241, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 205, ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 358, 4.1 ст. 205 Кримінального кодексу України, в якому відповідача вказано як підприємство з ознаками фіктивності.

У зв`язку з тим, що Головним управлінням ДФС у м. Києві виявлені порушення товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Нордіс" вимог податкового законодавства в господарській діяльності, якими, на думку позивача, йому спричинені збитки, позивач звернувся до суду, просив стягнути з відповідача 265 201,39 грн. збитків.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до абз. 1 п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Згідно з абз. 2 п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до п. 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, у разі допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування покупець/продавець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого продавця/покупця. Таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або допущено помилки при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної та/або порушено граничні терміни реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв`язку з придбанням таких товарів/послуг, або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Судом встановлено, що Головним Управлінням ДФС у місті Києві, за результатами здійснення документальної виїзної перевірки, виявлені порушення вимог податкового законодавства, в тому числі, неможливість господарських операцій товариства з обмеженою відповідальністю "Джамп Інтерактив" в межах договору №19/01/16-1 від 19.01.2016 року через непідтвердження можливості здійснення відповідачем операцій з постачання відповідних робіт (послуг) та позбавлено позивача права включення суми ПДВ до складу податкового кредиту і, відповідно, встановлено зобов`язання позивача сплатити на користь держави грошове зобов`язання з ПДВ у сумі 265 201,39 грн.

Згідно з п. 6 ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України, кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом відшкодування збитків.

Частиною 1 ст. 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: збитків, протиправної поведінки, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Частиною 4 ст. 623 Цивільного кодексу України встановлено, що при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Згідно з ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема, неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною.

Тобто для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. Відсутність хоча б одного елементу складу правопорушення виключає настання відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для господарської -правової відповідальності.

При цьому, на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду в справі №910/6657/16 від 14.02.2018 року, в справі №917/1651/16 від 07.02.2018 року.

Упущена вигода - це дохід або прибуток, який міг би одержати суб`єкт господарська діяльності в разі здійснення господарської операції і який він не одержав внаслідок дії обставин, що не залежать від нього, якщо розмір його передбачуваного доходу або прибутку можна обґрунтувати.

Так, пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані у разі, якби право позивача не було порушене. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які б могли бути реально отримані у разі належного виконання зобов`язання, теоретичне обґрунтування можливості отримання доходу не є підставою для його стягнення.

Позивач повинен також довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 року в справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18).

Згідно з п. 14.1.181 ст. 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України, доподаткового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту, в силу вимог п. 198.1 ст. 198 ПК України, виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з абз. 1 п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до абз. 1 п. 1 наказу Міністерства фінансів України "Про затвердження форми податкової накладної та порядку заповнення податкової накладної" №1307 від 31.12.2015 року (далі - наказ №1307), податкову накладну складає особа, яка зареєстрована як платник податку у контролюючому органі та якій присвоєно індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість.

Згідно з п. 3 наказу №1307, усі податкові накладні, у тому числі накладні, особливості заповнення яких викладені в пунктах 9-15 та 19 цього Порядку, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, та за формою, чинною на день такої реєстрації. Платник податку має право зареєструвати податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних на суму податку, обчислену за формулою, зазначеною у пункті 200-1.3 статті 200-1 Податкового кодексу України та пункті 9 Порядку електронного адміністрування податку на додану вартість, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року № 569, або обчислену відповідно до пункту 200-1.9 статті 200-1 Податкового кодексу України.

Відповідно до абз. 2 п. 5 наказу №1307, податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов`язань постачальника (продавця), крім випадків, передбачених Податковим кодексом України та цим Порядком.

Згідно з абз. 1 п. 201.7 ст. 201 Податкового кодексу України, податко ванакладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Тобто, для отримання права сформувати податковий кредит із сум ПДВ, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник ПДВ повинен мати податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на податковий кредит можуть мати лише реально вчинені господарські операції з придбання товарів, послуг чи основних фондів із метою використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, а не лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на поточних рахунках платників податку.

При цьому, законодавцем презюмується реальність оподатковуваних операцій та витрат платника податку, достовірність документів податкового обліку.

Так, право платника податків на збільшення податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання платником податку у інших платників цього податку товарів (послуг), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям господарської діяльності платника податку; підтвердження податковою накладною, виписаною постачальником - платником податку, митною декларацією (іншими подібними документами, згідно з пунктом 201.11 статті 201 Податкового кодексу України) суми нарахованого (сплаченого) податку в ціні придбання товару (послуг).

Згідно з ч. 2 ст. 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, грунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з абз. 4 ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Відповідно до абз. 11 ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення

Згідно з п. 141.36 ч. 1 ст. 14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно п. 1.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995 року (далі - Положення), положення встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської та іншої звітності, що ґрунтується на даних бухгалтерського обліку, підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету (надалі - установи).

Пунктом 2.1 Положення встановлено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Згідно з п. 2.2 Положення, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі первинні документи).

Відповідно до абз. 1 п. 2.4 Положення, первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у грошовому та за можливості у натуральних вимірниках), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені

під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис" або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Так, податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Законодавцем визначені окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту, зокрема, відсутність зв`язку з господарською діяльністю, фіктивність операцій (відсутність поставок), відсутність податкової правосуб`єктності, відсутність на момент перевірки податкових накладних або видача їх особою, яка не є платником податку на додану вартість. Отже, при дослідженні факту здійснення господарської операції, слід надати оцінку відносинам, що склались безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для цілей податкового законодавства мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та мають спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Разом з тим, недоведеність фактичного здійснення господарських операцій позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди.

Відповідно до абз. 1 п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Згідно з абз. 2 п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, платником податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Враховуючи вищевикладене, представником позивача не доведений факт наявності його порушеного права, яке підлягає судовому захисту, а відтак виникнення у позивача права на відшкодування збитків відповідачем від операції, в якій позивач брав участь, і реальність якої не підтверджена.

Так, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача стягнення збитків з відповідача у сумі 265 201,39 грн. є безпідставними, необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 124 Конституції України, абз. 4, 11 ст. 1, ч. ч. 1, 2 ст. 9, ч. 2 ст. 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п. п. 141.36, 14.1.181 ст. 14, абз. 1, 2 п. 44.1 ст. 44, п. п. 198.1, 198.2, 198.3 ст. 198, абз. 1, п. 198.6 ст. 198, ч. 3 п. 198.6 ст. 198, п. п. 200.1, 200.2, 200.4 ст. 200, абз. 1 п. 201.7 ст. 201, абз. 1, 2, 17 п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, п. 6 ч. 2 ст. 20, ч. ст. 224, ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України, ч. ч. 1, 2 ст. 22, ч. 2 ст. 614, ч. 4 ст. 623 Цивільного кодексу України, ст. ст. 2, 3, ч. 2 ст. 4, ч. 1 ст. 5, ст. 7, ч. ч. 1, 2, 4 ст. 11, ст. 12, ч. ч. 3, 4 ст. 13, ст. ст. 14-15, ст. 18, ч. 1 ст. 73, ч. ч. 1, 3 ст. 74, ч. ч. 2, 3 ст. 120, ч. 1 ст. 123, п. 2 ч. 4 ст. 129, ч. 9 ст. 165, ч. ч. 1, 2 ст. 222, ст. 223, ч. 3 ст. 232, ст. 233, ст. 236, 237, ст. 238 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити повністю у позові товариства з обмеженою відповідальністю "Джамп Інтерактив" до товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Нордіс" про стягнення збитків у сумі 265 201,39 грн.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 22.11.2021 року.

Суддя С. Грабець