Господарський суд міста Києва у складі судді Комарової О.С., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ДНІПРОАВТОЗАПЧАСТИНИ» про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДНІПРОАВТОЗАПЧАСТИНИ» до Державного підприємства «НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ «ЕНЕРГОАТОМ» про стягнення 18 979, 10 грн,
Товариство з обмеженою відповідальністю «ДНІПРОАВТОЗАПЧАСТИНИ» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ «ЕНЕРГОАТОМ» про стягнення 18 979, 10 грн, з яких 18 820, 80 грн основного боргу, 120, 66 грн 3% річних та 37, 64 грн інфляційних втрат.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.10.2021 позов задоволено повністю, внаслідок чого стягнуто з Державного підприємства «НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ «ЕНЕРГОАТОМ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДНІПРОАВТОЗАПЧАСТИНИ» 18 820, 80 грн основного боргу, 120, 66 грн 3 % річних, 37, 64 грн інфляційних втрат.

11.11.2021 від позивача надійшла заява про повторне надіслання заяви про подання доказів додаткових судових витрат та про прийняття додаткового рішення.

Зі змісту поданої заяви вбачається, що позивач 23.10.2021, в межах п`ятиденного терміну від дня отримання повного тексту рішення Господарського суду міста Києва від 11.10.2021 направив до суду заяву про долучення доказів понесених судових витрат та ухвалення додаткового рішення про стягнення на його користь з відповідача 3 800, 00 грн. Втім, вказана заява не була доставлена на адресу суду та повернулась відправникові без зазначення причини такого повернення, у зв`язку з чим позивач повторно звертається до суду із заявою з метою отримання відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Вирішуючи питання про наявність підстав для поновлення строку для подання доказів понесених судових витрат, суд виходить з такого.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини у справі «Баришевський проти України», «Двойних проти України», заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Частинами першою, третьою статті 131-2 Конституції України визначено, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура, засади організації і діяльності якої та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом.

Зазначеним положенням Конституції України кореспондує стаття 16 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), положеннями якої передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою, а представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Виходячи з аналізу положень статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту адвокат отримує винагороду у вигляді гонорару, обчислення якого, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Водночас, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу й обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Отже, діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги.

Одним із принципів господарського судочинства, який передбачено положеннями статті 129 ГПК України, є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Виходячи із системного аналізу положень частини восьмої статті 129, частини третьої статті 126 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів, які подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Також, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Наслідки неподання таких доказів визначені у абзаці третьому частини восьмої статті 129 ГПК України, згідно якої, у разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Так, рішення у справі № 910/12981/21 було постановлено 11.10.2021, в той же день було складено його повний текст відправлено до Єдиного державного реєстру судових рішень.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, примірник рішення суду від 11.10.2021 було вручено уповноваженому представнику позивача 19.10.2021.

23.10.2021 позивачем було направлено до суду заяву про ухвалення судового рішення, яку, втім не доставлено до суду, й конверт повернуто відправникові 01.11.2021, про що свідчать відомості трекінгу поштового відправлення 413.

Вдруге позивач звернувся до суду із відповідною заявою лише 09.11.2021, тобто після спливу 8 днів від дня повернення первинно поданої заяви.

Враховуючи викладене, суд вважає, що подання позивачем до суду заяви із такими доказами 09.11.2021 (дата подання до відділення поштового зв`язку) здійснено із пропуском встановленого процесуального строку, що має наслідком застосування положень абз. 3 ч. 8 ст. 129 ГПК України.

Більше того, додатково подані на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу докази датовані до дати ухвалення рішення Господарського суду міста Києва від 11.10.2021. Отже, заявник не був позбавлений можливості подати їх до суду у встановлений процесуальним законодавством строк.

Згідно з абз. 3 ч. 8 ст. 129 ГПК України, у разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За наведених обставин, оскільки надання позивачем доказів понесення витрат на правову допомогу адвоката здійснено з пропуском встановленого процесуального строку та за відсутності мотивованої заяви про поновлення пропущеного процесуального строку, суд залишає заяву про винесення додаткового рішення без розгляду.

Поряд із цим, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Судом встановлено, що до позовної заяви долучено докази понесених судових витрат у розмірі 2 800, 00 грн. Поряд із цим, позивач повідомив про намір подання додаткових документів, у разі понесення таких витрат.

Отже, вимоги позовної заяви в частині розподілу судових витрат в розмірі 2 800, 00 грн залишились не розглянутими, у зв`язку з чим вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення у справі.

За приписами частини 3 статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Оскільки рішення у справі № 910/12981/21 ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та суд вважає наявні у справі матеріали достатніми для здійснення розгляду заяви без виклику учасників справи, то згідно приписів ст. 244 ГПК Україна судове засідання для розгляду заяви позивача не призначається.

Згідно зі статтею 16 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За приписами частин 1, 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат та пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

У відповідності до частин 1-4 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.01.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ДНІПРОАВТОЗАПЧАСТИНИ» (клієнт) та фізичною особою-підприємцем Романенко Петром Валерійовичем (виконавець) було укладено договір про надання послуг правової допомоги № 140 (далі - Договір), предметом якого є надання правової допомоги.

Відповідно до п. 3.1 Договору, вартість послуг за цим Договором визначається за домовленістю сторін. Вартість послуг може бути визначена у додатках та додаткових угодах до цього Договору. Також узгодженою сторонами є вартість послуг, визначена у підписаному сторонами акті здачі-приймання наданих послуг, а також рахунку виконавця, оплаченому замовником.

Згідно п. 3.5 Договору, про надання послуг сторони підписують акт про надані послуги.

У пункті 2.1 Додаткової угоди № 10 від 02.08.2021 до Договору сторони узгодили, що вартість послуг виконавця з правового аналізу документів, формування правової позиції, з підготовки позовної заяви, надання усної консультації щодо підготовки додатків до позовної заяви та порядку подання позову до господарського суду становить 2 800, 00 грн.

Суд зазначає, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

За висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним в постанові від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Між тим, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених витрат, понесених у зв`язку із наданням такої допомоги.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Положеннями ст. 19 цього Закону визначено такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Згідно з частиною 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження понесених витрат на послуги адвоката в розмірі 2 800, 00 грн в суді позивачем надано належним чином засвідчені копії наступних документів:

- договору про надання послуг правової допомоги № 140 від 12.01.2021;

- Додаткової угоди № 10 від 02.08.2021 до Договору;

- акту здавання-приймання наданих послуг від 06.08.2021;

- рахунку № 597 від 03.08.2021 на суму 2 800, 00 грн;

- платіжного доручення № 12611 від 05.08.2021 на суму 2 800, 00 грн.

Зі змісту наданих документів вбачається, що сторонами не було узгоджено погодинну ставку роботи адвоката, натомість вартість гонорару визначена у фіксованому розмірі.

За приписами частин 5, 6 статті 126 ГПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Під час розгляду справи, відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог в цілому, разом з цим, конкретних заперечень щодо розподілу судових витрат, їх необґрунтованості чи недоведеності, останній не висував.

Враховуючи повне задоволення позову та, з огляду на характер спірних правовідносин, суд вважає, що заявлені витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 2 800, 00 грн є співмірними зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), а відтак заявлена до стягнення сума витрат є цілком обґрунтованою.

Приймаючи до уваги викладене, з огляду на предмет позову, обсяг та зміст наданих адвокатом послуг, а також те, що позовні вимоги у справі задоволено повністю, суд дійшов висновку, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню позивачеві в сумі 2 800, 00 грн.

Керуючись ст.ст. 123, 126, 129, 236-242, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ДНІПРОАВТОЗАПЧАСТИНИ» про ухвалення додаткового рішення - залишити без розгляду.

Прийняти додаткове рішення, яким вирішити питання про розподіл судових витрат.

Стягнути з Державного підприємства «НАЦІОНАЛЬНА АТОМНА ЕНЕРГОГЕНЕРУЮЧА КОМПАНІЯ «ЕНЕРГОАТОМ» (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3; ідентифікаційний код 24584661) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДНІПРОАВТОЗАПЧАСТИНИ» (49000, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 98, кв. 195; ідентифікаційний код 36641388) 2 800, 00 грн (дві тисячі вісімсот гривень 00 коп.) витрат на професійну правничу допомогу.

Після набрання додатковим рішенням законної сили видати наказ.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом двадцяти днів в порядку, передбаченому ст.ст. 253-259, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Додаткове рішення в повному обсязі складено 22.11.2021.

Суддя О.С. Комарова