ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"22" листопада 2021 р. Справа № 924/879/21

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Гладюка Ю. В., при секретарі с/з Сарело Р.О., розглянувши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "СДУ", м. Київ

до державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", м. Київ

в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція", м. Нетішин, Хмельницька обл.

про стягнення грошей

представники сторін:

від позивача - Шибеко Д.В.

від відповідача - не з`явився

встановив:

Позивач у позові просить суд стягнути з відповідача заборгованість, яка виникла через неналежне виконання договору № 16993/53-124-01-20-12769 від 23.11.20 в розмірі 193 065, 94 грн., з яких: 178 389, 66 грн. основний борг, 3 152, 35 грн. 3% річних, 11 523, 93 грн. інфляційні.

Обгрунтовуючи позов, позивач зазначає, що він, поставивши відповідачу обумовлений договором товар, виконав свої зобов`язання належним чином. Відповідач же, у встановлені договором строки, не здійснив оплати поставленого товару, у зв`язку з чим виникла заборгованість. Нарахування річних та інфляційних здійснено з посиланням на ст. 625 ЦКУ.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, наполягав на його задоволенні.

Представник відповідача до суду не з`явився, будь-яких клопотань не подав. Повідомляючи відповідача про дату, час та місце судового засідання, йому направлено ухвалу суду від 01.11.21 з відповідними відомостями, на електронну адресу, зазначену відповідачем у відзиві. При цьому, вищевказана відправка підтверджується підписом відповідального працівника канцелярії, що міститься в ухвалі суду у відповідній графі штампу про направлення.

У письмовому відзиві відповідач позов не визнає, зазначає таке. Відповідач не мав можливості виконати умови договору (вчасно оплатити поставлений товар) у зв`язку з вкрай важким фінансовим становищем, що виникло у зв`язку зі змінами, що склалися на енергетичному ринку - запровадження нової моделі функціонування ринку електроенергії. До встановлення нової моделі ринку, функції покупця і продавця електроенергії на Україні виконувало ДП „Енергоринок". Однак, на момент впровадження нової моделі ринку заборгованість ДП „Енергоринок" перед ДП „НАЕК „Енергоатом" становила майже 12 млрд. грн. При цьому, механізм погашення заборгованості ДП „Енергоринок" перед ДП „НАЕК „Енергоатом" на законодавчому рівні не врегульований. Відтак, запровадження нового ринку електроенергії призвело до виникнення кризового стану енергетичної галузі, який з часом лише посилюється. Станом на 28.08.21 прострочена заборгованість контрагентів перед відповідачем дорівнює майже 20 млрд. грн., стягнення яких є предметом спорів у судах, розгляд яких триває і досі.

Таким чином, опинившись у вищевказаних умовах, відповідач зазнав значного фінансового навантаження, і тих грошових коштів, що надходили від продажу електроенергії було не достатньо для виконання договірних зобов`язань. Крім того, значна частина грошей спрямовувалась для оплати невідкладних, першочергових платежів у бюджет, для забезпечення безпеки роботи АЕС, а також для проведення позапланових закупівель з метою забезпечення карантинних заходів.

Отже, відповідач не мав можливості здійснювати оплату поставленого позивачем товару у встановлені договором терміни в силу дії об`єктивних та незалежних від відповідача обставин.

Відповідач зазначає, що нарахування 3% річних та інфляційних здійснено позивачем без врахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 22.09.20 у справі № 918/631/19 від 26.06.21 у справі № 905/21/19 та від 20.11.20 в справі № 910/13071/19.

Крім того, позивач при визначенні періоду нарахування, невірно обрав дату поставки, а саме дату накладної - 10.12.20. Проте, фактичною датою поставки є 14.12.20, що підтверджується зазначенням цієї дати на накладній біля підпису відповідача. Також, позивач, при нарахуванні інфляційних обрав періоди, починаючи з місяця, в якому мав бути здійснений платіж, а не починаючи з місяця, наступного за місяцем, в якому мав бути здійснений платіж. Також враховано неповні місяці та неправильний сукупний індекс інфляції.

Крім того, відповідач зазначає про безпідставність розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу через: незаконність виставлення таких вимог в частині надання послуг з представництва інтересів позивача щодо стягнення 3% річних і інфляційних, оскільки такі нарахування не входять до складу грошового зобов`язання і є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання; не віднесення, згідно чинного законодавства, до послуг адвоката попереднього опрацювання матеріалів та законодавчої бази, формування правової позиції, консультування щодо необхідності отримання додаткових матеріалів, підготовки претензії, що є досудовим врегулюванням; ненадання позивачем належних доказів понесення таких витрат, якими мають бути банківські виписки, платіжні доручення; відсутність обгрунтування розміру таких витрат з точки зору критерію розумності і співмірності.

Вказавши вищезазначені обставини, відповідач просить: відмовити в задоволенні позову; зменшити розмір судових витрат на професійну правничу допомогу позивача, які підлягатимуть стягненню з відповідача, до їх реальної, розумної та обґрунтованої величини; у разі задоволення позову - надати відстрочку виконання рішення на три місяці.

Матеріалами справи встановлено.

23.11.20 між ДП „НАЕК „Енергоатом" (ВП „Хмельницька АЕС) - покупець та ТОВ „СДУ" - постачальник укладено договір № 16993/53-124-01-20-12769, за яким постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупця товар, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити даний товар згідно з найменуванням, асортиментом, виробником, кількістю, ціною та по коду УКТ ЗЕД товару, які зазначаються в специфікації № 1 (додаток 1 до договору), та є невід`ємною частиною договору.

Згідно п. 2.4. договору кількість та асортимент товару визначається специфікацією до даного договору. Ціна товару по договору, за п. 4.1. останнього становить 148 658, 05 грн., крім того ПДВ 20% 29 731, 61 грн. Всього ціна договору 178 389, 66 грн. Датою поставки товару вважається дата підписання вантажоотримувачем видаткової накладної та/або накладної (п. 6.3.).

Оплату за поставлений товар покупець здійснює шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 30 календарних днів з дати поставки товару на склад вантажоотримувача, за умови відповідності поставленого товару вимогам договору щодо його кількості та якості (п. 5.1.).

Договір вважається укладеним і набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками (за наявності печатки) і діє до повного виконання зобов`язань сторонами (п. 11.1).

Договір підписаний обома сторонами та скріплений їх печатками.

Також сторони підписали та скріпили печатками: додаток № 1 до вищевказаного договору - специфікація № 1, де встановлено найменування товару, його ТУ, виробник, код, одиниця виміру, кількість та ціна; додаток 2 - технічна специфікація до предмета закупівлі і додаток А - перелік документів, вимогам яких повинна відповідати продукція, що закуповується.

Згідно видаткової накладної № 2470 від 10.12.20 (постачальник - ТОВ „СДУ", покупець - ДП „НАЕК „Енергоатом", ВП „Хмельницька АЕС"), яка підписана обома сторонами та скріплена їх печатками, позивач поставив, а відповідач прийняв (накладна засвідчена відповідачем у графі „отримав") товар на суму 178 389, 66 грн. При цьому, зі сторони відповідача накладна підписана 14.12.20.

12.08.21 позивач направив відповідачу лист-претензію № 21/08/12-3, де просить протягом 7 днів з моменту отримання вимоги, погасити заборгованість в розмірі 178 389, 66 грн. Докази направлення листа: фіскальний чек від 12.08.21; опис кореспонденції з штампом пошти від 12.08.21 та відмітками адресата - відповідач та кореспонденції - лист від 12.08.21 № 21/08/12-3; поштова накладна від 12.08.21 № 325.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у справі письмові заяви по суті спору та додані докази, давши їм оцінку в сукупності, при аналізі норм діючого законодавства, що регулює спірні відносини, суд врахував таке.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правовідносини, які виникли між сторонами за своїм характером являються господарськими, виходячи зі змісту ст.ст. 173, 174 ГК України, як такі, що виникли з господарського договору, і відповідно до ст. 1 Господарського кодексу України є предметом його регулювання.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач уклали договір поставки, визначивши умови, права та обов`язки сторін, які є обов`язковими для них.

Згідно ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковий для виконання сторонами.

З позовних матеріалів вбачається, що позивач на виконання умов договору поставив відповідачу, а відповідач прийняв товар на загальну суму 178 389, 66 грн., що підтверджується видатковою накладною № 2470 від 10.12.20. При цьому, прийняття товару відповідачем за вищевказаною видатковою накладною підтверджується підписом та печаткою працівника складського господарства відповідача на вказаній накладній, яка відповідає всім законодавчим ознакам (Закон „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні") первинного бухгалтерського документа, який підтверджує проведення господарської операції.

Обов`язок оплати поставленого товару, відповідно до договору, виникає у відповідача протягом 30 календарних днів з дати поставки товару.

Як вбачається з накладної від 10.12.20 № 2470, за якою здійснювалась поставка товару позивачем, остання, зі сторони відповідача підписана 14.12.20 (дана дата міститься безпосередньо під підписом представника відповідача та засвідчена печаткою останнього). При цьому, згідно п. 6.3. договору датою поставки товару вважається дата підписання вантажоотримувачем видаткової накладної та/або накладної. Таким чином, датою поставки у спірних відносинах є 14.12.20. Отже, обов`язок оплати виник у відповідача 14.01.21.

Проте, як вбачається з матеріалів справи оплата у вказаний вище строк, та станом на час розгляду справи не проведена. Докази оплати у справі відсутні.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Статтею 525 Цивільного кодексу України обумовлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Враховуючи, що строк оплати товару пропущено (докази оплати відсутні), у відповідача виникла заборгованість, розмір якої підтверджується документально та становить 178 389, 66 грн. (згідно договору і накладної).

За таких обставин, позов, в частині стягнення основного боргу підлягає задоволенню.

При цьому, не враховуються доводи відповідача щодо наявності надзвичайних та невідворотних обставин, враховуючи таке. Обґрунтовуючи наявність вищевказаних обставин, відповідач зазначає, що невиконання договірних зобов`язань зумовлено вкрай важким фінансовим становищем відповідача, спричиненим законодавчим переходом до нових правил господарювання в умовах зміненого ринку електроенергії. Відповідач, внаслідок вищевказаних обставин недоотримав фінансування від своїх контрагентів, що в свою чергу стало причиною невиконання зобов`язання, що є предметом спору.

За ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно ст. 218 ГКУ у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Аналізуючи вищевказані законодавчі норми, невиконання своїх зобов`язань контрагентами відповідача та відсутність коштів в останнього (що покладено в основу відповідних обґрунтувань) не можуть вважатись надзвичайними і невідворотними обставинами, в силу прямого законодавчого виключення їх з числа останніх.

Крім того, слід зазначити, що порядок застосування обставини форс-мажору прямо передбачено договором сторін. Так, розділом 7 договору № 16993/53-124-01-20-12769 від 23.11.20 передбачено, що: сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором у разі виникнення форс-мажорних обставин, зазначених в п. 2 ст. 14-1 ЗУ „Про Торгово-промислові палати в Україні", які не існували під час укладення договору та виникли поза волею сторін; сторона, для якої склалась неможливість виконання обов`язків за договором, зобов`язана письмово повідомити іншу сторону про настання або припинення вищезгаданих обставин не пізніше 5 днів з моменту їх настання або припинення; доказом виникнення форс-мажорних обставин та строку їх дії є Серитфікат (довідка) Торгово-промислової палати України відповідно до ЗУ „Про Торгово-промислові палати України", або інших компетентних органів відповідно до діючого законодавства.

Таким чином, наявність обставин, які звільняють відповідача від відповідальності щодо виконання договору мають бути документально підтвердженими. При цьому, це мають бути спеціально передбачені докази - Сертифікат (довідка) ТППУ чи інших органів. Отже, за відсутності в матеріалах справи вищевказаних сертифіката/довідки, а також доказів письмового повідомлення відповідача про настання вищезгаданих обставин, посилання на такі обставини є необґрунтованими.

Отже, враховуючи встановлений судом факт виникнення заборгованості у відповідача щодо оплати поставленого товару, обґрунтованими є і нарахування річних та інфляційних. Так, згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом з тим, суд зазначає, що, як встановлено вище, обов`язок оплати поставленого товару виникає у відповідача 14.01.21 (з урахуванням підписання накладної відповідачем 14.12.20). Тому, прострочення оплати виникає з 14.01.21. Таким чином, період нарахування річних та інфляційних (його початок) має визначатись саме з урахуванням зазначеної дати. Тому, вірними періодами нарахування є: річні з 14.01.21 по 12.08.21; інфляційні з лютого 2021 (місяць, наступний за тим, в якому мав бути здійснений платіж) по липень 2021 року.

При цьому, слід зазначити, що вищевказаний період нарахування інфляційних визначений з урахуванням судової практики здійснення таких нарахувань, за якою розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений державною службою статистики України, за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

Отже, враховуючи вищевказане, вірним розміром вищевказаних нарахувань є: річні - 3 079, 05 грн., інфляційні - 9 089, 37 грн. (сукупний індекс інфляції за період - 105, 09).

Належить зазначити також про неприйняття судом доводів відповідача щодо неврахування позивачем при нарахуванні 3% річних і інфляційних висновків Верховного Суду, викладених у справах № 918/631/19 та 905/21/19, оскільки такі висновки стосувалися нарахування річних та інфляційних при здійсненні авансового платежу та нарахування інфляційних при часткових погашеннях заборгованості, чого в даних спірних відносинах не відбувалось.

Таким чином, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково.

Судовий збір, в силу ст. 129 ГПК України, покладається на сторони, пропорційно розміру задоволених вимог. Судові витрати на професійну правничу допомогу покладаються на відповідача в сумі 6 000 грн., враховуючи наступне.

Згідно ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Суд враховує правила ч. 2 ст. 126 ГПКУ, якою встановлено, що для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Як убачається з матеріалів справи, останні містять:

- довіреність № 02/08-21, видану позивачем на ім`я Шибеко Д.В., якому надано право бути представником позивача та вести від імені позивача справи в усіх судових установах, в тому числі при розгляді господарських справ з усіма правами позивача;

- рахунок від 09.08.21 № 01/21, виставлений Шибеко Д.В. платнику - ТОВ „СДУ" за призначенням платежу - оплата згідно договору № 09/08/2021-2 від 09.08.21 про надання правничої допомоги на суму 6 000 грн.;

- договір № 09/08/2021-2 від 09.08.21. про надання правничої допомоги, укладений між ТОВ „СДУ" та адвокатом Шибеко Д.В.;

- додаток № 1 від 09.08.21 до договору № 09/08/2021-2 від 09.08.21, укладений між ТОВ „СДУ" та адвокатом Шибеко Д.В., якою сторони погодили виплату фіксованої суми гонорару за надання адвокатом правничої допомоги у розмірі 6 000 грн.;

- розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу на суму 6 000 грн., які поніс позивач, що є додатком № 2 до договору про надання правничої допомоги від 09.08.21 № 09/08/2021-2;

- свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЗП № 001041 від 28.11.14, видане на ім`я Шибеко Д.В.

Вказані матеріали є належними доказами (належно оформлені) того, що позивачу надано професійну правничу допомогу у даній справі (довіреність) адвокатом Шибеко Д.В. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю) згідно відповідного договору, а позивач зобов`язаний прийняти дані послуги (згідно договору), вартість яких становить 6 000 грн. (додаток до договору, рахунок та розрахунок) та оплатити їх. При цьому, наявність між сторонами договору - як доказу юридичних домовленостей, що є підставами оплати адвокатських послуг (надання яких підтверджується присутністю представника в судовому засіданні та підписом останнього на письмових заявах по суті справи) свідчить про наявність в адвоката (як сторони виконавця договору) процесуальної можливості примусового стягнення витрат на професійну правничу допомогу з позивача (як замовника за договором) та обов`язку позивача щодо оплати таких послуг. Дані обставини, в свою чергу підтверджують наявність підстав для розподілу витрат на професійну правничу допомогу, яка підлягає сплаті відповідною стороною (п. 1 ч. 2 ст. 126 ГПК).

Враховуючи зазначене, а також результат розгляду справи, витрати на адвокатські послуги в розмірі 6 000 грн. (що, у порівнянні з задоволеною сумою позову є співмірним та обґрунтованим), який є документально підтвердженим, покладаються на відповідача, враховуючи ч. 9 ст. 129 ГПК України, як на сторону, внаслідок неправильних дій якої виник спір.

При цьому, суд враховує правову позицію Верховного Суду, зазначену у постанові від 03.10.19 постановлену в справі № 922/445/19, за якою витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу).

Клопотання відповідача щодо відстрочення виконання рішення суду на 3 місяці задоволенню не підлягає, враховуючи наступне. Згідно ст. 331 ГПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Тобто, обставини, за яких суд може надати відстрочення виконання рішення суду, в дійсності, мають бути виключними, оскільки при задоволенні позову, право позивача, яке визнано порушеним, при наданні відстрочення, фактично залишається не відновленим на період відстрочення. Обставини скрутного матеріального становища відповідача, яке виникло внаслідок невиконання договірних зобов`язань контрагентами відповідача, не можуть вважатися виключними, оскільки вони носять загальний, притаманний будь-яким господарським відносинам характер та пов`язані з самим поняттям господарської діяльності, що передбачає відповідні ризики. При цьому, оцінюючи ступінь вини відповідача, суд враховує, що станом на час розгляду справи, відповідач не відшкодував навіть частини вартості поставленого товару. Наявність інших надзвичайних подій, які зумовили неналежне виконання договору, як вказано вище, позивач не обґрунтував.

Отже, наведені відповідачем обставини, не можуть вважатися такими, що підтверджують наявність підстав для надання відстрочення рішення суду.

Керуючись ст. ст. 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з державного підприємства „Національна атомна енергогенеруюча компанія „Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3, ) в особі відокремленого підрозділу „Хмельницька атомна електрична станція" (30100, Хмельницька область, м. Нетішин, вул. Енергетиків, 20, , ІВАN: НОМЕР_1 в АТ „Укрексімбанк") на користь товариства з обмеженою відповідальністю „СДУ" (м. Київ, вул. Симиренка, 36, корп. Б, оф. 312, , ІВАN: НОМЕР_2 в АТ „Метабанк", м. Запоріжжя) 178 389, 66 грн. (сто сімдесят вісім тисяч триста вісімдесят дев`ять грн. 66 коп.) основного боргу, 3 079, 05 грн. (три тисячі сімдесят дев`ять грн. 05 коп.) 3% річних, 9 089, 37 грн. (дев`ять тисяч вісімдесят дев`ять грн. 37 коп.) інфляційних, а також 2 858, 34 грн. (дві тисячі вісімсот п`ятдесят вісім грн. 34 коп.) судового збору, 6 000 (шість тисяч грн. 00 коп.) витрат на професійну правничу допомогу.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. (ч.1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. (ч.1 ст. 256 ГПК України).

Повний текст рішення складено 23.11.21.

Суддя Ю.В. Гладюк

Віддрук/направлено 3 прим.:

1- до справи

2 - відокремлений підрозділ "Хмельницька атомна електрична станція" ДП НАЕК "Енергоатом" ()

3 - ТОВ „СДУ" ()