РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.11.2021Справа № 910/14801/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Сівакової В.В. розглянувши у порядку спрощеного провадження матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрчем»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євробудпостач»

про стягнення 553.296,46 грн

Представники сторін: не викликались

Суть спору :

10.09.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрчем» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євробудпостач» про стягнення 553.296,46 грн.

В обґрунтування вимог позивач зазначає, що на підставі укладеного між сторонами договору поставки № ЄЧ 0511-2 від 11.05.2021 та виставлених відповідачем рахунків № 854 від 11.05.2021, № 970 від 21.05.2021, позивачем було перераховано відповідачу 452.127,61 грн 100% попередньої оплати за товар, що підтверджується платіжними дорученнями № 151 від 13.05.2021 та № 171 від 24.05.2021. Умовами договору встановлено, що відповідач зобов`язується поставити позивачу товар у строк 10 робочих днів після 100% передоплати. У зв`язку з тим, що відповідачем не було виконані взяті на себе зобов`язання у строк встановлений договором, позивачем було направлено на адресу відповідача претензію про відмову від договору з вимогою повернути отриману попередню оплату. Враховуючи викладене та те, що відповідачем не було виконано взяті на себе зобов`язання за договором № ЄЧ0511-2 від 11.05.2021, позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з відповідача 553.296,46 грн, з яких 452.127,61 грн попередньої оплати, 10.743,45 грн пені, 90.425,40 грн штрафу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 910/14801/21 від 17.09.2021 вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено п`ятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання відповідних документів.

28.09.2021 позивачем усунено недоліки позовної заяви шляхом подання до суду відповідних документів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.10.2021 відкрито провадження у справі № 910/14801/21 та прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Даною ухвалою зобов`язано відповідача протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали подати суду відзив на позов в порядку ст. 165 Господарського процесуального кодексу України з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу.

У відповідності до ст. 242 Господарського процесуального кодексу України ухвалу про відкриття провадження у справі від 04.10.2021 було 05.10.2021 направлено відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення за № 746 за адресою, що зазначена в позовній заяві, а саме: 01013, м. Київ, вул. Промислова, 4, яка згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є місцезнаходженням відповідача.

Відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Проте, конверт разом з ухвалою від 04.10.2021 (номер відправлення 746) було повернуто до суду поштовим відділенням зв`язку без вручення адресату з довідкою форми Ф-20 від 11.11.2021 з позначкою «за закінченням терміну зберігання».

Згідно з ч. 3 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

26.10.2021 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач поти задоволення позовних вимог заперечує посилаючись на те, що на підставі виданих позивачем довіреностей № 7 від 13.05.2021 та № 9 від 24.05.2021 уповноважені представника відповідача прийняли товар в повному обсязі у визначені договором строки, що підтверджується видатковими накладними № Є-2805-006 від 28.05.2021 та № Є-2805-005 від 28.05.2021. З огляду на викладене, відповідачем виконано всі зобов`язання згідно поставки товару по рахунках № 864 від 11.05.2021 та № 970 від 21.05.2021, в межах умов погоджених сторонами в договорі поставки № ЄЧ 0511-2 від 11.05.2021.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

11.05.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Євробудпостач» (постачальник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрчем» (покупець, позивач) було укладено договір поставки № ЄЧ 0511-02 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору постачальник зобов`язався передати у власність, а покупець прийняти та оплатити на умовах викладених в даному договорі металопрокат (далі - товар), сортамент, кількість та ціна якого вказані у рахунках-фактурах, оформлених як додатки до даного договору, які є його невід`ємною частиною.

Спір виник в зв`язку з тим, що відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за договором поставку товару не здійснив, в зв`язку з чим має повернути сплачені кошти в розмірі 452.127,61 грн та за неналежне виконання зобов`язання щодо поставки товару позивачем нараховано пеню в розмірі 10.743,45 грн та штраф в розмірі 90.425,40 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 1. ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно з п. 10.1 договору він вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2021, а в частині взаєморозрахунків - до повного розрахунку між сторонами.

Відповідно до п. 2.2 договору кількість кожної партії товару узгоджується сторонами в рахунках-фактурах до договору. З моменту прийняття та оплати покупцем рахунку-фактури партія товару вважається узгодженою між сторонами.

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 договору ціна на товар встановлюється за домовленістю між постачальником та покупцем, з урахуванням ПДВ і вказується у рахунках та інших супровідних документах. Ціна на товар може змінюватись в залежності від коливань середньо ринкових ціп на металопрокат. Загальна сума договору визначається на підставі сплачених рахунків.

За змістом п. 3.4 договору оплата всієї вартості товару, вказаного у рахунку, здійснюється шляхом 100% передплати шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 2 (двох) банківських днів з моменту виставлення рахунку до даного договору поставки. У разі одержання від покупця передплати частково, постачальник має право на поставку товару на суму одержаних коштів. Оплата свідчить про згоду покупця із характеристиками товару, вказаними постачальником у рахунку-фактурі. Допускається передача рахунку-фактури факсимільним зв`язком.

Датою оплати вартості товару вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника (п. 3.6 договору).

Позивачем виставлено відповідачу наступні рахунки на оплату товару загальною вартістю 452.127,61 грн

№ 864 від 11.05.2021 на суму 351.600,00 грн;

№ 970 від 21.05.2021 на суму 100.527,61 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем здійснено оплату виставлених рахунків в повному обсязі, що підтверджується наступними платіжними дорученнями

№ 151 від 13.05.2021 на суму 351.600,0 грн;

№ 171 від 24.05.2021 на суму 100.527,61 грн.

Відповідно до п. 4.1 договору поставка товару здійснюється відповідно до міжнародних Правил тлумачення термінів «ІНКОТЕРМС» в редакції 2010 року, з урахуванням особливостей, встановлених цим договором, на умовах СРТ (склад покупця, м. Рені, Одеська обл.).

Пунктом 4.2 договору передбачено, що строк поставки товару протягом 10 (десяти) робочих днів після 100% передоплати та направлення запиту на отримання товару.

З огляду на викладене, з урахуванням п. 4.2 договору відповідач мав поставити сплачений позивачем товару в такі строки

за рахунком № 864 від 11.05.2021 на суму 351.600,00 грн - 27.05.2021 включно;

за рахунком № 970 від 21.05.2021 на суму 100.527,61 грн - 07.06.2021 включно.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Стаття 599 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач передав, а позивач прийняв товар вартістю 452.127,61 грн, що підтверджується наступними видатковими накладними, які підписані та скріплені печатками обох сторін

№ Є-2805-006 від 28.05.2021 на суму 351.600,00 грн, товар отриманий позивачем в особі генерального директора Михайліченко В.М. на підставі довіреності № 9 від 24.05.2021, дійсної до 03.06.2021;

№ Є-2805-005 від 28.05.2021 на суму 100.527,61 грн, товар отриманий позивачем в особі головного інженера Крицького В.Г. на підставі довіреності № 7 від 13.05.2021, дійсної до 29.05.2021.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Отже, у розумінні приписів цієї норми покупцю належить право вимагати, крім іншого, повернення передоплати за непоставлений товар. При цьому, попередньою оплатою є часткова або повна оплата товару до його передання продавцем.

Визначене зазначеною нормою право покупця вимагати від продавця повернення суми попередньої оплати є за своїм змістом правом покупця на односторонню відмову від зобов`язання, внаслідок якої припиняється зобов`язання продавця перед покупцем по поставці товару і виникає нове зобов`язання повернути кошти.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання зобов`язання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Згідно ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

В матеріалах справи наявна претензія № 151 від 17.06.2021, адресована відповідачу, в якій позивач зазначає, що відповідачем досі нє поставлений товар та має місце прострочення виконання такого зобов`язання, у зв`язку з чим позивач вимагає повернути сплачені ним кошти в сумі 452.127,61 грн, а також сплатити штраф в розмірі 90.425,40 грн.

В якості доказів надіслання цієї претензії позивачем подано опис вкладення у цінний лист з трек кодом № 455 та накладну Укрпошти від 19.06.2021 з трек кодом № 359.

Судом встановлено, що трек код зазначений у описі вкладення у цінний лист є відмінним від трек-коду, що зазначений у накладній від 19.06.2021. Крім цього, згідно інформації з офіційного сайту АТ «Укрпошта» в мережі Інтернет вбачається, що дані про відправлення за номером 455 відсутні, тому що не зареєстровані в системі. Отже позивачем не подано належних доказів надіслання відповідачу претензії № 151 від 17.06.2021.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність у відповідача зобов`язання повернути позивачу суми попередньої оплати товару в розмірі 452.127,61 грн, який фактично поставлений відповідачем та прийнятий позивачем.

Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача 90.425,40 грн штрафу та 10.743,45 грн пені суд відзначає наступне.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно зі ст.ст. 546, 547 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків передбачених законом.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафних санкцій надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України.

Так, розмір штрафних санкцій відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 7.7 договору передбачено, що у випадку порушення постачальником строку поставки партії товару, постачальник сплачує покупцю пеню у розмірі і подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, від суми попередньої оплати, а у разі прострочення понад 7 днів додатково сплачує штраф у розмірі 20% від суми отриманої попередньої оплати.

Судом встановлено, що товар на суму 351.600,00 грн, який за умовами договору мав бути поставлений у строк до 27.05.2021 включно, а також товар на суму 100.527,61 грн, який мав бути поставлений у строк до 07.06.2021 включно, фактично відповідачем поставлений 28.05.2021.

Тобто, прострочення поставки товару мало місце лише товару на суму 351.600,00 грн, фактична поставка якого відбулась на наступний день після встановленої договором дати.

Разом з цим, відповідно до ч. 2 ст. 251 Цивільного кодексу України терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 252 Цивільного кодексу України).

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно з ч. 1 ст. 255 Цивільного кодексу України якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 231 Господарського кодексу України неустойка нараховується від суми несвоєчасно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Зазначені вище норми закону свідчать про те, що неустойка може бути нарахована лише за кожен повний день прострочення платежу, а день фактичної поставки товару не включається до періоду часу, за який може здійснюватися стягнення пені та штрафу.

Отже, заявлені позивачем вимоги про стягнення пені та штрафу є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 16 Цивільного кодексу України встановлює, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст.ст. 13, 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні обставини, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Зважаючи на вищенаведене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрчем» є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. 129, ст.ст. 237, 238, 240 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

СуддяВ.В.Сівакова