ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" вересня 2021 р. м. Київ Справа № 911/1345/21

Розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮПЛ Україна»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАНО»

про стягнення 1 472 582,46 грн.

Суддя Карпечкін Т.П.

За участю секретаря судового засідання Беркут Я.О.

За участю представників сторін:

від позивача: Турчина О. О. (ордер КС №237314 від 14.04.21 року);

від відповідача: не з`явився.

обставини справи:

В провадженні Господарського суду Київської області знаходиться справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮПЛ Україна» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАНО» про стягнення 1 472 582,46 грн. заборгованості за простим векселем АА 2552893 на суму 1 472 582,46 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 11.05.2021 року відкрито провадження у справі № 911/1345/21, призначено за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 23.06.2021 року.

16.06.2021 року та 22.06.2021 року від позивача надійшли письмові пояснення по суті спору.

Відповідачем 22.06.2021 року подано відзив на позов з доданою до нього заявою, якою останній повідомив про неможливість виконання вимог ухвали від 11.05.2021 року, оскільки витребувані докази відсутні у відповідача.

Відповідач, належним чином повідомлені про дату, час і місце підготовчого засідання, в судове засідання 23.06.2021 року не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 23.06.2021 року підготовче засідання у справі на відкладалось на 21.07.2021 року.

Представником позивача 02.07.2021 року подано відповідь на відзив.

07.07.2021 року відповідачем подано письмові заперечення.

07.07.2021 року від представником позивача надійшло клопотання про долучення додаткових доказів до матеріалів справи.

Відповідач, належним чином повідомлені про дату, час і місце підготовчого засідання, в судове засідання 21.07.2021 року не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 21.07.2021 року підготовче засідання у справі на відкладалось на 11.08.2021 року, у позивача було витребувано: оригінал (для огляду в судовому засіданні) простого векселя серії АА № 2552893 від 30.12.2019 року; оригінали доданих до позовної заяви документів для огляду в судовому засіданні (у разі їх відсутності обґрунтовані пояснення щодо причини відсутності та вжитих заходів щодо відновлення); повні та достатні докази надіслання вимог про оплату простого векселя серії АА № 2552893 від 30.12.2019 року (в оригіналі для огляду в судовому засіданні та копії для залучення до матеріалів справи).

В судовому засіданні 11.08.2021 року представник позивача зазначив, що позовні вимоги, з підстав викладених у позовній заяві, підтримує у повному обсязі. Також зазначив і про те, що ним повідомлено про всі обставини справи, які йому відомі, та надані суду всі наявні у нього докази.

Відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце підготовчого засідання, в судове засідання 11.08.2021 року не з`явився, однак відзив на позов надіслав.

Враховуючи те, що судом під час підготовчого судового засідання вирішено питання, зазначені в ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України та вчинено усі необхідні дії, передбачені ст. 177 Господарського процесуального кодексу України, з метою забезпечення правильного, своєчасного та безперешкодного розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по суті на 15.09.2021 року.

В судовому засіданні 15.09.2021 року позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання 15.09.2021 року не з`явився.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення та постанови приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України рішення суду проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд може проголосити лише вступну та резолютивну частини рішення.

У зв`язку з чим, в судовому засіданні 15.09.2021 року судом закінчено розгляд справи та за результатами оцінки поданих сторонами доказів, у нарадчій кімнаті, прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених у позові обставин, Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮПЛ Україна» подано позов про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАНО» 1 472 582,46 грн. заборгованості за простим векселем АА 2552893.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в ході виконання укладених між ним, як Постачальником, та відповідачем, як Покупцем, Договорів поставки № 01/2018/ГРН від 29.03.2018 року та № 02/2018/ГРН від 29.03.2018 року (далі - Договори поставки), позивач поставив відповідачу товари, в частковий розрахунок за які, відповідач, керуючись п. 4.2. Договорів, передав позивачу простий вексель серії АА 2552893 на суму неоплаченого товару 1 472 582,46 грн., який був емітований відповідачем 30.12.2021 року.

Пунктом 4.2. Договору поставки передбачено можливість Покупця здійснити розрахунок за поставлений Товар шляхом емісії векселя на суму фактично відпущеного Постачальником Товару.

Також, позивач повідомив суду, що найменування позивача було змінено з Товариства з обмеженою відповідальністю «Аріста ЛайфСайенс Україна» на Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮПЛ Україна», що підтверджується: рішенням Єдиного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «Аріста ЛайфСайенс Україна» № 7-2020 від 06.10.2020 про зміну назви, випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 03.11.2020 року.

Відповідно до п. 4.2. Договорів поставки передбачено, що в момент (день) оформлення векселя (векселів) зобов`язання оплатити отриманий Товар у Покупця припиняються та виникає нове зобов`язання - оплатити вексель (векселі). Вексель (векселі) передаються за актом приймання-передачі.

Відповідне положення витікає з норми статті 4 Закону України «Про обіг векселів в Україні», якою передбачено, що у разі видачі (передачі) векселя відповідно до договору припиняються грошові зобов`язання щодо платежу за цим договором та виникають грошові зобов язання щодо платежу за векселем.

Таким чином, зобов`язання між позивачем і відповідачем за Договорами поставки припинились за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим (зобов`язання з оплати векселя) між тими ж сторонами (новація) в розумінні статті 604 Цивільного кодексу України.

Щодо пред`явлення векселя до оплати позивач зазначив, що 30.12.2021 року відповідачем (Покупцем) було емітовано простий вексель серії АА 2552893 на суму 1 472 582,46 року зі строком платежу за пред`явленням, але не раніше 20 березня 2020 року. Місцем оплати визначено місто Біла Церква, вул. Логінова, 39/2. На виконання вимог Договорів поставки передача векселя зафіксована Актом приймання-передачі від 30.12.2019 року.

Відповідно до статті 34 Конвенції, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі від 07.06.1930 року (надалі - «Уніфікований закон»), до якої Україна приєдналась шляхом підписання Закону України від 06.07.1999 № 826-ХІУ «Про приєднання України до Женевської Конвенції 1930 року, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі»), переказний вексель строком за пред`явленням підлягає оплаті при його пред`явленні. Він повинен бути пред`явлений для платежу протягом одного року від дати його складання. Трасант може скоротити цей строк або обумовити більш тривалий строк. Ці строки можуть бути скорочені індосантами. Трасант може встановити, що переказний вексель зі строком платежу за пред`явленням не може бути пред`явленим для платежу раніше визначеної дати. У цьому разі строк для пред`явлення починається від зазначеної дати.

З огляду на наведені норми, позивач зазначає, що строк для пред`явлення простого векселя серії АА 2552893 до платежу розпочався з 21.03.2020 року та закінчився 21.03.2021 року.

При цьому, позивач зазначає, що 04.08.2020 року позивачем (векселедержателем) на адресу відповідача (векселедавця) було направлено вимогу про оплату векселя до 10.08.2020 року з копією векселя. Вимогу було одержано відповідачем 07.08.2020 року, про що свідчить підпис відповідача на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.

Відповідно до статей 2, 76 Уніфікованого закону вексель має пред`являтися до платежу у визначеному в ньому місці, а якщо останнє не було прямо визначено, - за місцем знаходження платника (акцептанта) переказного векселя або за місцем складання простого векселя.

Згідно з позицією Верховного Суду, наведеною у постанові від 30.11.2018 року у справі № 917/27/18 щодо форми пред`явлення векселя, Уніфікований вексельний закон не вирішує питання про те, що саме слід розуміти під пред`явленням векселя та не встановлює такої конкретної процедури, однак під пред`явленням цілком розумно вважати подію, яка вказує на те, що вимога платежу та векселедержатель стали відомі платнику.

Таким чином, позивачем у відведений строк у належній формі було пред`явлено для оплати простий вексель серії АА 2552893 на суму 1 472 582,46 грн. Відповідач у визначений строк платіж не здійснив. Строк платежу по зазначеному векселю закінчився 21.03.2021 року. Станом на день звернення позивача до суду вексель залишається не оплаченим, в підтверження чого позивач надає довідку АТ «Сітібанк» від 20.04.2021 року № 210501/0401-1.

Також, позивач пояснив, що за змістом п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання практики розгляду спорів, пов`язаних з обігом векселів» від 08.06.2007 року № 5 під належним пред`явленням слід розуміти надання векселедавцю оригіналу векселя. За відсутності належного пред`явлення векселя, для векселедержателя настають наслідки, передбачені статтею 613 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 4 статті 613 Цивільного кодексу України боржник за грошовим зобов`язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора. Сплата 6% відсотків від дати настання строку платежу передбачена статтею 48 Уніфікованого закону. Цією нормою визначено вичерпний перелік платежів, які вправі вимагати векселедержатель від особи, проти якої заявлена вимога, а саме: суму неакцептованого або неоплаченого переказного векселя з відсотками, якщо вони були обумовлені; відсотки в розмірі шести від дати настання строку платежу; витрати, пов`язані з протестом і пересиланням повідомлень, а також інші витрати. Таким чином, векселедержатель втрачає право на відсотки, визначені статтею 48 Уніфікованого закону.

У зв`язку із наведеним, позивач зазначає, що не заявляє у цій позовній заяві вимог щодо сплати 6% річних від неоплаченої суми векселя за період прострочення відповідача, звертаючись до суду із вимогою про сплату виключно суми заборгованості по векселю, строк оплати за яким закінчився 21.03.2021 року.

Відповідач в ході розгляду спору подав відзив, в якому позовні вимоги заперечував. У відзиві на позов відповідач визнав, що є векселедавцем простого векселя серії АА 2552893 на суму 1 472 582,46 грн. зі строком платежу за пред`явленням, але не раніше 20.03.2020 року, первинним векселетримачем в тексті векселя зазначений позивач. Також відповідач визнає нездійснення ним платежу за векселем.

При цьому, відповідач не наводить жодних заперечень з приводу викладених позивачем обставин щодо укладення та виконання Договорів поставки. У зв`язку з чим, відповідні обставини щодо поставки, які безпосередньо не стосуються предмету спору - про оплату простого векселя і не заперечуються відповідачем, не підлягають дослідженню по суті в матеріалах даної справи.

З приводу позовних вимог відповідач пояснив, що позивачем порушено порядок пред`явлення векселя до оплати, оскільки до листа позивача № 247 від 04.08.2020 року не було додано копії векселя серії АА 2552893, що позбавило відповідача можливості пересвідчитись хто є законним і фактичним держателем такого векселя на момент його пред`явлення до оплати.

Також відповідач посилається на неопротестування векселя векселедержателем в установленому порядку.

В заперечення викладених у відзиві відповідача обставин, позивач зазначив, що він направляв вимогу щодо оплати векселя на адресу відповідача двічі протягом строку для пред`явлення 04.08.2020 року і 15.12.2020 року. Якщо з опису вкладення вимоги від 04.08.2020 року не видно, що копія векселя була направлена, то опис вкладення листа від 15.12.2020 року містить відомості про направлення копії простого векселя АА № 2552893 на адресу відповідача. Відправлення вручене відповідачеві 09.01.2021 року.

Роз`ясненням Міністерства юстиції України від 06.12.2011 року «Особливості нотаріального провадження при вчиненні протесту векселя про неплатіж» передбачено, що пред`явлення векселя до платежу виражається у вимозі до особи, зобов`язаному здійснити платіж за векселем, сплатити вексельну суму.

Враховуючи факт одержання відповідачем двох вимог про сплату векселя, разом з копією векселя, можна дійти висновку, що відповідачеві були відомі такі обставини, як вимога платежу та інформація про векселедержателя.

Стосовно посилання відповідача на неопротестування позивачем векселя в нотаріальному порядку, позивач зазначає про необов`язковість процедури такого опротестування. За змістом статей Уніфікованого закону про переказні та прості векселі, векселедержатель зберігає протягом встановленого терміну вексельної давності (три роки) право вимоги проти векселедавця простого векселя і в тому разі, коли вексель не був опротестований (такої позиції дотримується і Вищий господарський суд України, про що йдеться в постанові у справі № 23/209 від 19.04.2005 року).

Враховуючи факт пред`явлення векселя до платежу та необов`язковість застосування процедури опротестування, позивач зазначає про порушення зобов`язання з вини відповідача, який і має нести судові витрати.

Така позиція знаходить своє підтвердження у п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання практики розгляду спорів, пов`язаних з обігом векселів» від 08.06.2007 року № 5, де зазначено, що витрати на опротестування векселя повинна нести особа, до якої векселедержатель пред`являє позов (п. 3 абзацу 1 ст. 48 Уніфікованого закону).

В запереченнях на відповідь на відзив відповідач зазначив, що надані позивачем поза межами встановленого законом строку для надання доказів, документи (вимога № 420 від 15.12.2020 року про оплату векселя, протокол зборів учасників та опис вкладення в цінний лист № 635 від 15.12.2020 року) не підтверджують факту пред`явлення належним векселедержателем векселя до оплати з дотриманням порядку, передбаченого вексельним законодавством. Зокрема, оскільки як вбачається із опису вкладення в цінний лист, до листа позивача № 420 від 15.12.2020 року (так само як і до листа вих. № 247 від 04.08.2020 року) не було додано копії самого векселя, що не дозволяло ідентифікувати позивача як особу, яка на момент написання листа є власником векселя (векселедержателем) і має право на отримання платежу за векселем.

Відповідач зазначає, що відповідно до ч. 2 п. 2 гл. 1 розділу 3 Положення про розрахункові палати для пред`явлення векселів до платежу, затвердженого Постановою Правління Національного банку України 25.09.2001 року № 403 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.11.2001 року за № 934/6125 при пред`явленні вимоги векселедавцю про оплату векселя до повідомлення обов`язково додається копія векселя.

Крім того, вимога від 15.12.2020 року про оплату векселя серія АА № 2552893 номіналом 1 472 582,46 грн. зі строком платежу за пред`явленням, але не раніше 20.03.2020 року, була пред`явлена товариством «ЮПЛ Україна», хоча векселедержателем векселя, виданого відповідачем, в тексті векселя значиться ТОВ «Аріста ЛайфСайєнс Україна».

Відповідач заперечує факт пред`явлення векселедержателем оригіналу векселя до платежу, стверджує, що позивач до своїх листів-вимог не додавав навіть копії векселя. У зв`язку з чим, відповідач стверджує, що за відсутності факту належного пред`явлення векселя до платежу не настав строк його оплати.

З огляду на викладене, відповідач стверджує про відсутність спору і просить закрити провадження у справі.

Позивач заперечував проти клопотання відповідача про закриття провадження у справі, наголошував, що законодавством не встановлено чіткої процедури належного пред`явлення векселя до платежу, згідно з існуючою судовою практикою судами визначено, що під пред`явленням цілком розумно вважати подію, яка вказує на те, що вимога платежу та векселедержатель стали відомі платнику.

Пунктом 4.14. Глави 17 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 визначено, що підтвердженням факту пред`явлення векселя до сплати є відмітка векселедавця на письмовій вимозі про прийняття вимоги про сплату векселя або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення такої вимоги поштою чи телеграфом на адресу, вказану у векселі.

Також, згідно з Роз`ясненням Міністерства юстиції України від 06.12.2011 року «Особливості нотаріального провадження при вчиненні протесту векселя про неплатіж» передбачено, що пред`явлення векселя до платежу виражається у вимозі до особи, зобов`язаної здійснити платіж за векселем, сплатити вексельну суму.

Як зазначає сам відповідач з посиланням на ч .4 ст. 20 постанови Пленуму ВСУ № 5 «Про деякі питання практики розгляду спорів, пов`язаних з обігом векселів», прямий боржник за векселем зобов`язаний довести обґрунтованість своїх заперечень стосовно того, що векселедержатель не пред`явив йому оригінал векселя або не надав можливості перевірити наявність у встановленому місці та у визначений строк у особи, що пред`явила вимогу, оригіналу векселя і прав власності на зазначений цінний папір.

У зв`язку з чим, суд зазначає, що з огляду на наведене тлумачення вексельного законодавства, пред`явлення оригіналу чи копії векселя не є єдино можливо умовою його оплати. Альтернативою пред`явлення оригіналу чи копії векселя є надання платнику можливості перевірити наявність у встановленому місці та у визначений строк у особи, що пред`явила вимогу, оригіналу векселя і прав власності на зазначений цінний папір.

Наведене тлумачення є цілком обґрунтованим, оскільки надіслання оригіналу векселя, як єдиного боргового документу, його емітенту до моменту його оплати суперечить правилам, наведеним в ч. 2 ст. 545 Цивільного кодексу України. Про надання оригіналу векселя може йти мова в разі особистого пред`явлення його векселедавцю без його передачі в розпорядження останнього до моменту оплати.

Як визначено ч. 2 ст. 545 Цивільного кодексу України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 545 Цивільного кодексу України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем дотримано умову щодо вжиття заходів пред`явлення векселя до виконання, а саме, ним доведено до відома відповідача (платника) про вимогу платежу та векселедержателя.

Натомісь, виражаючи готовність належним чином виконати зобов`язання за емітованим ним векселем, відповідач мав це засвідчити відповідною відповіддю на листи позивача та в разі сумнівів, вимагати забезпечення йому можливості перевірити наявність у встановленому місці та у визначений строк у особи, що пред`явила вимогу, оригіналу векселя і прав власності на зазначений цінний папір.

Однак, як вбачається з наявних у справі доказів, відповідачем вимоги позивача залишені без відповідповіді, що свідчить про намір ухилення від виконання зобов`язання.

Така поведінка відповідача не свідчить про добросовісність, оскільки ним не вжито необхідних та залежних від нього заходів щодо перевірки наявності оригіналу векселя та його власника. Враховуючи наведене та той факт, що вексель видавався відповідачем позивачу, посилання відповідача на ненадіслання позивачем копії векселя оцінюється судом критично, крім того, пред`явлення векселя до виконання (оригіналу) у поштовий спосіб не можливо, для особистої ж зустрічі необхідно спільне узгодження сторонами дати та часу, від чого відповідач ухилився.

Також, суд не погоджується з посиланням відповідача на необхідність внесення змін до векселя у зв`язку зі зміною найменування векселедержателя в порядку ст. 13 Закону України «Про обіг векселів в Україні». Зокрема, вексель містить найменування векселедержателя, а в належності йому права на вексель відповідач мав і міг переконатись, висловивши вимогу про перевірку документів.

Статтею 14 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» встановлено, що вексель - цінний папір, який посвідчує безумовне грошове зобов`язання векселедавця або його наказ третій особі сплатити після настання строку платежу визначену суму власнику векселя (векселедержателю).

Наведений в позові вексель є простим, містить всі встановлені законодавством реквізити, є цінним папером і має вексельну силу.

Матеріалами справи підтверджується факт доведення до відома відповідача необхідності оплати емітованого ним векселя, тобто факт пред`явлення векселя до виконання. Відповідні обставини не спростовані відповідачем, доказів оплати векселя суду не надано.

За ст. 77 Уніфікованого закону (Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі, до якої України приєдналась згідно з Законом України від 06.07.1999 року N 826-XIV «Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 р., якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі» (далі Уніфікований закон) до простих векселів застосовуються такі ж положення, що стосуються переказних векселів, тією мірою, якою вони є сумісними з природою них документів, а саме положення щодо: індосаменту (статті 11 - 20); строку платежу (статті 33 - 37); платежу (статті 38 - 42); права регресу у разі неплатежу (статті 43 - 50, 52 - 54); платежу у порядку посередництва (статті 55, 59 - 63); копій (статті 67 і 68); змін (стаття 69); позовної давності (статті 70 і 71); неробочих днів, обчислення строків і заборони пільгових строків (статті 72, 73 і 74).

Згідно зі ст. 16 Уніфікованого закону особа, у якої знаходиться вексель, вважається його законним держателем, якщо її право на вексель базується на безперервному ряді індосаментів.

Відповідно до ст. 34 Уніфікованого закону переказний вексель строком за пред`явленням підлягає оплаті при його пред`явленні. Він повинен бути пред`явлений для платежу протягом одного року від дати його складання. Трасант може скоротити цей строк або обумовити більш тривалий строк. Ці строки можуть бути скорочені індосантами.

Згідно зі ст. 78 Уніфікованого закону векселедавець простого векселя зобов`язаний так само, як акцептант за переказним векселем.

Разом з цим, відповідно до статті 53, 78 Уніфікованого закону у разі непред`явлення до платежу переказного векселя в установлені строки, його держатель втрачає права за ним стосовно індосантів, векселедавця, а також інших зобов`язаних за векселем осіб, за винятком акцептанта, а при непред`явленні до платежу простого векселя - за винятком векселедавця. Такі самі наслідки настають, якщо вексель зі строком платежу на визначений день або у визначений строк від дати складання чи пред`явлення не пред`явлено до платежу в день, коли він мав бути оплачений, або протягом двох наступних робочих днів (ст.ст. 38, 53, 78 Уніфікованого закону).

У зв`язку з чим, позивач обґрунтовано стверджує, що Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі не пов`язує пред`явлення до платежу або протест у неплатежі з правом векселедержателя звернутись до суду з позовом про сплату за векселем. Нездійснення пред`явлення до платежу або протесту у неплатежі не позбавляє позивача права у строки, передбачені зазначеним Законом, звернутися до суду в порядку позовного провадження.

З огляду на норму ст. 53 Уніфікованого закону, непред`явлення векселя до оплати має наслідком втрату держателем права регресу проти індосантів, проти трасанта і проти інших зобов`язаних осіб, за винятком акцептанта. До акцептанта (векселедавця за простим векселем) відповідне право не втрачається.

У зв`язку з чим, суд зазначає, що відповідні норми передбачають, що векселедержатель не втрачає права вимоги за векселем до векселедавця простого векселя протягом усього строку вексельної давності незалежно від наявності протесту. Тобто векселедержатель має право пред`явити відповідну вимогу протягом трьох років з дати настання строку платежу за векселем.

Частиною 2 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно з ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Як встановлено ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В ході розгляду спору судом встановлено факт порушення відповідачем своїх зобов`язань, що випливають з необхідності оплати Товариством з обмеженою відповідальністю «ГРАНО» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮПЛ Україна» 1 472 582,46 грн. за простим векселем серії АА 2552893.

Згідно зі ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними у розумінні ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як визначено ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на встановлені в ході розгляду спору обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачем обґрунтовані та доведені вірогідними доказами, в той час, як відповідачем позовні вимоги не спростовані, тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відшкодування витрат по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 79, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАНО» (09150, Київська обл., Білоцерківський р-н, с. Фурси, вул. Нова, 4, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮПЛ Україна» (03066, м. Київ, пров. Охтирський, 7, корп. 4, оф. 4-201, ) 1 472 582,46 (одни мільйон чотириста сімдесят дві тисячі п`ятсот вісімдесят дві) грн. заборгованості за простим векселем серії АА 2552893 та 22 088,74 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст.ст. 254, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 23.11.2021 р.

Суддя Т.П. Карпечкін