ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2021 року м. ОдесаСправа № 923/408/21

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Лавриненко Л.В.

суддів: Аленіна О.Ю., Мишкіної М.А.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Транслойд, м. Херсон у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

на рішення Господарського суду Херсонської області від 25.05.2021 р.

по справі № 923/408/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Флора, м. Запоріжжя

до Товариства з обмеженою відповідальністю Транслойд, м. Херсон

про стягнення заборгованості в розмірі 135 867,21 грн.

В березні 2021 р. Товариства з обмеженою відповідальністю Флора, м. Запоріжжя звернулось до Господарського суду Херсонської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Транслойд, м. Херсон про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних в сумі 135 867,21 грн.

В обґрунтування позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю Флора, м. Запоріжжя посилається на те, що 27.02.2018 р. позивач звернувся до відповідача з претензією про компенсування вартості втраченого товару за договором транспортно експедиторського обслуговування від 31.01.2018 р. № 31 в сумі 689 144,88 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю Транслойд, м. Херсон залишило претензію відповідача без реагування, що зумовило звернення Товариства з обмеженою відповідальністю Флора, м. Запоріжжя до суду з відповідним позовом.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 25.02.2020 р. № 923/133/19 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Транслойд, м. Херсон вартість втраченого товару за договором транспортно експедиторського обслуговування від 31.01.2018 р. № 31 в сумі 689 144,88 грн.

Позивач зазначає, що після набрання чинності рішенням Господарського суду Херсонської області по справі від 25.02.2020 р. № 923/133/19 відповідач компенсував Товариству з обмеженою відповідальністю Флора, м. Запоріжжя вартість втраченого товару наступним чином:

- 21.09.2020 р. сплачено 300 000 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 18.09.2020 р.;

- 01.10.2020 р. сплачено 100 000 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 01.10.2020 р.;

- 09.10.2020 р. сплачено 50 000 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 09.10.2020 р.;

- 13.10.2020 р. сплачено 249 482,05 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 13.10.2020 р.

Товариство з обмеженою відповідальністю Флора, м. Запоріжжя вважає, що внаслідок того, що відповідач повністю розрахувався перед позивачем за втрачений товар лише 13.10.2020 р., тобто через два з половиною роки з моменту отримання претензії, рішення Господарського суду Херсонської області від 25.02.2020 р. по справі № 923/133/19 лише частково відновило його становище.

Позивач зазначає, що відповідач мав виконати свої зобов`язання щодо компенсації вартості втраченого товару в строк до 30.03.2018 р., проте цього не зробив, у зв`язку з чим наявні правові підстави для застосування наслідків, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, у вигляді нарахування індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 25.05.2021 р. у справі № 923/408/21 позов Товариства з обмеженою відповідальністю Флора, м. Запоріжжя задоволено у повному обсязі. Стягнуто з відповідача інфляційні втрати в сумі 84 082,38 грн., 3 % річних в сумі 51 784, 83 грн. та судовий збір в сумі 2 270 грн.

Не погодившись з наведеним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю Транслойд, м. Херсон оскаржило його до Південно західного апеляційного господарського суду.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на порушення місцевим господарським судом норм матеріального права.

Товариство з обмеженою відповідальністю Транслойд, м. Херсон зазначає, що місцевий господарський суд дійшов неправильного висновку щодо прострочення виконання відповідачем грошових зобов`язань перед Товариством з обмеженою відповідальністю Флора, м. Запоріжжя, оскільки такі зобов`язання виникли лише з дати набранням чинності рішенням Господарського суду Херсонської області від 25.02.2020 р. у справі № 923/133/19, а саме з 31.08.2020 р.

При цьому, відповідач в період з 21.09.2020 р. по 13.10.2020 р. розрахувався з позивачем у повному обсязі.

З огляду на викладене, відповідач вважає, що у Товариства з обмеженою відповідальністю Флора, м. Запоріжжя відсутні правові підстави для нарахування Товариству з обмеженою відповідальністю Транслойд, м. Херсон інфляційних втрат та 3 % річних за порушення грошового зобов`язання.

Товариство з обмеженою відповідальністю Флора, м. Запоріжжя в поданому відзиві проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, заперечує та просить суд апеляційної інстанції оскаржуване рішення залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 31.01.2018 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Флора, м. Запоріжжя (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю Транслойд, м. Херсон (експедитор) укладено договір транспортно експедиторського обслуговування вантажів № 31.

Відповідно до п. 1.1. договору клієнт доручає, а експедитор приймає на себе обов`язки від свого імені та за рахунок клієнта здійснювати транспортно експедиторське обслуговування вантажів автомобільним транспортом по території України.

Згідно з п. 1.2. договору вид та найменування вантажу, заявленого до перевезення згідно з даним договором, а також пункти відправлення та призначення вантажу визначаються клієнтом згідно письмової пропозиції.

За приписами п. п. 8.1. 8.3. договору сторони несуть матеріальну відповідальність за не виконання або неналежне виконання своїх обов`язків за умовами цього договору та несуть взаємну відповідальність в межах, передбачених цими договором та чинним законодавством України.

Експедитор несе відповідальність за дотримання вимог чинного законодавства при перевезенні вантажів замовником.

Експедитор несе повну матеріальну відповідальність за збереження вантажу від повної чи часткової втрати, ушкодження чи псування при перевезенні у розмірі фактичної шкоди.

20.02.2018 р. Товариство з обмеженою відповідальністю Флора, м. Запоріжжя звернулось до Товариства з обмеженою відповідальністю Транслойд, м. Херсон з заявкою на перевезення вантажу - насіння соняшника в мішках загальною кількістю 1470 штук на суму 5 630 428,20 грн.

Як зазначає позивач, під час перевезення вантажу, експедитором було втрачено частину товару Товариства з обмеженою відповідальністю Флора, м. Запоріжжя, а саме: 184 мішки насіння соняшника на загальну суму 689 144,88 грн.

27.02.2018 р. Товариство з обмеженою відповідальністю Флора, м. Запоріжжя направило на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю Транслойд, м. Херсон претензію з вимогою відшкодувати вартість втраченого товару в строк до 30.03.2018 р.

В зв`язку з тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю Транслойд, м. Херсон в строк до 30.03.2018 р. вартість втраченого товару в сумі 689 144,88 грн. не відшкодувало, Товариство з обмеженою відповідальністю Флора, м. Запоріжжя звернулось до господарського суду з відповідним позовом.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 25.02.2020 р. № 923/133/19 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Транслойд, м. Херсон вартість втраченого товару за договором транспортно експедиторського обслуговування від 31.01.2018 р. № 31 в сумі 689 144,88 грн.

Позивач зазначає, що після набуття чинності рішенням Господарського суду Херсонської області по справі від 25.02.2020 р. № 923/133/19 відповідач компенсував Товариству з обмеженою відповідальністю Флора, м. Запоріжжя вартість втраченого товару наступним чином:

- 21.09.2020 р. сплачено 300 000 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 18.09.2020 р.;

- 01.10.2020 р. сплачено 100 000 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 01.10.2020 р.;

- 09.10.2020 р. сплачено 50 000 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 09.10.2020 р.;

- 13.10.2020 р. сплачено 249 482,05 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 13.10.2020 р.

Товариство з обмеженою відповідальністю Флора, м. Запоріжжя вважає, що внаслідок того, що відповідач повністю розрахувався перед позивачем за втрачений товар лише 13.10.2020 р., тобто через два з половиною роки з моменту отримання претензії, рішення Господарського суду Херсонської області від 25.02.2020 р. по справі № 923/133/19 лише частково відновило його становище.

Позивач зазначає, що відповідач мав виконати свої зобов`язання щодо компенсації вартості втраченого товару в строк до 30.03.2018 р., проте цього не зробив, у зв`язку з чим наявні правові підстави для застосування наслідків, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, у вигляді сплати боргу з урахуванням індексу інфляції в сумі 84 082,38 грн., а також трьох процентів річних в сумі 51 784,83 грн. за період з 01.04.2018 р. по 13.10.2020 р.

Наведені обставини стали підставою для звернення позивача з позовом до суду в межах даної справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з приписами статей 6, 627, 628 та 638 Цивільного кодексу України сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами ч. 1, ч. 7 ст. 193 ГК України, які кореспондуються з вимогами ст. 526 Цивільного кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарською зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Інфляційні нарахування входять до складу грошового зобов`язання. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць; відтак прострочення платежу за період часу, менший за місяць, не тягне за собою інфляційних нарахувань.

В свою чергу нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки з її допомогою відбувається відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Як зазначалося вище, під час перевезення вантажу, експедитором було втрачено частину товару Товариства з обмеженою відповідальністю Флора, м. Запоріжжя, а саме: 184 мішки насіння соняшника на загальну суму 689 144,88 грн.

27.02.2018 р. Товариство з обмеженою відповідальністю Флора, м. Запоріжжя направило на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю Транслойд, м. Херсон претензію з вимогою відшкодувати вартість втраченого товару в строк до 30.03.2018 р.

Доказів сплати відповідачем вартості втраченого товару в строк до 30.03.2018 р. матеріали справи не містять.

Разом з тим, відшкодування вартості втраченого товару у повному обсязі здійснено Товариством з обмеженою відповідальністю Транслойд, м. Херсон лише 13.10.2020 р., тобто після строку, встановленого Товариством з обмеженою відповідальністю Флора, м. Запоріжжя в претензії від 27.02.2018 р.

Отже, наведене свідчить про прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, яке виникло, у зв`язку з неналежним виконанням умов договору від 31.01.2018 р. № 31 та претензії про відшкодування вартості втраченого вантажу від 27.02.2018 р., що є підставою для нарахування інфляційних втрат та 3 % річних за порушення такого зобов`язання.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 84 082,38 грн., а також трьох процентів річних в сумі 51 784,83 грн. за порушення Товариством з обмеженою відповідальністю Транслойд, м. Херсон грошового зобов`язання у вигляді сплати вартості втраченого вантажу.

Посилання Товариства з обмеженою відповідальністю Транслойд, м. Херсон на відсутність прострочення виконання відповідачем грошових зобов`язань перед Товариством з обмеженою відповідальністю Флора, м. Запоріжжя, у зв`язку з виникненням цих зоов`язань лише з дати набранням чинності рішенням Господарського суду Херсонської області від 25.02.2020 р. у справі № 923/133/19, а саме з 31.08.2020 р., не приймаються судом апеляційної інстанції, оскільки зобов`язання грошового характеру породжено не рішенням суду, а договором від 31.01.2018 р. № 31, умови якого відповідачем належним чином не виконано.

Враховуючи те, що Товариством з обмеженою відповідальністю Транслойд, м. Херсон належними та допустимими доказами не спростовано висновків суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що правові підстави для зміни чи скасування рішення Господарського суду Херсонської області від 25.05.2021 р. по справі № 923/408/21 відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281 - 283 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Херсонської області від 25.05.2021 р. по справі № 923/408/21 залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Транслойд, м. Херсон без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених ГПК України.

Головуючий суддя Л.В. Лавриненко

Судді О.Ю. Аленін

М.А. Мишкіна