УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

м. Київ

23.11.2021Справа № 910/18820/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Селівона А.М., розглянувши матеріали

заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "КМГ ТРЕЙД"

про забезпечення позову до пред`явлення позову

у справі № 910/18820/21

Інші особи, які можуть отримати статус учасника справи:

відповідач: Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Філії "Центр забезпечення виробництва"

Представники сторін: без виклику.

Обставини справи :

Товариство з обмеженою відповідальністю "КМГ ТРЕЙД" звернулось до Господарського суду міста Києва з заявою про забезпечення позову, в якій просить суд вжити заходів забезпечення позову до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Філії "Центр забезпечення виробництва" шляхом:

- заборони сторонам Договору поставки № ЦЗВ-01-02221-01 від 27.07.2021 року вчиняти дії, спрямовані на виконання вказаного Договору поставки, в тому числі згідно рознарядки № ЦЗВ-20/3873 від 20.10.2021 року;

- заборонити Акціонерному товариству "Українська залізниця" (ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815, місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5) в особі Філії "Центр забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (місцезнаходження: 03049, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 11/15, ідентифікаційний код відокремленого підрозділу: 40081347) та будь - яким іншим його відокремленим підрозділам вчиняти дії щодо приймання майна на підставі рознарядки № ЦЗВ-20/3873 від 20.10.2021 року, яке підлягає передачі від ТОВ "КМГ Трейд" до Філії "ЦЗВ" АТ "Укрзалізниця" за Договором поставки № ЦЗВ-01-02221-01 від 27.07.2021 року, а також вчиняти дії, спрямовані на стягнення та/або застосування до ТОВ "КМГ Трейд" штрафних санкцій, передбачених Договором поставки № ЦЗВ-01-02221-01;

- заборонити гаранту АТ "Український будівельно - інвестиційний банк" (ідентифікаційний код юридичної особи: 26547581, місцезнаходження: 01135, м. Київ, вул. Чорновола Вячеслава, 8) здійснювати будь - які платежі на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815, місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5) в особі Філії "Центр забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (місцезнаходження: 03049, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 11/15, ідентифікаційний код відокремленого підрозділу: 40081347) та будь - яких інших його відокремлених підрозділів за банківською гарантією №BGV/U/03-2-08851 від 16.07.2021 року - до вирішення судом спору у даній справі;

- заборонити Акціонерному товариству "Українська залізниця" (ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815, місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5) в особі Філії "Центр забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (місцезнаходження: 03049, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 11/15, ідентифікаційний код відокремленого підрозділу: 40081347) та будь - яким іншим його відокремленим підрозділам вчиняти дії щодо отримання грошових сум за гарантією №BGV/U/03-2-08851 від 16.07.2021 року, в тому числі заявляти вимогу гаранту АТ "Український будівельно - інвестиційний банк" (ідентифікаційний код юридичної особи: 26547581, місцезнаходження: 01135, м. Київ, вул. Чорновола Вячеслава, 8) щодо сплати грошової суми за гарантією №BGV/U/03-2-08851 від 16.07.2021 року.

Заява про забезпечення позову б/н від 18.11.2021 року підписана від імені заявника - Товариства з обмеженою відповідальністю "КМГ Трейд" представником останнього адвокатом Зарицьким А.Д., на підтвердження повноважень якого на представництво інтересів товариства заявником надано довіреність б/н від 17.11.2021 року та копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії МК № 001644 від 19.07.2019 року на ім`я Зарицького А.Д.

При цьому заявник зазначає про намір звернення до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Філії "Центр забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про визнання недійсним договору поставки № ЦЗВ-01-02221-01 від 27.07.2021 року, посилаючись на укладення вказаного договору за результатами відкритих електронних торгів, які проведені з порушенням порядку, а також оскільки умови правочину порушують баланс інтересів сторін.

В свою чергу 19.11.2021 року від Акціонерного товариства "Українська залізниця" надійшли заперечення на заяву про забезпечення позову, в яких останнє вважає подану заяву такою, що не підлягає задоволенню та зазначає, що вжиття заходів забезпечення позову порушить господарську діяльність товариства.

Дослідивши подану заявником заяву про забезпечення позову до пред`явлення позову суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 136 ГПК України Господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ч. 2 ст. 136 ГПК України).

Згідно з ч.1 статті 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Частиною 11 статті 137 Господарського процесуального кодексу України визначено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Суд наголошує, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (Рішення Конституційного Суду України від 31.05.2011р. №4-рп/2011), сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого ст.55 Конституції України (Рішення Конституційного Суду України від 16.06.2011р. №5-рп/2011).

Отже, заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників справи; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даної справи.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Господарський суд не повинен вживати таких заходів до забезпечення позову, які фактично є тотожними задоволенню заявлених вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Рішенням Конституційного Суду України у справі №3-рп/2003р від 30.01.2003 року визначено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до ст.17 Закону України ,,Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" та ст. 11 ГПК України суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з справ людини як джерело права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи.

Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

За приписами ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Частиною 3 статті 2 ГПК України передбачено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема, є верховенство права, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, диспозитивність та пропорційність.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є, зокрема, забезпечення права кожному на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Отже, вирішуючи питання щодо забезпечення позову суд зобов`язаний виходити із інтересів позивача і вимог Конституції України щодо обов`язковості виконання рішень суду та вживати всі необхідні дії для забезпечення виконання рішення.

Згідно пункту 87 рішення Європейського суду з прав людини від 06.09.2005 р. у справі "Салов проти України" принцип рівності сторін у процесі є лише одним з елементів більш широкого поняття справедливого судового розгляду, яке також включає фундаментальний принцип змагальності процесу (див. Ruiz-Mateos v. Spain, рішення від 23.06.1993, серія A, № 262, с. 25, § 63). Більш того, принцип рівності сторін у процесі - у розумінні "справедливого балансу" між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (див. DomboBeheer B. V. v. theNetherlands, рішення від 27.10.1993, серія A, N 274, с. 19, § 33 та Ankerl v. Switzerland, рішення від 23.10.1996, Reports 1996-V, стор. 1567-68, § 38). Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (див. рішення у справі Ruiz-Mateos, наведене вище, с. 25, § 63).

Так, відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

При цьому під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Суд зазначає, що у відповідності до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В свою чергу суд зазначає, що підстави для вжиття заходів забезпечення позову повинні оцінюватись судом у безпосередньому зв`язку з предметом позовних вимог та з позиції ймовірності настання несприятливих наслідків для позивача в разі неможливості виконання рішення суду в майбутньому.

Наразі, в обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач посилається на той факт, що відповідачем на Веб-порталі державних закупівель в системі Prozorro 13.07.2021 року було проведено електронні торги UA-2021-04-23-005258 з порушенням частини 14 статті 29 Закону України "Про публічні закупівлі", за наслідками їх проведення переможцем визначено заявника - Товариство з обмеженою відповідальністю "КМГ Трейд" та 27.07.2021 року між останнім та Філією "Центр забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Українська залізниця" як замовником укладено Договір поставки № ЦЗВ-01-02221-01 від 27.07.2021 року, предметом якого є постачання продукції-Частини залізобетонних або трамвайних локомотивів чи рейкового рухомого складу; обладнання для контролю залізничного руху (запасні частини до тепловозів серії 2ТЕ116, 2М62, 2ТЕ10), виробник: ТОВ "СВП "Квазар" м. Київ, Україна.

При цьому заявник зазначає, що вказаний Договір поставки не спрямований на настання правових наслідків та є невиконуваним, оскільки поставка продукції, визначеної тендерною документацією, є неможливою, а умови укладеного Договору є несправедливими та порушують баланс інтересів сторін, а саме шляхом: встановлення відповідальності більшою мірою для постачальника; встановлення строків відповідальності за порушення строків оплати товару за відсутності передплати за товар; відсутність прямого обов`язку замовника поставити продукцію протягом строку дії Договору та відсутність відповідальності за порушення такого зобов`язання за умови наявності зустрічної відповідальності за порушення строків поставки товару постачальником, заборони поставки раніше надання рознарядки та відповідальності за дострокову поставку; заниження ціни договору, тобто збитковість такого Договору для заявника; заборону придбання постачальником аналогічного обладнання у іншого виробника.

Окрім цього заявник зазначає про неможливість виконання умов Договору поставки відповідно до тендерних умов і здійснення поставки у строки, визначені договором - до 19.11.2021 року включно та згідно наданої замовником рознарядки від 20.10.2021 року № ЦЗВ-20/3873 на поставку валу колінчастого (код продукції 7207205, № креслення 2-9ДГ.8СБ-1KV) в кількості 21 штука за ціною 1916666,67 грн. на загальну суму 48 300 000,00 грн.. позаяк згідно отриманої ТОВ "КМГ Трейд" від ТОВ "СВП "Квазар" листом № 05-08/Вз від 30.07.2021 року інформації виготовлення зазначеної продукції у кількості 21 штука у строк менше 6 місяців не виявляється за можливе.

Тобто, звертаючись до суду з даною заявою про забезпечення позову позивач має на меті захист від загрози порушення прав ТОВ "КМГ Трейд", оскільки, за твердженням заявника, існує ризик настання незворотних наслідків для заявника у формі зобов`язання зі сплати штрафу та пені (п. 10.1 Договору) та стягнення їх в судовому порядку, відшкодування збитків через прострочення поставки (п. 10.3 Договору), а також звернення стягнення на договірне забезпечення у розмірі 241 500,00 грн. згідно виданої АТ "Український будівельно - інвестиційний банк" гарантії №BGV/U/03-2-08851 від 16.07.2021 року (п. 10.3 Договору). Також в обґрунтування поданої заяви заявник додатково посилається на те, що заявлені заходи забезпечення не вплинуть на права відповідача, оскільки за умовами Договору поставки оплата здійснюється після отримання продукції.

Суд зазначає, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю "КМГ Трейд" має намір звернення до суду з позовними вимогами немайнового характеру, то в даному випадку така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не підлягає дослідженню, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.08.2018 року у справі № 910/1040/18.

Окремо суд наголошує, що забезпечення позову не може ґрунтуватись лише на припущеннях заявника щодо дій відповідача у майбутньому, припущеннях щодо настання несприятливих для позивача наслідків та посиланнях на можливість застосування відповідальності за невиконання умов договору.

Предметом позову може бути матеріально-правова чи немайнова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд повинен прийняти рішення. Захист майнового або немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов`язання утриматись від їх вчинення.

Як рішення суду про задоволення позову, так і рішення про задоволення заяви про забезпечення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем/заявником докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача/заявника.

Тобто, враховуючи вимоги чинного законодавства щодо звернення із заявою про забезпечення позову до пред`явлення позову заявник повинен зазначити в поданій заяві як передумови права на пред`явлення майбутнього позову, а саме обставини, з наявністю або відсутністю яких процесуальний закон пов`язує можливість пред`явлення позову в суді, так і обставини, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову та які входять до предмета доказування в даному випадку, оскільки вибір способу забезпечення залежить від суті позовної вимоги; застосування заходів забезпечення позову, які не пов`язані із заявленими вимогами, не допускається.

Суд зазначає, що відповідно до ст.ст. 215, 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою зацікавленою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Водночас недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Одним із наслідків недійсності правочину є двостороння реституція: кожна зі сторін зобов`язана повернути іншій стороні в натурі все, що вона отримала на виконання цього правочину. А якщо таке повернення неможливе, зокрема тоді, коли одержане полягає в користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі - відшкодувати вартість того, що отримано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку з учиненням недійсного правочину другій стороні чи третім особам було завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною (ст. 216 ЦК України).

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 22 червня 2020 року у справі № 177/1942/16-ц, наявність підстав для визнання договору недійсним має встановлюватися судом на момент його укладення. Тобто, недійсність договору має існувати в момент його укладення, а не в результаті невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, що виникли на підставі укладеного договору. Невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, що виникли на підставі оспорюваного договору, не є підставою для його визнання недійсним.

При цьому у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 5 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 зроблено висновок, що недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.

Таким чином, за результатами аналізу матеріалів заяви про забезпечення позову суд зазначає, що вказані в останній обставини та додані докази не надають суду можливості дійти беззаперечних стверджувальних висновків щодо наявності безумовних підстав для застосування заявлених позивачем заходів забезпечення даного позову до пред`явлення позову, оскільки подана заявником заява за своїм змістом зводиться до убезпечення заявника від застосування санкцій за невиконання своїх зобов`язань та запобігання загрозі реалізації відповідачем своїх прав як за Договором поставки як замовника, так і прав бенефіціара за Гарантією №BGV/U/03-2-08851 від 16.07.2021 року, що порушує баланс між правами та інтересами сторін, а саме належними ТОВ "КМГ Трейд", за захистом яких він має право звернутись в судовому порядку, та наслідками впливу таких заходів на права та свободи інших учасників правочину, зокрема, АТ "Українська залізниця".

Додатково суд звертає увагу, що заявник не позбавлений можливості звернутись за захистом своїх порушених прав шляхом пред`явлення позову про визнання недійсним Договору поставки № ЦЗВ-01-02221-01 від 27.27.2021 року в разі його фактичного виконання.

Суд звертає увагу, що заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову.

Разом з тим, вимоги заяви щодо заборони сторонам Договору поставки вчиняти дії на його виконання, в тому числі шляхом приймання майна за рознарядкою, застосування санкцій, а також заборони вчинення дій щодо отримання коштів за гарантією не узгоджуються з предметом та підставами позову, який заявник має намір подати до суду.

Також суд враховує, що відповідно до наявних матеріалів заяви про забезпечення позову станом на дату подачі до суду даної заяви про забезпечення позову 18.11.2021 року строк виконання ТОВ "КМГ Трейд" зобов`язання з поставки продукції за Договором згідно рознарядки від 20.10.2021 року, з урахуванням умов п. 5.2 Договору поставки щодо здійснення поставки протягом 30-ти календарних днів з дати письмової рознарядки, настав, тобто до моменту винесення ухвали суду щодо забезпечення позову у даній справі, виконання ТОВ "КМГ Трейд" зобов`язання з постачання товару de jure мало бути завершене, а відтак вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти дії, спрямовані на реалізацію спірних майнових прав за Договором поставки, в тому числі шляхом заборони замовнику приймати майно на підставі рознарядки не вбачається за доцільне, оскільки вжиття таких заходів до забезпечення позову не сприятиме запобіганню порушення прав позивача на час вирішення спору в суді.

Наразі, посилання заявника на можливість застосування замовником заходів відповідальності, передбачених умовами Договору, за умови нездійснення поставки продукції, а також їх стягнення в судовому порядку ґрунтуються виключно на припущеннях та не підкріплені жодними доказами.

Водночас суд, оцінюючи необхідність забезпечення позову для захисту ймовірно порушених інтересів позивача та співмірність наслідків вжиття/невжиття заходів забезпечення, враховує ступінь доведеності позивачем зв`язку змісту порушеного права та інтересу зі способом та наслідками забезпечення позову, та зазначає, що вжиття заходів забезпечення позову по факту настання строку виконання заявником Договору поставки та можливого його виконання, нівелює функцію забезпечення позову як засобу гарантування виконання майбутнього судового рішення.

Враховуючи вищевикладені обставини та виходячи з вимог процесуального закону, який регулює підстави забезпечення позову та заходи забезпечення позову, зокрема, статей 136, 137 ГПК України, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні поданої заяви про забезпечення позову до пред`явлення позову з огляду на відсутність доказів та обґрунтованих мотивів, які б могли свідчити, що невжиття заходів до забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав та інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися в судовому порядку.

Згідно ч. 6 ст. 140 ГПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 136, 137, 140, 234, 235 ГПК України, Господарський суд міста Києва -

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "КМГ ТРЕЙД" про забезпечення позову до пред`явлення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання 23.11.2021 року та може бути оскаржена в порядку та строк, встановлені ст.ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя А.М.Селівон