Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.11.2021 м. Івано-ФранківськСправа № 909/258/21

Господарський суд Івано-Франківської області у складі: судді Фанди О.М., секретаря судового засідання Поліводи С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Фізичної особи-підприємця Сазонова Володимира Володимировича,

до відповідача: Відділу освіти Тисменицької міської ради,

про стягнення заборгованості в сумі 24 600 грн 00 к.

за участю:

від позивача: Сазонов Володимир Володимирович - фізична особа-підприємець, (закордонний паспорт № НОМЕР_1 ; посвідчення водія серія НОМЕР_2 від 26.09.2007);

від відповідача: Круць Володимир Миронович - адвокат, (посвідчення адвоката № 974 від 27.12.2013)

установив: до суду подано позов Фізичної особи-підприємця Сазонова Володимира Володимировича до відповідача Відділу освіти Тисменицької міської ради про стягнення заборгованості в сумі 24 600, 00 грн.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 29.06.2021 (суддя Шіляк М.А.) зупинено провадження у справі № 909/258/21 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 909/439/21 за позовом Відділу освіти Тисменицької міської ради до Фізичної особи-підприємця Сазонова Володимира Володимировича про визнання недійсним договору лізингу (користування) на патент та судових витрат.

29.10.2021 позивачем подано клопотання за вх. № 17128/21 про поновлення провадження у даній справі.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 909/258/21 передано на розгляд судді Фанди О.М.

Ухвалою від 08.11.2021 Господарський суд Івано-Франківської області прийняв справу до розгляду, поновив провадження у справі № 909/258/21 та призначив судове засідання щодо розгляду справи по суті на 22.11.2021 об 11:00.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві, відповіді на відзив (вх. № 6641/21 від 07.05.2021) і відповіді на заперечення (вх. №9112/21 від 16.06.2021) та просив суд позов задовольнити в повному обсязі. Позовні вимоги мотивує неналежним виконанням відповідачем умов Договору лізингу (користування) на Патент №118627 від 04.01.2021 із відповідними Додатками та Додатковими угодами до нього в частині здійснення лізингового платежу.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві на позовну заяву (вх.№6033/21 від 23.04.2021) та у запереченні (вх.№8744/21 від 09.06.2021). Свої заперечення мотивує тим, що позовні вимоги є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного:

- невідповідність договору лізингу (користування) на патент №118627 вимогам чинного законодавства, посилаючись при цьому на вимоги Закону України "Про фінансовий лізинг";

- невиконання позивачем умов договору викладених в п.5.2.1 щодо укладення договору охорони приміщень з ліцензованим суб`єктом охорони послуг, оскільки позивачем не подавалася відповідачу копія відповідного договору.;

- невідповідність акту здачі-прийняття робіт (наданих послуг) за січень 2021 року №СВ-0000001 договору лізингу та вимогам ЗУ "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні" ;

- укладання спірного договору під впливом обману.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представників сторін, оцінивши докази у справі та надавши їм належної правової оцінки, суд виходить з наступного.

04 січня 2021 року між фізичною особою-підприємцем Сазоновим Володимиром Володимировичем (по договору - лізингодавець/ по справі - позивач) та Відділом освіти Тисменицької міської ради (по договору -лізингоодержувач/по справі - відповідач) укладено договір лізингу (користування) на Патент №118627 ( Договір лізингу).

Відповідно до умов договору фізична особа-підприємець Сазонов Володимир Володимирович зобов`язався надати дозвіл відповідачу по справі на користування Корисною моделлю "Охоронна система "Аресконт" з метою використання для власних потреб на час дії договору (п.1.2 та 2.1 Договору).

Відповідно до п.1.1. Договору об`єктом лізингу у цьому договорі є користна модель, як об`єкт інтелектуальної власності, що створений у сфері технології охоронних систем (патент №118627 від 10.08.2017).

У відповідності до умов п.3.1. та п. 3.2 Договору права інтелектуальної власності на Патент №118627 протягом усього строку дії Договору є власністю Лізингодавця та передається для користування Лізингоодержувача з метою використання для потреб охорони приміщень закладів, які належать Лізингоодержувачу. Обладнання запатентованої Корисної моделі "Охоронна система "Аресконт" встановлюється Лізингодавцем за власний рахунок та вводиться в експлуатацію згідно з Актом приймання-передачі та введення в експлуатацію.

Відповідно до п. 4.1 Договору лізингу сторонами погоджено, що за користування правами інтелектуальної власності за Корисну модель Лізингоодержувач сплачує Лізингодавцю щомісячний лізинговий платіж розмір якого встановлюється за погодженням сторін окремою Додатковою угодою.

Відповідно до п. 1 Додаткової угоди від 04.01.2021 року Договору лізингу (користування) на патент №118627 сторонами погоджено, що вартість місячного лізингового платежу становить 24 600 грн 00к.

Відповідно до п. 7 Додаткової угоди угода набирає чинності з моменту її підписання і діє до 03.02.2021.

На виконання умов договору позивач надав відповідачу обумовлені в договорі послуги в повному обсязі, про що свідчать долучені до матеріалів справи копія Акту приймання-передачі надання послуг від 04.01.2021.

Однак, відповідач, в порушення умов договору, як зазначає позивач, повну оплату за наданні в січні 2021 року послуги на суму 24 600 грн 00к. не надав.

Вказана обставина зумовила позивача звернутись з даним позовом до суду.

За наведеного, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

В спірному випадку між сторонами виникли правовідносини на підставі Договору лізингу.

Згідно ст. 292 Господарського кодексу України лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне володіння та користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів.

Частина 2 вищезазначеної статті передбачає, що залежно від особливостей здійснення лізингових операцій лізинг може бути двох видів - фінансовий чи оперативний.

Відповідно до ст. 806 Цивільного кодексу України договір лізингу - це цивільно-правовий договір, згідно якого одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у володіння та користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом положень ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як визначено у ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами, що встановлено ст. 629 ЦК України.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом ( пункт 1 ст. 612 ЦК України).

Пунктом 2 ст. 614 ЦК України встановлено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Як встановлено судом між сторонами по справі укладено Договір лізингу (користування) на Патент №118627 від 04.01.2021 із відповідними Додатками та Додатковими угодами до нього. Вказаний договір підписаний сторонами, скріплений печатками та є дійсним. В судовому порядку розглядався спір про визнання недійсним Договір лізингу (користування) на Патент №118627 від 04.01.2021 із відповідними Додатками та Додатковими угодами до нього (справа №909/439/21) та за результатом розгляду судом прийнято 23.09.2021 рішення про відмову в задоволенні позову про визнання спірного договору недійсним. За вказаним договором між сторонами виникли правовідносини та за результатами яких у відповідача виникла заборгованість перед позивачем на суму 24 600 грн 00к. Вказана заборгованість на момент ухвалення рішення відповідачем не погашена.

Щодо заперечення відповідача про невідповідність договору лізингу (користування) на патент №118627 вимогам чинного законодавства, зокрема, що лізингодавцем може бути тільки юридична особа, посилаючись при цьому на вимоги Закону України "Про фінансовий лізинг", а також, що сторонами не погоджено істотних умов договору (строку дії правочину, який вказаний у його п.9.1), то суд ваажає їх безпідставними, виходячи з наступного.

Чинне законодавство (зокрема Господарський кодекс України та Цивільний кодекс України), яке регулює лізингові відносини, не визначає спеціальних суб`єктивних вимог щодо сторін договору.

За правилами п.5ч.1 ст. 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" фінансовий лізинг є фінансовою послугою, яка підпадає під сферу регулювання вказаного Закону.

Закон України "Про фінансовий лізинг", на який посилається відповідач у відзиві, визначає загальні правові та економічні засади виключно фінансового лізингу, тобто фінансової послуги.

В спірному випадку відносини між сторонами у справі з приводу оплати вартості використання відповідачем об`єкта права інтелектуальної власності - корисної моделі "Охоронна система "Аресконт" та змонтованого за принципом такої корисної моделі обладнання, які належать позивачу не носять характеру фінансових послуг, а тому не можуть регулюватися нормами Закон України "Про фінансовий лізинг".

З викладеного вбачається, що за своєю правовою природою спірний договір лізингу є змішаним, оскільки містить ознаки договору лізингу в частині монтажу і передання в користування власного обладнання (систем охоронної сигналізації та відеоспостереження (п.3.2. Договору)), а також ліцензійного договору - в частині надання дозволу на використання корисної моделі "Охоронна система "Аресконт" (п.2.1 Договору).

Не заслуговують на увагу і доводи відповідача про невиконання позивачем умов договору викладених в п.5.2.1 щодо укладення договору охорони приміщень з ліцензованим суб`єктом охорони послуг, оскільки позивачем не подавалася відповідачу копія відповідного договору, виходячи з наступного.

Договором лізингу не передбачено обов`язку надавати копію договору охорони, укладення якого передбачається між лізингодавцем та суб`єктом охоронних послуг , передбаченого п.5.2.1. Водночас, відповідно до п.7.3 договору лізингу лізингодавець несе відповідальність перед лізингоодержувачем у разі невиконання або неналежного виконання обов`язків суб`єктом надання охоронних послуг, з яким лізингодавцем укладено договори охорони будівель.

Як підтверджується доданих до матеріалів справи звітів програмного комплексу пульта охорони, обумовлені сторонами в договорі приміщення здавалися під охорону та знімалися з охорони уповноваженими відповідачем особами, сигнали контролювалися охоронним підприємством. Крім того, протягом перебування сторін у спірних відносинах відповідачем не пред`являлися претензії щодо виконання договору зі сторони позивача, а також підписано без зауважень акти здачі-приймання робіт (наданих послуг) за січень 2021.

Щодо посилання відповідача на невідповідність акту здачі-прийняття робіт (наданих послуг) за січень 2021 року №СВ-0000001 договору лізингу та вимогам ЗУ "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні", то суд зазначає наступне.

Із системного аналізу законодавчих актів котрі регулюють господарську діяльність вбачається, що визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів. Отже крім обставин оформлення первинних документів, слід встановити наявність або відсутність реального руху такого товару (послуг).

Разом з цим, наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій, якщо з інших даних вбачається факт виконання певної господарської операції.

У разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання товару чи надання послуги, сторони не позбавлені можливості доводити такі обставини іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару.

Вказаної вище позиції стосовно дослідження всіх доказів на підтвердження факту здійснення господарської операції у сукупності дотримується Верховний Суд України у постановах від 04.11.2019 у справі №905/49/15, від 05.12.2018 у справі №915/878/16.

Як встановлено судом, факт належного виконання позивачем зобов`язань по спірному договору лізингу підтверджується актом прийому-передачі та ведення в експлуатацію сигналізації і відеоспостереження охоронної системи "Аресконт", який підписаний зі сторони обох сторін, а також звітами прогармного комплексу пульта охорони, з яких вбачається , що обладнання було змонтовано на обумовлених об`єктах, на яких здійснювалося цілодобове централізоване спостереження.

За наведеного, допущення в Акті здачі-прийняття робіт (наданих послуг) за січень 2021 року №СВ-0000001 недоліків, на які посилається відповідач, не спростовують факту монтажу позивачем власного охоронного обладнання у спосіб, визначений патентом, на об`єктах відповідача та використання останнім такого обладнання у своїй діяльності. Крім того

За наведеного, відсутність в акті здачі-прийняття робіт (наданих послуг) за січень 2021 року №СВ-0000001 посилання на договір лізингу та відображення предмету "Послуги охорони за січень 2021р." замість "Користування правами інтелектуальної власності на корисну модель" не спростовує обов`язку відповідача щодо сплати отриманої послуги та не спростовує факту реальності господарських операцій між сторонами.

Необгрунтованим суд вважає і твердження відповідача про укладання спірного договору під впливом обману, мотивуючи тим, що відповідно до п.5.2.1 Договору лізингу позивач зобов`язаний був укласти договір охорони з ліцензованим суб`єктом для здійснення охорони в підпорядкованих відповідачу закладах освіти, однак не виконав цього зобов`язання, у зв`язку із чим відповідач був позбавлений можливості використовувати корисну модель "Охоронна ситема "Аресконт" за її призначенням.

В супереч вимогам ст. 74 Господарського процесуального кодексу України відповідачем не подано жодного доказу на підтвердження наведених доводів. Водночас, як зазначалось вище, обов`язки щодо забезпечення послуг централізованої охорони та відеоспостереження були виконані позивачем належним чином, про що свідчать долучені до матеріалів справи звіти програмного комплексу пульта охорони.

Нічим не підтверджені і доводи відповідача стосовно наполягання зі сторони позивача на укладенні договору охоронних послуг з ПП "Агенство журналістських розслідувань" №01/01-21 від 19.02.2021 та ліцензійного договору №72/2, копії яких додані до відзиву на позовну заяву, що призвело до подвійного фінансового зобов`язання за право використання запатентованої охоронної системи.

Крім того, як встановлено судом, згідно п.9.1 Договору лізингу на патент №118627 вказаний договір діє до 03.02.2021, а договори №01/01-21 (охоронні послуги) та №27/2 (ліцензійний договір) датовані 19.02.2021, тобто після припинення дії договору лізингу.

Відповідно до статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.86 ГПК України).

З аналізу наведеного, суд приходить до висновку про обгрунтованість заявленого позову та такого, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

З урахуванням ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір по справі слід відшкодувати позивачу за рахунок відповідача.

Керуючись ст. 11, 202, 526, 530, 599, 610, 612, 614, 626 Цивільного кодексу України, ст. 174, 193, 292 Господарського кодексу України, ст. 73, 74, 76-80, 129, 232, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

позов Фізичної особи-підприємця Сазонова Володимира Володимировича до Відділу освіти Тисменицької міської ради про стягнення заборгованості в сумі 24 600 грн 00 к. - задовольнити.

Стягнути з Відділу освіти Тисменицької міської ради (вул. Галицька, 17, м. Тисмениця, Івано-Франківська область, 77400, код 44133531) на користь Фізичної особи-підприємця Сазонова Володимира Володимировича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_3 ) 24 600 грн 00к. (двадцять чотири тисячі шістсот гривень) заборгованості та 2 270 грн 00 к. (дві тисячі двісті сімдесят гривень) судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Західного апеляційного Господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 26.11.2021

Суддя О. М. Фанда