ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2021 Справа № 917/92/21(917/474/21)

Суддя Господарського суду Полтавської області Ореховська О.О., при секретарі судового засідання Кобець Н.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи № 917/92/21(917/474/21)

за позовною заявою Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго", 36008, м.Полтава, вул. Комарова, 2а,

до відповідача Полтавського обласного комунального підприємства "Полтавафарм", 37851, Полтавська обл., Полтавський р-н, с.Розсошенці, вул. Горбанівська, б.2,

про стягнення 466 387, 73 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" (вх. №507/21 від 01.04.2021) до Полтавського обласного комунального підприємства "Полтавафарм" про стягнення 466 383,73 грн., з яких 228 158,43 грн заборгованість за договором на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води № 2063 "С" від 02.06.2014, 228 158,43грн пеня, 6 636,25грн інфляційні втрати, 3 430,62грн 3 % річних.

Викладені в позовній заяві вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач не здійснив оплату за теплову енергію у строк, визначений Договором, чим порушив умови господарського зобов"язання, встановлені зазначеним договором та законом.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.04.2021 даний позов був переданий на розгляд судді Мацко О.С.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 05.04.2021 (суддя Мацко О.С.) прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 25.05.2021 матеріали справи №917/474/21 за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" до Полтавського обласного комунального підприємства "Полтавафарм" про стягнення грошових коштів передано до Господарського суду Полтавської області для розгляду в межах справи №917/92/21 про банкрутство Полтавського обласного комунального підприємства "Полтавафарм".

18.06.2021 здійснено автоматизований розподіл судової справи між суддями за результатами якого для розгляду справи № 917/474/21 визначено суддю Ореховську О.О., присвоєно номер справи №917/92/21(917/474/21).

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 07.07.2021 справу № 917/474/21 за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" (вх.№507/21 від 01.04.2021) до Полтавського обласного комунального підприємства "Полтавафарм" про стягнення 466 383,73грн, прийнято до провадження в межах справи №917/92/21 про банкрутство. Справу призначено до розгляду в підготовчому засіданні на 07.09.2021. Також, зазначеною ухвалою було встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи, зокрема, було встановлено відповідачу строк у 15 днів з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позов.

07.09.2021 судом було оголошено перерву до 07.10.2021 та продовжено строк проведення підготовчого засідання на 30 днів.

Ухвалою господарського суду від 07.10.2021 було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 16.11.2021.

Матеріали справи свідчать, що ухвали Господарського суду Полтавської області від 07.07.2021, 07.09.2021, 07.10.2021 були отримані відповідачем, що підтверджується повідомленнями про вручення рекомендованого поштових відправлень (т. 2, а.с. 6, 10, 17).

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов у визначений судом строк не скористався.

Відповідно до п. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Під час розгляду справи судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши подані докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

02 червня 2014 року між Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства "Полтаватеплоенерго" (Теплопостачальна організація) та Полтавського обласного комунального підприємства "Полтавафарм" (Споживач) було укладено Договір №2063 "С" на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води (а.с. 7-8) (далі - Договір).

Додатковими угодами №1 від 01.11.2014 та №2 від 01.10.2017 сторонами було внесено зміни до Договору та Додатків до нього (т.1, а.с. 11 - 16).

Зокрема Додатковою угодою №2 від 01.10.2017 до Договору внесено зміни в частині виключення окремих об"єктів.

За умовами Договору (в редакції Додаткової угоди №2 від 01.10.2017) Теплопостачальна організація бере на себе зобов`язання постачати теплову енергію у вигляді гарячої води з метою забезпечення опалення та гарячого водопостачання приміщень Споживача за адресами: вул. Горбанівська, 2 (прохідна, головне приміщення аптечного складу) та вул. В. Тирнівська, 39а (нежитлове приміщення, аптека №275).

Облік споживання теплової енергії на опалення проводяться вузлами обліку теплової енергії, що наведено у Додатку №1. Акт приймання вузла обліку теплової енергії на комерційний облік вважається невід"ємною частиною договору. (п. 17 Договору).

Зняття показань з приладів обліку проводяться Споживачем, записуються у журналі встановленої форми і передаються в Теплопостачальну організацію до 25-го числа кожного місяця, або по телефону з обов"язковим наступним підтвердженням у письмовій формі, затвердженій підписом керівника та печаткою підприємства (п. 18 договору).

В матеріалах справи наявні документальні підтвердження передачі відповідачем показників, як це визначено п. 18 Договору (т.1, а.с. 34-39).

Кількість теплової енергії, яка щомісячно нараховується Споживачу в опалювальний період на опалення будівлі, визначається як різниця показань теплового лічильника на дату зняття показань з приладу обліку, але не пізніше 25-го числа звітного місяця на показання минулого місяця з урахуванням коефіцієнта втрат на теплових мережах та коефіцієнту переводу теплової енергії в Гкал з одиниць виміру приладу обліку (МВт або ГДж) за формулою в пункті 21 Договору.

За умовами Договору (п. 32 Договору) розрахунки за відпущену теплову енергію проводяться відповідно до тарифів, встановлених уповноваженим органом та діючих на період постачання теплової енергії.

Оплата за опалення проводиться за фактично використану кількість теплової енергії.

Всі розрахунки по даному Договору проводяться на підставі рахунка, виписаного "Теплопостачальною організацією" Споживачу з обов`язковим застосуванням діючих тарифів (п. 33 Договору).

Факт отримання Споживачем теплової енергії фіксується щомісячно Актом приймання-передачі теплової енергії, який складається Сторонами відповідно до вимог чинного законодавства і Договору. У разі неповернення Споживачем Акту приймання-передачі теплової енергії в 5-денний термін, як це передбачено пунктом 14 Договору він, підписаний ТО в односторонньому порядку, вважається оформленим відповідно до вимог чинного законодавства і підтверджує факт надання Споживачу теплової енергії (п. 34 Договору).

При укладенні договору Споживач зобов"язався сплачувати за теплову енергію у строк до кінця поточного місяця (п. 41 Договору).

Як зазначає позивач, відповідачем в порушення умов Договору за період з 01.03.2020 по 31.12.2020 не проведено оплати за отриману теплову енергію на опалення та постачання гарячої води, в зв"язку з чим у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 228 158,43грн.

Нарахування по вказаним об"єктам проводилися відповідно до вузлів обліку теплової енергії, які встановлені в приміщеннях по вул. Горбанівська, 2 та в аптеці №275 по вул. В.Тирнівська, 39 - А.

Позивач вважаючи свої права порушеними, звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 228 158,43грн. заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного між сторонами Договору №2063 "С" на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води від 02.06.2014. Крім того, за неналежне виконання договірних зобов`язань, на підставі умов Договору та приписів чинного законодавства України позивачем нарахувано та заявлено до стягнення з відповідача 228 158,43грн. пені за період з 01.04.2020 по 18.01.2021, 3 430,621грн 3% річних за період з 01.04.2020 по 18.01.2021 та 6 636,25грн інфляційних втрат за період квітень - грудень 2020.

Водночас, судом встановлено, що ухвалою Господарського суду Полтавської області від 02.09.2021 у справі №917/92/21 визнано кредиторські вимоги Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" в наступному розмірі:

- заявлені вимоги - 1 514 975,69грн. (у тому числі 1 253 445,34 - основний борг, 230 027,88грн. - пеня, 7 761,09грн. - 3% річних, 8 935,42грн. - інфляційні нарахування, 14 805,96грн. - витрати по сплаті судового збору згідно рішень суду);

- витрати по сплаті судового збору, сплаченого заявником при зверненні із заявою про грошові вимоги до боржника - 4 540,00грн.

Зобов`язано розпорядника майна включити грошові вимоги вищевказаних кредиторів у визнаних судом розмірах до реєстру вимог кредиторів Полтавського обласного комунального підприємства "Полтавафарм" (38751, Полтавська область, Полтавський район, с.Розсошенці, вул. Горбанівська, буд.2, ) відповідно до черговості, визначеної Кодексом України з процедур банкрутства.

Зі змісту ухвали Господарського суду Полтавської області від 02.09.2021 у справі №917/92/21 вбачається, що у даній справі предметом розгляду було стягнення з Полтавського обласного комунального підприємства "Полтавафарм" заборгованості в тому числі і за Договором на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води № 2063 "С" від 02.06.2014 заборгованість складає 1 000 346,87 грн, з яких 776 798,88 грн основного боргу (у тому числі присуджено до стягнення згідно рішення Господарського суду Полтавської області від 03.09.2020 у справі № 917/927/20) 437 020,34 грн основного боргу, 197 653,42 грн пені, 7 249,16 грн 3 % річних, 8 883,32 грн інфляційних нарахувань та 9 762,09 грн - судового збору.

При прийнятті рішення суд керувався наступним.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Відповідно до ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов`язки відповідно до договору.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов`язання за договором енергопостачання.

Згідно з ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого законом режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ч.6 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію

Як встановлено судом, ухвалою Господарського суду Полтавської області від 02.09.2021 у справі №917/92/21 визнано кредиторські вимоги Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" в тому чисті і за Договором на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води № 2063 "С" від 02.06.2014. Проаналізувавши зміст заяви про грошові вимоги до боржника, яка була предметом розгляду у справі №917/92/21 про банкрутство Полтавського обласного комунального підприємства "Полтавафарм", судом встановлено, що заявлені кредиторські вимоги за Договором на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води № 2063 "С" від 02.06.2014 за період з жовтня 2019 року по квітень 2021 (у справі про банкрутство) включений і основний борг за період з 01.03.2020 по 31.12.20, що є предметом спору у даній справі №917/474/21.

Дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку про закриття провадження у справі в частині стягнення з відповідача 228 158,43грн основного боргу, з огляду на наступне.

Закриття провадження у справі є формою закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Перелік підстав закриття провадження у справі визначений у ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України підставою для закриття провадження у справі є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

З системного аналізу положень зазначених норм вбачається, що закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України можливе за умови, якщо рішення господарського суду або іншого органу, який вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, набрало законної сили, не змінено і не скасовано у відповідній частині в передбаченому законом порядку. За відсутності таких умов заінтересована особа вправі звернутися з позовом до господарського суду на загальних підставах.

При цьому, суд зазначає, що позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто, коли позови повністю збігаються за складом учасників процесу, матеріально-правовими вимогами й обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного зі згаданих вище умов не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору на загальних підставах.

Тобто, закриваючи провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, суд має встановити наявність рішення господарського суду або іншого органу, прийнятого у справі: між тими ж сторонами; про той же предмет; з тих же підстав.

Положення п. 3 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу підлягають застосуванню, якщо на момент відкриття провадження у справі суду не було відомо про наявність рішення у іншій справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Проаналізувавши зміст позовної заяви, яка є предметом розгляду у даній справі, та зміст заяви про грошові вимоги до боржника, яка була предметом розгляду у справі №917/92/21 про банкрутство ПОКП "Полтавафарм", суд приходить до висновку про те, що склад сторін, предмет та підстави позову у даній справі та заяві у справі №917/92/21 є тотожними. Тобто, ухвалою суду від 02.09.2021 у справі № 917/92/21 про банкрутство ПОКП "Полтавафарм" вже вирішено спір між тими самими сторонами, про той самий предмет (в частині суми основного боргу за період з 01.03.2020 по 31.12.2020), з наданням правової оцінки в ухвалі обставинам та підставам позову, заявленим у даній справі.

Враховуючи те, що вимоги ПОКВП "Полтаватеплоенерго", які є предметом розгляду в межах даної справи, були розглянуті та визнані в межах справи №917/92/21 про банкрутство ПОКП "Полтавафарм", про що постановлено ухвалу від 02.09.2021, яка набрала законної сили, суд дійшов до висновку про закриття провадження в частині стягнення суми основного боргу на підставі п. 3 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, позивачем на підставі умов Договору та приписів чинного законодавства України було нараховано та заявлено до стягнення з відповідача:

- пеню в сумі 228 158,43 грн за період з 01.04.2020 по 18.01.2021 (за зобов"язаннями: за березень 2020, квітень 2020, травень 2020, червень 2020, липень 2020, серпень 2020, вересень 2020, жовтень 2020, листопад 2020, грудень 2020);

- 3% річних в сумі 3 430,62грн за період з 01.04.2020 по 18.01.2021 (за зобов"язаннями: за березень 2020, квітень 2020, травень 2020, червень 2020, липень 2020, серпень 2020, вересень 2020, жовтень 2020, листопад 2020, грудень 2020);

- інфляційні втрати в сумі 6 636,25грн за період з квітня по грудень 2020.

Розрахунки наявні в матеріалах справи (а.с. 19-21).

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язань відповідно ст. 546, ст. 549 Цивільного кодексу України та ст. 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України).

У п. 36 Договору визначено, що у випадку несплати у вказані строки вводиться пеня в розмірі 1,0% за кожний день прострочення платежу, але не більше 100% боргу згідно Закону України "Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги" №686-ХІV від 20.05.1999, а також стягується 3% річних з простроченої суми та інфляційні втрати, згідно ст. 625 ЦК України.

Даний пункт Договору узгоджується з положенням ст. 1 Закону України "Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій", відповідно до якої суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують нежилі будинки і приміщення, належні їм на праві власності або орендовані ними на підставі договору, для провадження цієї діяльності за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Перевіряючи розмір заявленої позивачем до стягнення пені суд звертає увагу на наступне.

Згідно вимог підпункту 4 п. 3 Розділу II Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" №530-ІХ від 17.03.2020 p., на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11.03.2020 № 211 (із подальшими змінами та доповненнями) з 12 березня 2020 року на усій території України встановлено карантин. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 №641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" продовжено дію карантину до 31.08.2020. Постановою Кабінету Міністрів України від 26.08.2020 №760 "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України", якою, зокрема внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 №641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2". Згідно із зазначеною постановою карантин продовжено до 31 жовтня 2020 року. Постановою КМУ від 13.10.2020 р. №956 карантин було продовжено до 31 грудня 2020 року.

Оскільки відповідач за Договором №2063"С" на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води від 02.06.2014 є споживачем комунальної послуги та враховуючи те, що позивачем нарахування пені здійснено з моменту введення карантину (12.03.2020) позовні вимоги в частині стягнення пені задоволенню не підлягають.

Після проведення перерахунку 3% річних та інфляційних втрат, з урахуванням моменту виникнення у відповідача зобов"язань з оплати (п. 35 Договору), суд встановив, що вимоги є правомірними та підлягають задоволенню.

Перевірка правильності розрахунку 3% річних та інфляційних здійснена за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій інформаційної системи "Ліга. Закон Еліт".

Згідно з ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, в частині стягнення з відповідача 228 158,43грн основного боргу - закрити провадження у справі. В частині стягнення 3 430,62грн 3% річних та 6 636,25грн інфляційних втрат позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню, в іншій частині - позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст. 129 (ч.4) ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 232-233, 237-238 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. В частині стягнення 228 158,43грн основного боргу закрити провадження у справі.

3. Стягнути з Полтавського обласного комунального підприємства "Полтавафарм" (38751, Полтавська область, Полтавський район, с. Розсошенці, вул. Горбанівська, буд. 2, ) на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" (вул. Комарова, 2а, м. Полтава, 36008, ) 3 430,62грн - 3% річних, 6 636,25грн - інфляційних втрат, 151,00грн - витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 Господарського процесуального кодексу України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ст. 256 Господарського процесуального кодексу України). Згідно з ст. 257 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне рішення підписано 26.11.2021

Суддя Ореховська О.О.