ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

17.11.2021м. СумиСправа № 920/954/21
Господарський суд Сумської області у складі судді Джепи Ю.А. за участі секретаря судового засідання Осокіної А.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Сумської області матеріали справи № 920/954/21 в порядку загального позовного провадження

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгпрес» (вул. Свободи, буд. 17 б, м. Конотоп, Сумська область, 41600, ідентифікаційний код 21106145),

до відповідача: Конотопська міська рада (просп. Миру, буд. 8, м. Конотоп, Сумська область, 41600, ідентифікаційний код 24006881),

про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі,

за участю представників:

позивача не з`явився,

відповідача не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд визнати укладеною додаткову угоду 10.06.2021 про поновлення договору оренди землі від 18.04.2016, який укладено між сторонами в редакції, наведеній позивачем у позовній заяві.

Позовні вимоги із посиланням на положення статей 15, 16, 792 Цивільного кодексу України, статті 122 Земельного кодексу України, статей 33, 35 Закону України «Про оренду землі», обґрунтовано тим, що позивач на виконання умов договору своєчасно звернувся до відповідача із заявою про продовження дії договору оренди землі з наданням двох примірників додаткової угоди, а відповідачем порушено місячний термін на розгляд заяви позивача, що суперечить вимогам статті 33 Закону України «Про оренду землі».

Стислий виклад позицій сторін по справі. Заяви, які подавались сторонами. Процесуальні дії, які вчинялись судом.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 02.09.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 920/954/21 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 21.10.2021, 11:00.

28.09.2021 відповідачем подано до суду відзив від 21.09.2021 № 01-19/2767 (вх. № 332/21 від 28.09.2021), де відповідач проти позову заперечує, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог та розгляд цієї справи проводити без участі представника відповідача.

У відзиві відповідач зазначає, що 18.04.2016 між Конотопською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгпрес» укладено договір оренди на земельну ділянку по вул. Миколи Амосова (район магазину ЕКО). Даний договір оренди землі зареєстрований в міській раді за № 12. 05.05.2021 позивач звернувся до відповідача з питання продовження договору оренди землі від 18.04.2016 надавши проект додаткової угоди про поновлення вказаного договору оренди землі. Хоча, чинним законодавством передбачено надання проекту договору, а не додаткової угоди, тобто вимоги позивача стосовно укладення додаткової угоди суперечать нормам законодавства.

Крім того, на думку відповідача, позивач у своїй позовній заяві посилається на норми законодавства, які на сьогоднішній день змінено, а саме: статті 33 Закону України «Про оренду землі».

Як зазначає відповідач, спірна земельна ділянка не сформована, землевпорядна документація на неї не виготовлялась, кадастровий номер не присвоювався, її державна реєстрація не проводилась, отже, надати позивачу земельну ділянку в оренду з подальшою державною реєстрацією речових прав на неї є неможливим.

05.10.2021 позивачем подано до суду відповідь на відзив б/д, б/н (вх. № 8536/21 від 05.10.2021), де позивач не погоджується з доводами відповідача, викладеними останнім у відзиві на позов, та зазначає, що відповідно до п. 8 додаткової угоди право оренди продовжено на один рік до 09.06.2021 після закінчення строку договору, орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Тобто, сторони самостійно погодили порядок продовження дії договору, позивач в межах строку визначеного договором та законом звернувся до відповідача з заявою про продовження дії договору, на той самий строк та на тих самих умовах, до заяви додав два примірники додаткової угоди. Відповідачем не спростовано факт звернення позивача з заявою про продовження дії договору.

Крім того, як зазначає позивач, заява ТОВ «Торгпрес» від 05.05.2021 пройшла розгляд профільними комісіями (земельною, бюджетною) та відповідні обговорення, жодних зауважень зі сторони комісій не було. Розгляд заяви позивач від 05.05.2021 винесено на засідання сесій Конотопської міської ради. За ініціативою міського голови Семеніхіна А.Ю. розгляд заяви позивача неодноразово було відкладено та знято з голосування на сесії з невідомих причин. Жодного рішення відповідачем не прийнято, крім того, відповідач як орган місцевого самоврядування не надіслав позивачу письмового заперечення щодо продовження договірних відносин між сторонами. А тому, як вважає позивач, відповідачем пропушено місячний термін на розгляд заяви позивача, що суперечить вимогам статті 33 Закону України «Про оренду землі».

Позивач продовжує використовувати орендовану земельну ділянку та сплачувати орендну плату. Відповідач у відзиві не наводить пояснень стосовно факту, що оспорювана земельна ділянка вже ним передана в оренду в 2016 році. Факт укладення договору та погодження його додаткової дії та умов відповідачем не спростовується.

На підставі наведеного позивач підтримує заявлені позовні вимоги та просить суд задовольнити позов повністю.

Відповідно до вимог частини другої статті 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу, зокрема, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Враховуючи, що судом було вчинено всі дії в межах підготовчого провадження з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, з огляду на відсутність підстав для відкладення підготовчого засідання, суд ухвалою від 21.10.2021 у справі № 920/954/21 постановив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті в судове засідання 17.11.2021, 12:30.

Представники позивача та відповідача в судове засідання по суті не з`явилися, про дату, час та місце судового слухання справи повідомлені судом належним чином 21.10.2021 та 26.10.2021, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, повернуте на адресу суду відділенням поштового зв`язку та відомості протоколу судового засідання від 21.10.2021 про участі представника позивача у цьому судовому засіданні та повідомленні йому судом дати наступного судового засідання у справі.

02.11.2021 позивачем надіслано до суду письмові пояснення та клопотання від 27.10.2021 б/н (вх. № 9174/21), де останній зазначає, що при укладанні основного договору і додаткової угоди до нього сторони визначили всі істотні умови спірного правочину: об`єкт оренди, строк дії договору оренди, орендну плату тощо. Взяті на себе зобов`язання позивач весь час виконував і виконує у повному обсязі відповідно до умов договору та вимог закону, в тому числі й щодо пролонгації договірних правовідносин. Відповідач порушив не лише принцип «належго урядування», але й принцип добросовісності, суть якого широко висвітлена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постановах від 16.05.2019 у справі № 912/1982/17 та від 15.05.2019 у справі №912/1984/17. Уклавши договір, а потім погодивши з позивачем додаткові умови оренди землі, відповідач не повинен надалі діяти всупереч своїй попередній поведінці та ухилятися пролонгації договору. Щодо передачі відповідачем в оренду несформованої земельної ділянки, то цей допущений відповідачем недолік може бути усунений після продовження спірних орендних відносин шляхом виготовлення у тому числі й за рахунок позивача відповідної земельно-технічної документації (проекту відведення) та внесення необхідних змін до спірного договору.

Також у цих поясненнях позивач просить суд розгляд справи здійснювати без участі його представника.

09.11.2021 відповідачем надіслано до суду відзив від 05.11.2021 № 01-19/3514 (вх. № 9353/21), де відповідач зазначає, що проти позову заперечує, просить суд відмовити в його задоволенні, а також просить суд розгляд справи здійснювати без участі представника відповідача.

Згідно зі статті 194 Господарського процесуального кодексу України, завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

За приписами частини другої статті 195 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

За змістом статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до частини четвертої статті 11 Господарського процесуального кодексу України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Судовий процес, на виконання статті 222 Господарського процесуального кодексу України, фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем.

Згідно з частиною четвертою статті 240 ГПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

18.04.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгпрес» та Конотопською міською радою укладено договір оренди землі, який зареєстровано 26.04.2016 за № 12 (далі - договір).

09.06.2020 до договору оренди земельної ділянки укладеного додатковий правочин (далі додаткова угода), який є невід`ємною частиною договору.

Згідно з пунктом 1 договору орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельні ділянки несільськогосподарського призначення - землі комерційного використання, які знаходяться за адресою: по м. Конотоп, вул. Миколи Амосова (район магазину ЕКО).

Відповідно до пункту 8 додаткової угоди право оренди продовжено на один рік до 09.06.2021. Після закінчення строку договору, орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

05.05.2021 позивач звернувся до відповідача з заявою про продовження дії договору, на той самий строк та на тих самих умовах, до заяви додав два примірники додаткової угоди.

Факт отримання вказаної заяви відповідачем підтверджується відміткою про отримання, яка міститься на вказаній заяві.

Позивач у позовній заяві зазначає, що протягом місяця з дня отримання вказаної заяви та додаткової угоди, як це передбачено частиною п`ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами), тобто до 05.06.2021 з боку відповідача позивачеві не надходило пропозицій щодо неприйнятності умов запропонованої позивачем додаткової угоди. Натомість, позивач продовжує використовувати орендовану земельну ділянку та сплачувати орендну плату.

Позивач дотримався процедури повідомлення орендодавця про намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк, продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку дії договору, а відповідач не надав своєчасної (протягом місяця) відповіді на заяву позивача про згоду або відмову у поновленні договору.

Враховуючи, що відповідач після закінчення строку оспорюваного договору не повідомив позивача про заперечення у його поновленні, позивач вважає, що договір продовжив свою дію на тих самих умовах і на той самий строк, в порядку частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі» (у редакції чинній станом на час укладення договору оренди землі від 18.04.2016).

Таким чином, позивач вважає, що відповідача є протиправними і такими, що порушують його права як суб`єкта господарювання на користування вищезазначеною земельною ділянкою, оскільки переважне право орендаря на поновлення договору оренди землі припиняється, якщо орендодавець повідомить про наявність заперечень щодо поновлення протягом місяця з моменту звернення орендаря, у зв`язку з чим просить суд захистити його порушене право та визнати додаткову угоду до договору оренди землі несільськогосподарського призначення землі комерційного використання, площею 0,0005 га від 18.04.2016 (державна реєстрація від 26.04.2016 № 12) укладеною в наступній редакції:

Додаткова угода

про поновлення договору оренди землі від 18.04.2016,

зареєстрованого 26.04.2016 за № 12

м. Конотоп 10.06.2021

Орендодавець (уповноважена ним особа) Конотопська міська рада, місцезнаходження юридичної особи: Україна, 41600, Сумська обл., місто Конотоп, ПРОСПЕКТ МИРУ, будинок 8, ідентифікаційний код юридичної особи: 24006881, в особі міського голови Семеніхіна Артема Юрійовича, який зареєстрований в місті Конотоп, другий провулок вулиці Тургенєва, 8 та діє на підставі Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» і положень Земельного кодексу України, з одного боку

та Орендар - Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгпрес», в особі керівника Стогнушко Олени Федорівни, яка діє на підставі Статуту в новій редакції, затвердженого загальними зборами учасників від 24.03.2016 протокол № 1, місцезнаходження юридичної особи: 41600, м. Конотоп, вул. Свободи, 17 б, ідентифікаційний код юридичної особи: 21106145, з другого боку, уклали цю додаткову угоду про наступне:

1. Поновити строк дії договору оренди землі від 18.04.2016, зареєстрованого 26.04.2016 за № 12, по м. Конотоп, вул. Миколи Амосова (район магазину ЕКО) на той самий строк та на тих самих умовах:

2. Додаткова угода є невід`ємною частиною договору оренди землі 18.04.2016 та зареєстрованого 26.04.2016 за № 12.

3. Додаткова угода набирає чинності з моменту підписання її сторонами і державної реєстрації та є не від`ємною частиною договору оренди.

Орендодавець Орендар

Конотопська міська рада Товариство з обмеженою відповідальністю

«Торгпрес»

місцезнаходження юридичної особи: місцезнаходження юридичної особи:

Україна, 41600, Сумська область, Україна, 41600, Сумська область,

м. Конотоп, просп. Миру, буд. 8, м. Конотоп, вул. Свободи, 17 б,

ідентифікаційний код 24006881. ідентифікаційний код 21106145.

______________ А.Ю. Семеніхін ______________ О.Ф. Стогнушко

МП МП

Відповідач проти позовних вимог заперечує та просить суд відмовити в задоволенні позову посилаючись на його необґрунтованість.

Оцінка суду, висновки суду та законодавство, що підлягає застосуванню.

Згідно із статтею 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства зокрема є свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Стаття 629 ЦК України наголошує, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом частини другої статті 792 Цивільного кодексу України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Частиною першою статті 77 ЦК України законодавець закріпив переважне право наймача, який належно виконує свої обов`язки за договором найму, після спливу строку договору на укладення договору найму на новий строк та передбачив певну процедуру здійснення цього права. Отже, реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена статтею 33 Закону України «Про оренду землі» можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.

Статтею 2 Земельного кодексу України визначено, що земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Згідно із частиною першою статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Відповідно до частини другої статті 4 Закону України «Про оренду землі» орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є сільські, селищні, селищні, міські ради в межах повноважень, визначених законом.

Відповідно до частини четвертої статті 4 Закону України «Про оренду землі» орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у державній власності, є органи виконавчої влади, які відповідно до закону передають земельні ділянки у власність або користування.

Законом України «Про оренду землі» визначено умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі, а статтею 13 передбачено, що договором оренди землі є договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 31 Закону України «Про оренду землі» визначено, зокрема, що дія договору припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про оренду землі», зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір вирішується у судовому порядку.

Відповідно до абзацу 3 перехідних положень Закону України «Про оренду землі» договори оренди земельних ділянок приватної власності, а також земельних ділянок державної або комунальної власності, на яких розташовані будівлі, споруди, що перебувають у власності орендаря, укладені до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», у разі їх продовження (укладення на новий строк) мають містити умови, передбачені статтею 33 цього Закону та статтею 126-1 Земельного кодексу України.

Відповідно до абзацу 4 перехідних положень Закону України «Про оренду землі» правила, визначені статтею 126-1 Земельного кодексу України щодо поновлення договорів оренди землі, поширюються на договори оренди землі, укладені або змінені після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», а поновлення договорів оренди землі, укладених до набрання чинності зазначеним Законом, здійснюється на умовах, визначених такими договорами, за правилами, чинними на момент їх укладення.

Так, відповідно до статті 33 цього Закону (у редакції чинної на час виникнення спірних правовідносин - укладення договору) по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Орендар, який має намір користатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із:

- власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності);

- уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Керівник органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який уповноважений підписувати додаткову угоду до договору оренди землі щодо земельної ділянки державної або комунальної власності, визначається рішенням цього органу.

Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку.

Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

У разі зміни межі або цільового призначення земельної ділянки поновлення договору оренди землі здійснюється у порядку одержання земельної ділянки на праві оренди.

Таким чином, відповідно до частин шостої, восьмої статті 33 Закону України «Про оренду землі» (у редакції чинної на час виникнення спірних правовідносин) у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку.

Приймаючи до уваги те, що орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, сплачує і надалі орендну плату, добросовісний орендар має право розраховувати на отримання рішення відповідача на поновлення договору оренди землі, тобто вважається таким, що набув права правомірного очікування.

З моменту подачі позивачем відповідачеві заяви про поновлення дії договору оренди землі пройшло 3 місяці, незважаючи на те, що законодавством встановлено місячний строк, але питання продовження дії договору в установленому законодавством порядку не вирішено. Позивач після закінчення терміну договору оренди землі та на момент звернення з відповідним позовом продовжує користуватися земельною ділянкою, сплачує оренду плату, що підтверджується відповідними доказами, які долучено до позовної заяви.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 27 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення прав і відповідно приймає рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті, дійшовши висновку про безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.05.2020 у справі № 908/299/18 зазначила, що якщо орендодавець відмовляється чи ухиляється від укладення додаткової угоди до договору оренди землі, обов`язковість укладення якої передбачена частиною восьмою статті 33 Закону України «Про оренду землі», то належним способом захисту порушеного права є визнання укладеною додаткової угоди із викладенням її змісту.

Відтак, оскільки позивачем було правильно обрано спосіб захисту своїх прав з огляду на законодавство у редакції, яка повинна бути застосована на час виникнення спірних правовідносин), відповідно до приписів законодавства, обґрунтовуючи порушення своїх прав на поновлення договору оренди, позивач вправі розраховувати на їх захист незалежно від того, як інша сторона спору (орендодавець) розпорядилась об`єктом спору і договору оренди землі, який позивач просить поновити в суді.

Враховуючи те, що позивачем було надіслано на адресу відповідача у строки та в порядку, що встановлені статтею 33 Закону України «Про оренду землі» (саме у чинній на час виникнення спірних правовідносин редакції) проект додаткової угоди про поновлення договору оренди землі, а також беручи до уваги відсутність доказів направлення на адресу позивача з боку відповідача заперечень щодо продовження дії договору в обумовлені Законом України «Про оренду землі» строки, позовні вимоги є правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, а додаткова угода до договору оренди землі від 18.04.2016, зареєстрованого 26.04.2016 № 12 підлягає визнанню укладеною в редакції, наведеній позивачем.

Частиною третьою статті 2 ГПК України визначено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; обов`язковість судового рішення; розумність строків розгляду справи судом; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до частини першої, третьої статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частин першої, третьої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною першою статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до статті 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. (стаття 79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини п`ятої статті 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, належними, допустимими, та достовірними доказами в розумінні статей 76-78 ГПК України, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі з урахуванням вищевикладеного.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент на підтримку кожної підстави. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом були досліджені всі документи, які надані сторонами у справі, аргументи сторін та надана їм правова оцінка. Стосовно інших доводів сторін, які детально не зазначені в рішенні, то вони не підлягають врахуванню, оскільки суперечать встановленим судом фактичним обставинам справи та не стосуються предмета доказування по даній справі.

Розподіл судових витрат між сторонам.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно частини дев`ятої зазначеної правової норми у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Відповідно до статті 129 ГПК України, відшкодування витрат позивача по сплаті судового збору в сумі 2 270,00 грн покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 123, 129, 185, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Визнати укладеною додаткову угоду від 10.06.2021 про поновлення договору оренди землі від 18.04.2016 (зареєстрований 26.04.2016 № 12), який укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгпрес» (вул. Свободи, буд. 17 б, м. Конотоп, Сумська область, 41600, ідентифікаційний код 21106145) та Конотопською міською радою (просп. Миру, буд. 8, м. Конотоп, Сумська область, 41600, ідентифікаційний код 24006881) в наступній редакції:

Додаткова угода

про поновлення договору оренди землі від 18.04.2016,

зареєстрованого 26.04.2016 за № 12

м. Конотоп 10.06.2021

Орендодавець (уповноважена ним особа) Конотопська міська рада, місцезнаходження юридичної особи: Україна, 41600, Сумська обл., місто Конотоп, ПРОСПЕКТ МИРУ, будинок 8, ідентифікаційний код юридичної особи: 24006881, в особі міського голови Семеніхіна Артема Юрійовича, який зареєстрований в місті Конотоп, другий провулок вулиці Тургенєва, 8 та діє на підставі Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» і положень Земельного кодексу України, з одного боку

та Орендар - Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгпрес», в особі керівника Стогнушко Олени Федорівни, яка діє на підставі Статуту в новій редакції, затвердженого загальними зборами учасників від 24.03.2016 протокол № 1, місцезнаходження юридичної особи: 41600, м. Конотоп, вул. Свободи, 17 б, ідентифікаційний код юридичної особи: 21106145, з другого боку, уклали цю додаткову угоду про наступне:

1. Поновити строк дії договору оренди землі від 18.04.2016, зареєстрованого 26.04.2016 за № 12, по м. Конотоп, вул. Миколи Амосова (район магазину ЕКО) на той самий строк та на тих самих умовах:

2. Додаткова угода є невід`ємною частиною договору оренди землі 18.04.2016 та зареєстрованого 26.04.2016 за № 12.

3. Додаткова угода набирає чинності з моменту підписання її сторонами і державної реєстрації та є не від`ємною частиною договору оренди.

Орендодавець Орендар

Конотопська міська рада Товариство з обмеженою відповідальністю

«Торгпрес»

місцезнаходження юридичної особи: місцезнаходження юридичної особи:

Україна, 41600, Сумська область, Україна, 41600, Сумська область,

м. Конотоп, просп. Миру, буд. 8, м. Конотоп, вул. Свободи, 17 б,

ідентифікаційний код 24006881. ідентифікаційний код 21106145.

______________ А.Ю. Семеніхін ______________ О.Ф. Стогнушко

МП МП

3. Стягнути з Конотопської міської ради (просп. Миру, буд. 8, м. Конотоп, Сумська область, 41600, ідентифікаційний код 24006881) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгпрес» (вул. Свободи, буд. 17 б, м. Конотоп, Сумська область, 41600, ідентифікаційний код 21106145) 2 270,00 грн (дві тисячі двісті сімдесят гривень нуль копійок) відшкодування витрат зі сплати судового збору.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Повні реквізити сторін зазначені у пунктах 2-3 резолютивної частини цього рішення.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 29 листопада 2021 року.

Суддя Ю.А. Джепа