ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" листопада 2021 р. Справа №914/2522/20

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді: Плотніцького Б.Д.,

Суддів: Кравчук Н.М,

Марко Р.І.

за участю секретаря судового засідання Процевич Р.Б.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю ТК Ексім б/н від 09.09.2021 (вх. № 01-05/3115/21 від 09.09.2021)

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 26.08.2021, (суддя Манюк П.Т.) про відмову в поновленні процесуального строку для подання скарги на дії приватного виконавця та залишення без розгляду скарги на дії приватного виконавця

у справі №914/2522/20 (суддя Манюк П.Т.)

за позовом: Товариства з обмежено відповідальністю Дніпровторма, м. Дніпро

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю ТК Ексім, м. Львів

про стягнення 290 138,73 грн.

приватний виконавець, дії чи бездіяльність якого оскаржується: приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Маковецький Зорян Вікторович, м. Львів,

за участю представників:

від позивача: Земляний О.Ю. адвокат (довіреність б/н від 10.06.2021);

від відповідача: не з`явився;

приватний виконавець: Маковецький З.В.;

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 26.08.2021 відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю ТК Ексім у поновленні процесуального строку для подання скарги на дії приватного виконавця, скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ТК Ексім на дії приватного виконавця - залишено без розгляду.

Не погоджуючись із постановленою ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю ТК Ексім оскаржило таку в апеляційному порядку.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 20.10.2021, задоволено клопотання апелянта про відкладення розгляду справи, у зв`язку з перебуванням представника відповідача за кордоном, розгляд справи відкладено на 17.11.2021 на 11 год 40 хв.

В судове засідання 17.11.2021 з`явилася представник стягувача та приватний виконавець, які заперечили проти вимог апеляційної скарги. Боржник/апелянт в судове засідання не з`явився, про судове засідання повідомлявся на електронну адресу, яку останнім при поданні апеляційної скарги та клопотань зазначено як контактну.

Апелянт/позивач неодноразово був повідомлений про розгляд справи на зазначену в апеляційній скарзі електронну адресу.

Крім того, від апелянта неодноразово надходили клопотання про відкладення розгляду справи, які було задоволено судом.

Відповідно до ч. 1 та п.п. 2, 10, 11 ч. 3 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Основними засадами (принципами) господарського судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами;

Відповідно до ч.1, 2 ст.42 ГПК України учасники справи мають право: 1) ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень; 2) подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; 3) подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб; 4) ознайомлюватися з протоколом судового засідання, записом фіксування судового засідання технічними засобами, робити з них копії, подавати письмові зауваження з приводу їх неправильності чи неповноти; 5) оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках; 6) користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами. Учасники справи зобов`язані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; 4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див. рішення Суду у справі "Шульга проти України", пункт 28, № 16652/04, від 02.12.2010).

Неможливість суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Європейської конвенції з прав людини (рішення ЄСПЛ від 08 листопада 2005 року у справі № 36655/02 «Смірнова проти України», рішення ЄСПЛ від 27 квітня 2000 року у справі № 30979/96 «Фрідлендер проти Франції» (Frydlender v. France)). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30 листопада 2006 року у справі «Красношапка проти України»).

Тобто, саме суд з метою запобігання зловживанням правами, активно забезпечує справедливий баланс використання учасниками процесу своїх прав і обов`язків, що не спростовує принцип змагальності сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, апелянт неодноразово був належним чином повідомлений про судові засідання, однак до суду не з`явився.

Саме Товариство з обмеженою відповідальністю «ТК ЕКСІМ» було ініціатором оскарження ухвали, вважаючи, що його права були порушені, в подальшому свідомо нехтувало своїми процесуальними правами та обов`язками, не з`являючись у судові засідання та не забезпечуючи участі повноважних представників.

Касаційний господарський суд при прийнятті рішення по справі № 910/33054/ 15 від 14.02.2018 висловив правову позицію, яка є протилежною до раніше прийнятих правових позицій ВГСУ (справа № 911/4241/15 від 10.10.2017), а саме: сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

А тому, неявка в судові засідання апелянта, як ініціатора судового процесу, порушує право іншої сторони, а саме відповідачів, на розгляд справи у розумні строки.

Відповідно до ч.12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що боржник/апелянт неодноразово, належним чином повідомлявся про розгляд справи, крім процесуальних прав, сторони мають і процесуальні обов`язки, а відтак колегія суддів вважає, що в задоволенні клопотання апелянта про відкладення розгляду справи слід відмовити та проводити розгляд справи у відсутності боржника/апелянта.

Під час розгляду справи відводів суддям та секретарю судового засідання в порядку ст.ст. 35, 36, 37 ГПК України від учасників судового процесу не надходило.

Судове засідання фіксувалось за допомогою технічних засобів звукозапису, згідно зі ст. 222 ГПК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та аргументи учасників справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначає, що з ухвалою Господарського суду Львівської області від 26.08.2021 у справі №914/2522/20 про відмову в поновленні процесуального строку для подання скарги на дії приватного виконавця та залишення без розгляду скарги на дії приватного виконавця не згоден, оскільки відмова суду першої інстанції в поновленні процесуального строку для подання скарги є неправомірною, такою, що порушує права та інтереси скаржника, унеможливлює реалізацію прав Товариства скаржника на гарантований законом захист від неправомірних дій приватного виконавця, а відтак, ухвала Господарського суду Львівської області від 26.08.2021 підлягає скасуванню, а процесуальний строк на подання скарги на дії та рішення приватного виконавця поновленню.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов висновку відмовити скаржнику в його клопотанні про поновлення строку для подачі скарги, мотивуючи таку відмову недоведеністю наявності обставин, що зумовили пропущення процесуального строку, їх поважність та непереборність. А також, суд першої інстанції зазначив, що неможливо встановити, коли скаржник дізнався про порушення його права, оскільки ним не надано жодних доказів в підтвердження поважності причин пропуску строку.

Не погоджуючись із мотивацією, зазначеною судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали, апелянт наголошує, що скаржником у тексті скарги послідовно та чітко описано, а також деталізовано обставини та дати щодо отримання скаржником відомостей про неправомірні дії та рішення приватного виконавця.

З огляду на вищенаведене, апелянт вважає, що судом було неправомірно відмовлено скаржнику у поновленні процесуального строку на подання скарги на дії приватного виконавця, оскільки твердження суду першої інстанції, якими останні мотивував відмову в поновленні строку, спростовуються фактами, які описуються скаржником у тексті скарги, а також не підтверджуються жодними доказами, наявними в матеріалах справи.

Апелянт переконаний, що відмовивши у поновленні строку, Господарський суд Львівської області фактично відмовив скаржнику у реалізації своїх прав на судовий захист.

Відтак, апелянт просить скасувати ухвалу Господарського суду Львівської області від 26.08.2021, поновити ТОВ «ТК ЕКСІМ» процесуальний строк на подання скарги на дії та скасування рішення приватного виконавця виконавчого округу Львівської області та направити справу №914/2522/20 для продовження розгляду скарги ТОВ «ТК ЕКСІМ» на дії та рішення приватного виконавця до Господарського суду Львівської області.

У відзиві на апеляційну скаргу стягувач зазначає, що наведені твердження скаржника не відповідають дійсності та не спростовують правильності висновків ухвали Господарського суду Львівської області від 26.08.2021 про неможливість встановити, коли скаржник дізнався про порушення його права оскаржуваною постановою виконавця, що підтверджується наступним.

По-перше, суд першої інстанції правильно зазначив, що ТОВ «ТК ЕКСІМ» не пояснює та не надає суду жодних доказів того, звідки і коли скаржник дізнався про порушення його права саме діями та постановою приватного виконавця Маковецького З.В. про опис та арешт майна боржника від 06.03.2021 в межах виконавчого провадження №64545409, а не діями «невідомих осіб», про які йому начебто стало відомо 17.08.2021 зі слів якогось невстановленого судом «представника орендодавця приміщення».

По-друге, матеріали виконавчого провадження №64545409 містять докази направлення 10.03.2021 на адресу ТОВ «ТК ЕКСІМ» копії постанови про опис та арешт майна боржника від 06.03.2021, так само, як направлялись і копії всіх інших постанов в межах виконавчого провадження. Отже, ТОВ «ТК ЕКСІМ» було належним чином у встановлений законом спосіб повідомлене про опис та арешт його майна постановою від 06.03.2021, і у разі незгоди мало можливість оскаржити вказану постанову у встановлений статтею 341 ГПК України строк, але не скористалось своїм правом.

На думку стягувача, наведені обставини свідчать про законний та обґрунтований характер ухвали Господарського суду Львівської області від 26.08.2021 у справі №914/2522/20 та про необґрунтованість, а подекуди відверту неправдивість доводів апеляційної скарги ТОВ «ТК ЕКСІМ».

Як стверджує стягувач, оскаржуючи постанову про опис та арешт майна боржника від 06.03.2021, ТОВ «ТК ЕКСІМ» намагається вплинути на гарантовану Конституцією України обов`язковість виконання рішення Господарського суду Львівської області від 22.12.2020 у справі №914/2522/20, яке набрало законної сили та заходи з виконання якого законно вживались виконавцем.

З огляду на вищенаведене, стягувач просить залишити апеляційну скаргу ТОВ «ТК ЕКСІМ» без задоволення, а ухвалу Господарського суду Львівської області від 26.08.2021 у справі №914/2522/20 без змін.

Приватний виконавець у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що судом першої інстанції при вирішенні питання поновлення пропущеного скаржником строку на подання скарги, вірно зазначив, що скаржник не надав доказів того, коли саме йому стало відомо про порушення його прав, не надав суду доказів на обґрунтування поважності пропуску встановленого законом процесуального строку.

Також, приватний виконавець вказує, що скаржник діє явно недобросовісно та вводить суд в оману, оскільки в апеляційній скарзі зазначає, що про порушення (на його думку) його прав дізнався 17.08.2021 від орендодавця приміщення телефоном.

Проте, приватний виконавець наголошує, що скаржник попередньо звертався до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом від 06.08.2021, який зареєстрований в суді 09.08.2021. Зміст адміністративного позову ідентичний скарзі, яка подана до Господарського суду Львівської області. Тобто, про імовірне порушення його прав ТОВ «ЕКСІМ» було достовірно відомо вже 06.08.2021

Приватний виконавець переконаний, що скаржник свідомо замовчує факт звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих підстав та з тим самим предметом, та доводить до суду завідомо недостовірну інформацію щодо дати, коли йому стало відомо про вчинені приватним виконавцем 06.03.2021 виконавчі дії.

Відтак, приватний виконавець просить суд відмовити ТОВ «ТК ЕКСІМ» в задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу Господарського суду Львівської області від 26.08.2021 без змін.

Обставини справи встановлені судами першої та апеляційної інстанції.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 22.12.2020 у справі №914/2252/20 позовні вимоги Товариства з обмежено відповідальністю Дніпровторма задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю ТК Ексім на користь Товариства з обмежено відповідальністю Дніпровторма 193 043,00 грн. основного боргу, 7 618,12 грн. інфляційних втрат, 8 905,86 грн. 3% річних, 34 292,90 грн. пені та 3 657,90 грн. витрат по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог, в частині позовних вимог про стягнення 46 278,85 грн. пені відмовлено.

На примусове виконання рішення від 22.12.2020 у справі №914/2252/20, Господарським судом Львівської області 18.01.2021 був виданий відповідний наказ.

06.03.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Маковецьким З.В. винесено постанову про опис та арешт боржника у ВП №64545409 щодо примусового виконання наказу №914/2522/20, що виданий 18.01.2021 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю ТК Ексім на користь Товариства з обмежено відповідальністю Дніпровторма 193 043,00 грн. основного боргу, 7 618,12 грн. інфляційних втрат, 8 905,86 грн. 3% річних, 34 292,90 грн. пені та 3 657,90 грн. витрат по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог, в частині позовних вимог про стягнення 46 278,85 грн. пені.

Боржник вважаючи, що винесена приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Маковецьким З.В. постанова про опис та арешт боржника у ВП №64545409 порушує його права звернувся до суду зі скаргою на дії приватного виконавця, в якій просив визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького Зоряна Вікторовича щодо опису та накладення арешту на майно: лінію для сортування твердих побутових відходів, з наступним технічними характеристиками: габаритні розміри довжина 20 м., ширина 4,9 м, висота 2,5 м, з десятьма робочими місцями сортування, швидкість ручу стрічки конвеєрів частотний регулятор, споживання електроенергії - 380/50 (В/частота, ГЦ), загальною споживною потужністю 4 кВт., призначену для ручного сортування твердих побутових відходів, плівки та іншої сировини по кольорам або хімічному складі, транспортер похилий з двигуном потужності 2 кВт - 1 шт., транспортер горизонтальний з двигуном потужності 2 кВт. 1 шт., сортувальна естакада - 10 шт., пульт управління загальний - 1 шт., стіл подачі матеріалу - 1 шт.; - визнати неправомірним та скасувати рішення приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького Зоряна Вікторовича постанову про опис та арешт майна боржника від 06.03.2021 року (виконавче провадження № 64545409); - зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького Зоряна Вікторовича зняти арешт з майна, накладений відповідно до постанови приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького Зоряна Вікторовича про опис та арешт майна боржника від 06.03.2021 року (виконавче провадження № 64545409).

Норми права та висновки, якими суд апеляційної інстанції керувався при прийнятті постанови.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи і заперечення, які наведені в апеляційній скарзі та відзивах на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представника стягувача та приватного виконавця, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального та дотримання норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 339 ГПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Частиною 1 статті 341 ГПК України визначено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом (ч. 2 ст. 341 ГПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 119 ГПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Слід зазначити, що заява про поновлення строку повинна містити обґрунтування поважності причин пропуску такого строку (за необхідності з посиланням на відповідні докази, які подаються господарському суду на загальних підставах). Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

Господарський процесуальний кодекс України не пов`язує право суду відновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Отже, в кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює докази, що наведені в обґрунтування клопотання про його відновлення, та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

З метою відновлення процесуального строку заявник має довести суду наявність відповідних обставин, їх поважність та непереборність, у зв`язку з тим, що норма про можливість відновлення процесуальних строків є по суті пільгою, що може використовуватися лише як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого визначення законодавцем кожного із процесуальних строків.

У прохальній частині скарги, скаржник просить поновити йому строк для подачі цієї скарги. В обґрунтування поважності пропуску строку на подання скарги скаржник зазначив, що про неправомірні дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького Зоряна Вікторовича щодо опису та накладення арешту на майно та про неправомірне рішення приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького Зоряна Вікторовича щодо опису та арешту майна боржника від 06.03.2021, йому стало відомо від третіх осіб. Таким чином, скаржник вважає, що він пропустив строк для подачі скарги з поважних причин.

Проте, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що за таких обставин неможливо встановити, коли скаржник дізнався про порушення його права, оскільки ним не подано жодних доказів в підтвердження поважності причин пропуску строку, а тому відмовив скаржнику в його клопотанні про поновлення строку для подачі скарги.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що судом було неправомірно відмовлено скаржнику у поновленні процесуального строку на подання скарги на дії приватного виконавця, оскільки твердження суду першої інстанції, якими останні мотивував відмову в поновленні строку, спростовуються фактами, які описуються скаржником у тексті скарги.

Однак, колегія суддів звертає увагу, що зазначення певних фактів у скарзі не є письмовими доказами на підтвердження клопотання про поновлення процесуального строку. Обставини, які зазначені скаржником, як підстави для поновлення строку, викладені, як зазначає сам апелянт, послідовно та чітко, не підтверджені жодними письмовими доказами.

Щодо посилання апелянта на відсутність в матеріалах справи доказів, які б свідчили, що суд першої інстанції правомірно відмовив в поновленні процесуального строку на подання скарги на дії приватного виконавця, то сліз зазначити, що тягар доказування покладено саме на скаржника. Суд першої інстанції тому і відмовив в поновленні строку, так як у матеріалах скарги відсутні докази для такого поновлення.

Встановлений Господарським процесуальним кодексом України десятиденний строк для подання скарги є процесуальним і тому може бути відновлений за наявності поважних причин його пропуску та на підставі заяви скаржника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в останній у вигляді клопотання. Скарга, пропущений строк подання якої не відновлений, залишається без розгляду, про що судом без виклику сторін виноситься ухвала (п. 9.7. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України»).

У рішенні від 20.06.2011 у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані, у той же час такі норми та їх застосування не повинні перешкоджати учасникам провадження використовувати доступні засоби захисту.

Відповідно до ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Крім того, згідно ч. ч. 2, 4 ст. 170 ГПК України до заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження). Суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що скарга не надіслана іншим учасникам процесу, докази такого надсилання до матеріалів скарги не долучено, що не відповідає приписам статті 170 ГПК України.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно відмовив в поновленні процесуального строку для подання скарги на дії приватного виконавця та залишив без розгляду скаргу на дії приватного виконавця.

Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно із п.9 ч.1 ст.255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції: про відмову поновити або продовжити пропущений процесуальний строк.

Відповідно до ч.1 ст.271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно зі статтею 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Колегія суддів звертає увагу, що стандарт доказування "вірогідності доказів" підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію вказаного стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Іншими словами тлумачення змісту статті 79 ГПК України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції виходить з того, що Європейським судом з прав людини у рішенні Суду у справі «Трофимчук проти України» № 4241/03 від 28.10.2010 зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

У відповідності до ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновок місцевого господарського суду, тому підстав для її задоволення не має, оскаржувану ухвалу постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на вищенаведене, Західний апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ТК ЕКСІМ», зміни чи скасування ухвали Господарського суду Львівської області від 28.08.2021 у справі №914/2522/20. Порушень норм процесуального права, які могли б призвести до зміни чи скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції у даній справі, судовою колегією не встановлено.

У зв`язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення, апеляційний господарський суд на підставі ст. 129 ГПК України дійшов до висновку про покладення на апелянта витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 255, 269, 270, 271, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ТК Ексім б/н від 09.09.2021 (вх. № 01-05/3115/21 від 09.09.2021) залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Львівської області від 26.08.2021 у справі №914/2522/20 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд справи в апеляційному порядку покласти на апелянта.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Порядок та строки оскарження постанов апеляційного господарського суду до суду касаційної інстанції визначені ст. ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 26.11.2021.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя Плотніцький Б.Д.

Суддя Кравчук Н.М.

Суддя Марко Р.І.