ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
УХВАЛА

(додаткова)

25 листопада 2021 року м. ХарківСправа № 922/3439/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аріт К.В.

при секретарі судового засідання Горбачовій О.В.

розглянувши заяву про стягнення з відповідача судових витрат по справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітакем", м.Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогогосподарське підприємство "Гоптівське", с.Гоптівка
про стягнення 1711293,92 грн.
за участю представників:

позивача - Ганга Д.Г. (адвокат, ордер №09/08/21-1/3 від 09.08.21);

відповідача - Носов К.В. (адвокат, ордер АХ №1067460 від 14.09.2021 року).

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 19.10.2021 року закрито провадження у справі №922/3439/21 на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України.

25.10.21 та 26.10.21 позивач надав до суду заяву (вх.№№6737, 25021) про стягнення з відповідача судових витрат, в якій просить суд:

1. Стягнути з ТОВ СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО ГОПТІВСЬКЕ на користь ТОВ ВІТАКЕМ судовий збір в розмірі 25669,41 грн.

2. Стягнути з ТОВ СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО ГОПТІВСЬКЕ на користь ТОВ ВІТАКЕМ витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 43000,00 грн.

Заяву долучено до матеріалів справи 17.11.2021 року, у зв`язку зі знаходженням судді на лікарняному з 25.10.21 по 16.11.21.

Ухвалою суду від 17.11.2021 року призначено судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 25.11.2021 року о 12:45.

25.11.2021 року відповідачем надано до суду клопотання (вх.27904) про зменшення витрат на правничу допомогу до 12500,00 грн.

В судовому засіданні 25.11.2021 року представник позивача (заявник) підтримував та просив задовольнити заяву в частині стягнення 43000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, в частині стягнення судового збору просив залишити заяву без розгляду.

Представник відповідача заявив клопотання про зменшення адвокатських витрат до 12500,00 грн., посилаючись на неспівмірність заявленої суми. Позивач заперечував проти зменшення витрат.

Суд розглядає подану заяву в частині стягнення 43000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, в частині стягнення судового збору залишає заяву без розгляду, у зв`язку з поверненням судового збору позивачу з державного бюджету ухвалою суду від 22.11.21.

Статтею 244 ГПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Відповідно до положень частин 1, 3 ст.123, частини 2 статті 126 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

За приписами п.3 ч.4 ст.129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Судом закрито провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України, у зв`язку з відсутність предмету спору.

Положеннями статей 129, 130, 231 ГПК України не вбачається визначення порядку розподілу судових витрат у випадку закриття провадження на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України. Положення ч.3 ст.130 ГПК України також незастосовні до даної ситуації, з огляду на відсутність заяви позивача про відмову від позову.

Однак, з огляду на те, що провадження у справі закрито у зв`язку з тим, що відповідач під час розгляду справи в суді сплатив повністю борг, суд застосовує положення ч.9 ст.129 ГПК України, відповідно до яких суд має право покласти на сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору, зокрема, якщо, спір виник внаслідок неправильних дій сторони (в даному випадку це відповідач, з вини якого справу доведено до суду).

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до ч.8 ст.129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч.2 ст.126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Судом закрито провадження у даній справі на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України.

Відповідно до ч.4. ст.231 ГПК України у випадку закриття провадження у справі суд також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат.

В позовній заяві позивач визначив попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи:

1) Судовий збір - 25669,41 грн.

2) Витрати на професійну правничу допомогу - 50000,00 грн.

Також позивачем вказувалось, що остаточний розрахунок розміру судових витрат позивача з відповідними підтверджуючими документами буде подано суду до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, з урахуванням відповідної заяви, яка має бути зроблена до закінчення судових дебатів у справі.

Так, витрати на професійну правничу допомогу обумовлені тим, що відповідач не виконав Договір відступлення права вимоги (цесії) від 16.04.2021 року, тобто відповідачем не була здійснена оплата за даним договором в розмірі 1668551,58 грн. у визначений строк - до 30.04.2021 року.

З приводу цього, в межах укладеного Договору про надання юридичних послуг №21/05/21-1 від 21.05.2021 року з Адвокатським об`єднанням Мейн Бізнес Партнер та зробленої передплати, що підтверджується платіжним дорученням №376 від 19.04.2021р., Позивач звертається до адвокатів даного об`єднання з приводу надання правової допомоги та стягнення з Відповідача нездійсненої оплати. Саме в межах даного договору була направлена вимога від 19/07 від 19 липня 2021 року на адресу Відповідача про сплату заборгованості за Договором відступлення права вимоги (цесії) від 16 квітня 2021 року, яка в наступному була додана до позовної заяви та заяви про забезпечення позову на підтвердження ухилення Відповідача від виконання взятих на себе обов`язків. Після відсутності відповіді з боку Відповідача на направлену вимогу та продовження ухилення від сплати заборгованості за договором, адвокатом Адвокатського об`єднання Мейн Бізнес Партнер Тодеренчук С.І. було підготовлено позовну заяву до суду про стягнення заборгованості, яка була в подальшому передана для направлення до суду новому представникові Позивача - Адвокатському об`єднанню Аструм. Подальше представництво інтересів Позивача в Господарському суді Харківської області в даній справі здійснювалось Адвокатським об`єднанням Аструм, на підтвердження чого в матеріалах справи наявні ордери про надання правової допомоги Позивачу на адвокатів Назаренко Діану Леонідівну та Карелова Костянтина Юрійовича.

Детальний опис наданих послуг правничої допомоги зазначається в:

- Акті про прийняття наданих послуг від 31.07.21 на суму 15000,00 грн., укладеним між Позивачем та АО Мейн Бізнес Партнер (а.с.187);

- Актах надання послуг №1 від 30.09.21 на суму 14000,00 грн. та №2 від 21.10.21 на суму 14000,00 грн., укладених між Позивачем та АО Аструм (а.с.195).

Оплату заборгованості за Договір відступлення права вимоги (цесії) від 16.04.2021 року з боку відповідача здійснено лише в результаті звернення до суду позивача з відповідним позовом, з урахуванням всіх проведених процесуальних дій адвокатами, за правовою допомогою до яких звернувся позивач.

Відповідно до наданих актів позивачем заявлено до стягнення 43000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідач фактично визнав позовні вимоги в повному обсязі та сплатив на користь позивача заборгованість за Договором у розмірі 1668551, 58 грн., інфляційні в розмірі 26696,82 грн., 3% річних в розмірі 16045,52 грн.

Тому на думку позивача судові витрати підлягають стягненню з відповідача також в повному обсязі.

Відповідачем надано до суду клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто суд не може на власний розсуд зменшувати розмір витрат на оплату правничої допомоги, який підлягає відшкодуванню. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові у справі №755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) від 19.02.2020 р.: «Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони».

у відповідності до норм чинного процесуального законодавства під час вирішення питання про розподіл витрати на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині 4 статті 126 ГПК України, але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України.

Тобто критерії, визначені частиною 4 статті 126 ГПК України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини 4 статті 129 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені частиною 5 статті 129 ГПК України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України, зокрема, в постанові від 24.03.2021 у справі №922/2157/20.

Згідно з ст.126 ГПК України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.

До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та в надання інших видів правової допомоги клієнту.

Судова практика свідчить, що українські суди, здійснюючи розподіл витрат на послуги адвоката, керуються практикою Європейського суду з прав людини. У своїх рішеннях у справах "Баришевський проти України" від 26.02.2015 p., Гімадуліна та інші проти Україїш від 10.12.2009р., "Двойних проти України" від 12.10.2006 p., Меріт проти України від 30.03.2004 p., East/West Jinnee Limited проти України від 23.01.2014 p. ЄСПЛ указував, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат за умови, що буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим.

Сформована практика Європейського суду з прав людини заснована на тому, що заявник має право на відшкодування витрат в розмірі, який був необхідний та розумний і дійсно понесений. Зокрема, у справі Неймайстер проти Австрії було вирішено, що витрати на правову допомогу присуджуються в тому випадку, якщо вони були здійснені фактично, були необхідними і розумними в кількісному відношенні (пункт 43 рішення Неймайстер проти Австрії).

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Такі критерії оцінки поданих заявником доказів суд застосовує з урахуванням особливостей кожної справи та виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, приписів статей 123 - 130 ГПК України та з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін.

Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Такі докази, відповідно до ч.1 ст.86 ГПК України суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому, згідно з статтею 74 ГПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам статей 75-79 ГПК України.

Відповідно до положень статей 1, 26, 27, 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, за яким, зокрема, клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

У статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Зазначене відповідає правовій позиції, викладеній Верховним Судом у постанові від 08.09.2021 у справі № 910/3213/20.

З актів наданих послуг (т.2 а.с.187,195) вбачається, що до понесених витрат на правничу допомогу позивачем віднесено:

1) за актом від 30.07.2021 року на суму 15000,00 грн.:

- надання правової консультації - 5000,00 грн.;

- складання претензії - 2500,00 грн.;

- складання позовної заяви - 7500,00 грн.

- в актах №1 від 30.09.2021 та №2 від 21.10.2021 на суму 14000,00 грн. кожний:

- складання (тричі) заяви про забезпечення позову - по 4000,00 грн.,

- оформлення та роздруківка позову від попереднього адвоката - 6000,00 грн.,

- складання апеляційної скарги - 4000,00 грн.,

- участь в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції - 2000,00 грн.,

- участь в підготовчому засіданні в суді 1-ої інстанції - 2000,00 грн.,

- складання заяви про стягнення адвокатських витрат 2000,00 грн.

Враховуючи, що в забезпеченні позову було відмовлено судом 1-ої інстанції та ухвалу залишено без змін судом апеляційної інстанції ці витрати залишаються за позивачем, навіть в разі задоволення позову.

Крім того, суд зазначає, що дані витрати не були неминучі.

Також двічі нараховано за роботу з підготовки та оформлення позовної заяви, яка фактично дублює претензію.

Оформлення позовної заяви у відповідності до вимог ГПК України також не потребувало виготовлення та засвідчення значного обсягу документів для інших учасників справи, оскільки учасником даної справи є лише відповідач.

Надаючи оцінку наданим позивачем доказам та клопотанню відповідача про зменшення судових витрат, суд приходить до висновку, що вартість послуг є частково необґрунтованою та завищеною.

Отже, на думку суду, витрати позивача в заявленому розмірі 43000,00 грн. не мають характеру необхідних, не співмірні зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг, з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи, не відповідають критеріям реальності таких витрат, обґрунтованості та пропорційності до предмета спору з урахуванням ціни позову у розумінні приписів ч.5 ст.129 ГПК України, а їх стягнення з відповідача становитиме надмірний тягар для останнього, що не узгоджується із принципом розподілу таких витрат.

При цьому, суд перш за все, враховує, що даний спір для кваліфікованого юриста є спором незначної складності та фактично є спором про стягнення однієї суми - боргу, передбаченого умовами договору. Великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають. Матеріали справи не містять великої кількості документів, на дослідження б яких адвокат витратив значний час.

Зважаючи на наведене, з огляду на вимоги, які ставляться до адвоката, а саме, наявності у такої особи повної вищої юридичної освіти, стажу роботи в галузі права, колегія суд зазначає, що такі дії не вимагали значного обсягу юридичної і технічної роботи.

Разом з тим, суд не знаходить підстав для відмови у стягненні витрат на правову допомогу в повному обсязі, оскільки, як було встановлено вище, позивач дотримався встановленого законом порядку подання заяви про відшкодування таких витрат, сам факт надання позивачеві правової допомоги Адвокатським об`єднанням підтверджується матеріалами справи (про що було зазначено вище). Водночас в ході розгляду заяви з`ясовано дублювання обсягу та вартості виконаних адвокатом робіт їх фактичному наданню, а в заяві про забезпечення позову та в оскарженні ухвали суду з цього приводу було відмовлено взагалі, тобто ці витрати покладаються на позивача та не є неминучими.

Встановлення судом тих обставин, що рівень складності справи не вимагав значного обсягу правничої допомоги, в тому числі такого обсягу, який зазначений адвокатом в акті виконаних робіт (надання послуг), є підставою для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають стягненню з іншої сторони. Відповідний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2021 у справі №550/936/18.

Зважаючи на вищенаведені обставини та приймаючи до уваги те, що стягнення з відповідача витрат у заявленій сумі в розмірі 43000,00 грн. суперечитиме принципу розподілу таких витрат, суд дійшов висновку, що справедливим і співрозмірним є зменшений розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції.

А саме, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 12500,00 грн. витрат на правову допомогу.

Враховуючи викладене вище, керуючись статтями 126, 129, 231, 234, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити частково в задоволенні зави позивача про стягнення витрат на правничу допомогу.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогогосподарське підприємство "Гоптівське" (адреса: 62313, Харківська обл., Дергачівський р-н, с.Гоптівка, вул.Центральна, З; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітакем" (адреса: 03143, м.Київ, вул.Академіка Заболотного, 154-Д, кімната 207; ) 12500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Видати наказ після закінчення строку на оскарження ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в порядку, передбаченому ст.ст.254-257 ГПК України.

Повний текст ухвали складено 29.11.2021.

Суддя К.В. Аріт

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі - http://reyestr.court.gov.ua.