РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.11.2021Справа № 910/14318/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С. О., розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали господарської справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ"

до Акціонерного товариства "УКРГАЗВИДОБУВАННЯ"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1

про стягнення 91124,73 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "УКРГАЗВИДОБУВАННЯ" про стягнення 91124,73 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач, працівника якого визнано винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, згідно із приписів ст.1172 ЦК України, повинен відшкодувати позивачу різницю між фактично завданою шкодою та страховою виплатою, яку було здійснено за полісом обов`язкового страхування, на підставі ст.1194 ЦК України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.09.2021 позовну заяву "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ" залишено без руху.

15.09. 2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.09.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №910/14318/21, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання) та залучено до участі у справі ОСОБА_1 як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

28.09.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшов супровідний лист з документами по справі.

12.10.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про надання доказів на підтвердження розміру судових витрат.

27.10.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли супровідний лист з документами по справі, відзив на позов та заява із запереченнями проти розгляду справи з правилами спрощеного позовного провадження.

У поданому відзиві відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що строк дії Генерального договору №140/17-Т/Ц2 добровільного страхування наземного транспорту від 17.03.2017 сплив 24-00 за Київським часом 14.03.2018. В той же час, за відсутності зауважень з боку сторін Договір автоматично продовжується на аналогічних умовах на кожний наступний рік. Проте, механізм автоматичного продовження строку дії договору залежить від обраного варіанту порядку сплати страхових платежів. Позивачем, в обґрунтування позовних вимог не надано належних доказів, що свідчили б про згоду ТОВ "УЛФ-Фінанс" пролонгувати вищевказаний договір. Відповідач наголошує, що до позовної заяви не долучено Додаток 1 «Заява на страхування», Додаток 2 "Реєстр застрахованих Т3"/Графік сплати страхового платежу, Додаток 3 "Бордеро страхових платежів", які є невід`ємними частинами дії Генерального договору №140/17-Т/Ц2 добровільного страхування наземного транспорту від 17.03.2017. За твердженням відповідача, Страхове свідоцтво укладено після строку дії Генерального договору.

Також у відзиві на позовну заяву відповідач не погодився із витратами на правову допомогу та витратами на проведення експертизи.

04.11.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшли пояснення по справі щодо строку дії Генерального договору №140/17-Т/Ц2 добровільного страхування наземного транспорту від 17.03.2017 та щодо понесених витрат на правову допомогу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.11.2021 у задоволенні заяви Акціонерного товариства "УКРГАЗВИДОБУВАННЯ" із запереченнями проти розгляду справи з правилами спрощеного позовного провадження у справі №910/14318/21 відмовлено.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

17.03.2017 між Приватним акціонерним товариством "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ", як страховиком, та Товариством з обмеженою відповідальністю "УЛФ-ФІНАНС" укладено Генеральний договір №140/17-Т/Ц2 добровільного страхування наземного транспорту (далі - договір страхування), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону , пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом та додатковим обладнанням ТЗ , що зазначений у Додатку № 2 "Реєстр застрахованих ТЗ" до цього договору, та вказаний у розділах 6-8 цього договору, щодо яких страхувальником укладено договір/договори фінансового лізингу.

Відповідно до п. 25 Додатків № 1 та № 2 до договору страхування, страхувальником було застраховано у позивача транспортний засіб "Mazda CX-5", реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Страхова сума становить 915000,00 грн (п. 25 Додатку № 2 до договору страхування).

Відповідно до п. 20.1 договору страхування, строк дії договору: за Київським часом з 00-00 15 березня 2017 по 24-00 14 березня 2018. У разі, якщо жодна із сторін за 30 календарних днів до закінчення строку дії договору не висуне заперечень щодо продовження строку дії цього договору, договір автоматично продовжує строк дії на аналогічних умовах на кожний наступний рік.

20.01.2019 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів "Mazda CX-5", реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «ГАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 062291 та постанови Карлівського районного суду Полтавської області від 26.02.2019 у справі № 531/184/19 вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення водієм автомобіля "ГАЗ", реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , вимог п.12.1, 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України.

ТОВ "УЛФ-ФІНАНС", як страхувальник, 22.01.2019 звернулося до страховика (позивача) із заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу, копія якої наявна в матеріалах справи.

Відповідно до рахунку-фактури №1132143_РФ_086187 від 01.02.2019, виставленого ДП "Авто Інтернешнл", вартість відновлювального ремонту автомобіля марки "Mazda CX-5", реєстраційний номер НОМЕР_1 становила 200274,73 грн.

Позивачем здійснено розрахунок страхового відшкодування та затверджено страховий акт № 006.00089819-1 від 14.02.2019, згідно із якими позивачем вирішено здійснити виплату страхового відшкодування в загальній сумі 191 124,73 грн.

Позивачем відповідно до вказаного страхового акту була виплачена сума страхового відшкодування в розмірі 191 124,73 грн виконавцю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного (ДП "Авто Інтернешнл"), що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення № 125 від 25.02.2019.

Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність осіб, що користуються транспортним засобом "ГАЗ", реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , з вини якого трапилось ДТП, була застрахована у Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Гардіан" згідно із полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/6833709.

Вказаним полісом встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, що складає 100000,00 грн та франшизу у розмірі 0,00 грн.

Позивач зазначає, що 20.03.2019 ТДВ "Страхова компанія "Гардіан" на рахунок позивача здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 100 000,00 грн.

За твердженням позивача, транспортний засіб "ГАЗ", реєстраційний номер НОМЕР_2 , з вини водія якого відбулася дорожньо-транспортна пригода, належить Акціонерному товариству "УКРГАЗВИДОБУВАННЯ" та на момент вчинення ДТП, водій транспортного засобу "ГАЗ", реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , виконував свої трудові обов`язки.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач зазначає, що сума страхового відшкодування, сплачена ТДВ "Страхова компанія "Гардіан" позивачу, є недостатньою для повного відшкодування завданої в результаті ДТП майну страхувальника позивача шкоди, а тому позивач просить суд стягнути з відповідача суму страхового відшкодування у розмірі 91124,73 грн (191124,73 грн - 100000,00грн), що перевищує ліміт відшкодування за шкоду майну згідно полісу, тобто просить стягнути різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (відповідно до ст. 1194 Цивільного кодексу України). При цьому, з огляду на те, що винна в ДТП особа ( ОСОБА_1 ) станом на дату ДТП виконувала службові обов`язки, на підставі ст.1172 Цивільного кодексу України, позивач просить суд стягнути вказану суму грошових коштів з Акціонерного товариства "УКРГАЗВИДОБУВАННЯ" (відповідача у справі).

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

Згідно із п. 8 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Застосування цього способу захисту здійснюється і в позадоговірних зобов`язаннях (гл. 82 ЦК України), якщо порушенням цивільного права особи їй завдано майнову шкоду, призведено до збитків.

Як підтверджено матеріалами справи, 20.01.2019 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів "Mazda CX-5", реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля "ГАЗ", реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .

Вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля згідно рахунку-фактури №1132143_РФ_086187 від 01.02.2019 становила 200274,73 грн.

Статтею 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 988 Цивільного кодексу України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Згідно із ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування", здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Як встановлено судом, відповідно до умов Генерального договору №140/17-Т/Ц2 добровільного страхування наземного транспорту, у зв`язку із настанням 20.01.2019 страхового випадку (ДТП), позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 191 124,73 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 125 від 25.02.2019.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України).

Пунктом 1 частини 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Вина особи, яка керувала під час скоєння ДТП транспортним засобом марки "ГАЗ", реєстраційний номер НОМЕР_2 , встановлена у судовому порядку, що підтверджується постановою Карлівського районного суду Полтавської області від 26.02.2019 у справі № 531/184/19.

Згідно із ч.1 ст.1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Отже, відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з цією юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, і шкоду така особа заподіяла у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків.

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, передбаченої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою або спричинена необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.

Правовий зв`язок між юридичною або фізичною особою та працівником виникає з трудових відносин незалежно від їх характеру - постійні, тимчасові, сезонні відносини або відносини, що склалися між зазначеними особами при виконанні працівником іншої роботи за трудовим договором (контрактом).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі №426/16825/16-ц зроблено висновок про те, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Відповідно до наданих відповідачем у матеріали справи наказу №3-к від 10.01.2008 по особовому складу та наказу №532-к від 24.06.2020 по особовому складу, ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Філією бурового управління "УКРБУРГАЗ" Акціонерного товариства "УКРГАЗВИДОБУВАННЯ" та працював на посаді водія автотранспортних засобів.

Факт виконання ОСОБА_1 свої трудових обов`язків під час ДТП відповідачем не заперечується.

Згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , відповідач є власником транспортного засобу "ГАЗ", реєстраційний номер НОМЕР_2 .

За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже, наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що станом на дату ДТП (20.01.2019) ОСОБА_1 (винна в ДТП особа) виконував свої трудові обов`язки, у зв`язку з чим саме у відповідача (АТ "УКРГАЗВИДОБУВАННЯ") як у роботодавця винної у ДТП особи, виник обов`язок відшкодувати позивачу шкоду, завдану його працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно із положеннями статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Отже, виплативши страхове відшкодування відповідно до умов договору добровільного страхування наземного транспорту, позивач в силу приписів ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" набув права вимоги до ТДВ "Страхова компанія "Гардіан" у межах фактичних затрат.

Як підтверджується матеріалами справи, ТДВ "Страхова компанія "Гардіан" було перераховано на рахунок позивача страхове відшкодування в сумі 100000,00 грн, тобто в межах ліміту, встановленого полісом за шкоду майну.

Таким чином, невідшкодована частина матеріальних збитків, завданих власнику транспортного засобу "Mazda CX-5", реєстраційний номер НОМЕР_1 внаслідок ДТП 20.01.2019, становить 91124,73 грн (191124,73 грн - 100 000,00 грн).

Згідно зі ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та фактичні обставини справи судом встановлено, що сума страхового відшкодування в розмірі 100 000,00 грн, сплачена ТДВ "Страхова компанія "Гардіан" позивачу, є недостатньою для повного відшкодування завданої в результаті ДТП майну страхувальника позивача шкоди, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що у відповідача - АТ "УКРГАЗВИДОБУВАННЯ" як у роботодавця винної у ДТП особи, виник обов`язок відшкодувати позивачу страхове відшкодування у розмірі, що перевищує ліміт відшкодування за шкоду майну згідно полісу.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог вказує на те, що строк дії Генерального договору №140/17-Т/Ц2 добровільного страхування наземного транспорту від 17.03.2017 сплив 24-00 за Київським часом 14.03.2018. Механізм автоматичного продовження строку дії договору залежить від обраного варіанту порядку сплати страхових платежів. Позивачем, в обґрунтування позовних вимог не надано належних доказів, що свідчили б про згоду ТОВ "УЛФ-Фінанс" пролонгувати вищевказаний договір. За твердженням відповідача, Страхове свідоцтво укладено після строку дії Генерального договору.

Дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази, суд вважає твердження відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.

Статтею 983 Цивільного кодексу України та частиною 3 статті 18 Закону України "Про страхування" визначено, що договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором.

Отже, законодавець у статті 18 Закону України "Про страхування" розмежовує поняття "укладення договору" і "набрання ним чинності". Зокрема, факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування.

Тобто момент укладення договору може не збігатися з моментом набрання ним чинності.

Відповідно до п. 20.1 договору страхування, строк дії договору: за Київським часом з 00-00 15 березня 2017 по 24-00 14 березня 2018. У разі, якщо жодна із сторін за 30 календарних днів до закінчення строку дії договору не висуне заперечень щодо продовження строку дії цього договору, договір автоматично продовжує строк дії на аналогічних умовах на кожний наступний рік.

Згідно з п. 20.3.1 договору страхування по відношенню до кожного окремого ТЗ договір набуває чинності з 00 годин 00 хвилин дня, зазначеного у відповідному Додатку № 2 як дата початку першого періоду страхування, за умови надходження першого страхового платежу, вказаного в Додатку № 2 (Графік сплати страхового платежу), на поточний рахунок страховика та діє до 24-00 годин дня, зазначеному у цьому додатку №2, як дата закінчення першого періоду страхування, за який сплачений страховий платіж згідно з договором.

Отже, зі змісту п. 20.1 договору страхування вбачається, що оскільки жодна із сторін за 30 календарних днів до закінчення строку дії договору не висунула заперечень щодо продовження строку дії цього договору, то він продовжив свою дію на наступний рік.

При цьому, для кожного окремого ТЗ дата набрання чинності договором визначена в Додатку № 2.

Як зазначено судом вище, факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом. У матеріалах справи наявна копія Страхового свідоцтва від 25.10.2018 до Генерального договору №140/17-Т/Ц2 добровільного страхування наземного транспорту від 17.03.2017.

Крім того, в матеріалах справи наявна Заява на страхування № 20 від 31.10.2018 (Додаток № 1) до Генерального договору №140/17-Т/Ц2 добровільного страхування наземного транспорту від 17.03.2017, підписана та скріплена печаткою страхувальника, відповідно до п. 25 якої застраховано транспортний засіб "Mazda CX-5", реєстраційний номер НОМЕР_1 .

П. 5.1.та 5.2 договору страхування визначено, що страхування кожного окремого ТЗ здійснюється на підставі відповідного Додатку № 2 до договору. Відповідний Додаток № 2 оформлюється страховиком на підставі відповідної заяви на страхування (Додаток №1).

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі Заяви на страхування № 20 від 31.10.2018, між позивачем та страхувальником оформлено та підписано Додаток № 2 від 31.10.2018 до договору страхування.

Згідно з п. 25 Додатку № 2 від 31.20.2018 період страхування транспортного засобу "Mazda CX-5", реєстраційний номер НОМЕР_1 становить з 26.10.2018 по 25.10.2019, сума страхового платежу - 43 462,50 грн, графік сплати страхового платежу - 10865,63 грн - до 15.11.2018, 10865,63 грн - до 15.02.2019, 10865,63 грн - до 15.05.2019, 10865,63 грн - до 15.08.2019.

Матеріалами справи підтверджується, що на підставі Бордеро страхових платежів № 20 від 31.10.2018 (Додаток № 3) страхувальником 26.10.2018 сплачено страхову суму у розмірі 43 462,50 грн., що підтверджується наданою позивачем карткою рахунку № 3611.

З урахуванням викладеного, на переконання суду, після 14.03.2018 Генеральний договір №140/17-Т/Ц2 добровільного страхування наземного транспорту від 17.03.2017 продовжив свою дію на наступний рік і в межах договору, в період його дії, були укладені Заява на страхування № 20 від 31.10.2018, Додаток № 2 від 31.10.2018 та Бордеро страхових платежів № 20 від 31.10.2018.

При цьому, суд зазначає, що договір страхування продовжив свою дію не у зв`язку з внесенням або невнесенням страхових платежів по кожному окремому ТЗ, а у зв`язку з відсутністю заперечень сторін щодо строку дії договору.

При цьому, проаналізувавши зміст договору, зокрема п. 20.4 договору страхування, внесення або невнесення страхових платежів вливає на дію договору щодо окремого конкретного ТЗ, та не впливає на строк дії договору в цілому.

Отже, на момент настання страхового випадку (20.01.2019) Генеральний договір №140/17-Т/Ц2 добровільного страхування наземного транспорту від 17.03.2017 був чинний, страхові платежі щодо транспортного засобу "Mazda CX-5", реєстраційний номер НОМЕР_1 були внесені та договір страхування щодо цього окремого ТЗ діяв.

Таким чином, оскільки на відповідача покладається додаткова (субсидіарна) відповідальність, яка настає лише у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди, а отже відповідач відповідно до вимог ст.ст. 1172, 1187, 1194 ЦК України несе відповідальність лише в тій частині, що не підлягає відшкодуванню страховиком, з урахуванням фактично здійсненої страховиком винної особи виплати.

За висновками суду розмір обґрунтованої вимоги до відповідача згідно приписів ст.ст. 1172,1187, 1194 ЦК України становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням - 91124,73 грн.

Приписами ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст.78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладені обставини, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених Приватним акціонерним товариством "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ" позовних вимог.

Підсумовуючи вище наведене, суд задовольняє позов Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ" до Акціонерного товариства "УКРГАЗВИДОБУВАННЯ" про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у сумі 91124,73 грн.

Щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч.2 ст.126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивачем надано у матеріали справи копії: договору про надання правової допомоги № 110119 від 11.01.2019, укладеного між позивачем та адвокатом Даниловим Анатолієм Григоровичем; рахунку №910/14318/21 від 22.09.2021 на суму 7000,00 грн; акту виконаних робіт № 910/14318/21 від 22.09.2021; платіжного доручення № 55399146 від 28.09.2021; ордеру серії ЗП №70258 виданого 11.01.2019; свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №462.

Дослідивши подані позивачем докази, суд дійшов висновку, що позивачем належними та достатніми доказами доведено розмір витрат на правничу допомогу по справі №910/14318/21.

Ураховуючи надані адвокатом послуги, ціну позову, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, суд дійшов висновку про обґрунтованість понесених позивачем витрат на правничу допомогу адвоката у сумі 7000,00 грн.

Відповідач у відзиві на позов заперечив щодо заявленої позивачем суми витрат на правову допомогу, посилаючись на їх безпідставність.

Суд зазначає, що у розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт

Відповідно до наведеної норми Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Однак, відповідачем не надано суду доказів з метою доведення надмірності понесених позивачем витрат на правову допомогу та не надано доказів на їх спростування.

Враховуючи вище наведене, дослідивши подані позивачем докази, суд дійшов висновку, що позивачем належними та достатніми доказами доведено розмір витрат на правничу допомогу по справі №910/14318/21 та заявлена до стягнення сума витрат на правничу допомогу, враховуючи ціну позову, є співмірною.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129-130, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Акціонерного товариства "УКРГАЗВИДОБУВАННЯ" (04053, місто Київ, ВУЛИЦЯ КУДРЯВСЬКА, будинок 26/28, ідентифікаційний код 30019775) на користь Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ" (03056, місто Київ, ВУЛИЦЯ БОРЩАГІВСЬКА, будинок 154, ідентифікаційний код 33908322) шкоду заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у сумі 91124,73 грн, витрати на правову допомогу у сумі 7000,00 грн та судовий збір у сумі 2270,00грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 23.11.2021.

Суддя С.О. Турчин