ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" листопада 2021 р. Справа №909/1425/13

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого (судді-доповідача): Бойко С.М.,

суддів: Матущака О.І.,

Якімець Г.Г.

секретар судового засідання Чудяк Х.В.,

явка учасників справи:

від позивача: Пономарь С.Г. адвокат довіреність б/н від 08.02.2019

від відповідача: не з`явилися;

від третьої особи: не з`явилися;

розглянув апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Івано-Франківськшкірсировина" б/н від 29.06.2021

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 03.06.2021 колегія суддів у складі: головуючий суддя Кобецька С.М., судді Стефанів Т.В. та Максимів Т.В., м. Івано-Франківськ, повний текст рішення складено 10.06.2021

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Траст Фінанс"

до відповідача публічного акціонерного товариства "Івано-Франківськшкірсировина"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача колективного підприємства "Київтрансрейс-511",

про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

Публічне акціонерне товариство "Фольксбанк" звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Івано - Франківськшкірсировина" про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовні вимоги, обґрунтовує їх тим, що на підставі договору відступлення права вимоги від 29.12.2017, договору відступлення прав за іпотечними договорами від 29.12.2017 позивач набув статусу нового кредитора за кредитним договором №12-1/16 від 23.03.2005 (зі змінами та доповненнями) та відповідно отримав право грошової вимоги до відповідача в т. ч. на звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 23.03.2005 (зі змінами та доповненнями) в рахунок погашення заборгованості КП "Київтрансрейс-511" в розмірі 606 096 доларів США (еквівалент 17 009 599,36 грн) по тілу кредиту, 7 669,92 доларів США (еквівалент 215 250,16 грн) по відсотках, 15 202, 23 грн пеня, встановлених рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 29.12.2015, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 31.05.2016, постановою Вищого господарського суду України від 02.11.2016 у справі № 909/1411/13.

Позовні вимоги мотивує приписами статей 512, 526, 610, 1049 Цивільного кодексу України, статей 33, 34 Закону України "Про іпотеку".

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 03.06.2021 вищезазначений позов задоволено. Звернуто стягнення на адміністративно - виробничі та складські приміщення, що знаходяться за адресою: Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, с. Хриплин, вул. Пресмашівська, буд. 10, а саме: адміністративний будинок, літера за планом земельної ділянки "А", загальною площею 10 554, 2 кв. м; склад хімікатів, літера за планом земельної ділянки "В", загальною площею 621, 6 кв. м.; трансформаторну, літера за планом земельної ділянки "Д", загальною площею 61, 5 кв. м.; прохідну, літера за планом земельної ділянки "Ж", загальною площею 28, 9 кв. м.; вантажний участок - навіс, літера за планом земельної ділянки "З", загальною площею 383, 0 кв. м., які належать Приватному акціонерному товариству "Івано - Франківськшкірсировина" в рахунок погашення заборгованості Колективного підприємства "Київтрансрейс - 511" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Траст Фінанс" за кредитним договором №12-1/16 від 23.03.2005 в розмірі 606 096 доларів США, що еквівалентно 17 009 599,36 грн по курсу НБУ на 23.04.2021 заборгованості по тілу кредиту згідно умов кредитного договору №12-1/16 від 23.03.2005 (з додатками та додатковими угодами), 7 669,92 доларів США, що еквівалентно 215 250,16 грн по курсу НБУ на 23.04.2021 - заборгованості по відсотках, 15 202, 23 грн пені, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, встановленого Законом України "Про виконавче провадження" та передати в управління Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Траст Фінанс" предмет іпотеки, а саме адміністративно - виробничі та складські приміщення, що знаходяться за адресою: Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, с. Хриплин, вул. Пресмашівська, буд. 10, а саме: адміністративний будинок, літера за планом земельної ділянки "А", загальною площею 10 554, 2 кв. м; склад хімікатів, літера за планом земельної ділянки "В", загальною площею 621, 6 кв. м.; трансформаторну, літера за планом земельної ділянки "Д", загальною площею 61, 5 кв. м.; прохідну, літера за планом земельної ділянки "Ж", загальною площею 28, 9 кв. м.; вантажний участок - навіс, літера за планом земельної ділянки "З", загальною площею 383, 0 кв. м., які належать Приватному акціонерному товариству "Івано-Франківськшкірсировина" на період його реалізації, шляхом зобов`язання Приватного акціонерного товариства "Івано - Франківськшкірсировина" передати Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Траст Фінанс" оригінали господарських та/або цивільних договорів стосовно предмету іпотеки, чинних і діючих на момент передачі, забезпечення вільного доступу позивачу до предмету іпотеки, надання Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Траст Фінанс" з метою отримання доходів від управління предметом іпотеки прав укладати і припиняти будь-які угоди відносно предмету іпотеки, за виключенням тих, які передбачають його відчуження.

Стягнуто з приватного акціонерного товариства "Івано - Франківськшкірсировина" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Траст Фінанс" 68 820, 00 грн - судового збору.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати зазначене рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що:

1)суд першої інстанції не приймав до свого розгляду заяву позивача про зміну позовних вимог зі стягнення 18 611 849,35 грн. на стягнення 606 096 доларів США, а тому безпідставно розглянув справу з урахуванням цих змін;

2)рішення прийнято в першому судовому засіданні розгляду справи по суті без участі представника відповідача;

3)місцевий господарський суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання відповідача про призначення судової почеркознавчої експертизи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи;

4)судові рішення у справі №909/1411/13 помилково враховані як преюдиційні;

5)на момент прийняття оскаржуваного рішення позивач не був ні стороною виконавчого проваджені, ні кредитором по відношенню до відповідача, а тому не було підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки;

6)судом не враховано положення ч. 5 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» оскільки звернуто стягнення на майно, яке не покриває вимоги іпотекодержателя;

7)суд безпідставно не застосував наслідки спливу строку позовної давності

Узагальнені доводи та заперечення позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач погодився з висновками місцевого господарського суду, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення місцевого господарського суду без змін. Доводи відзиву на апеляційну скаргу аналогічні висновкам місцевого господарського суду, що викладені у оскаржуваному рішенні.

В судове засідання 17.11.2021 з`явився представник позивача.

Відповідач в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується підписами уповноважених представників відповідача на повідомлення Західного апеляційного господарського суду про відкладення розгляду справи на 17.11.21, а тому в силу п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України суд розглядає справу за його відсутності.

Третя особа в судове засідання повторно не з`явилася, хоча належним чином повідомлена про час, дату та місце слухання справи, а тому в силу п. 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України суд розглядає справу за її відсутності.

Представник позивача у судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого господарського суду без змін.

Згідно з ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, враховуючи пояснення представників відповідача наданих у судовому засіданні 29.09.2021 та судовому засіданні 20.10.2021, пояснення позивача, що з`явився, дослідивши доводи і заперечення, наведені в апеляційній скарзі та у відзиві, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини. 23.03.2005 між Відкритим акціонерним товариством Електрон Банк (змінено найменування на Публічне акціонерне товариство Фольксбанк, а далі на Публічне акціонерне товариство Ві Ес Банк) та Колективним підприємством ВГК (змінено найменування на Колективне підприємство Київтрансрейс-511) укладено кредитний договір № 12-1/16 (далі - кредитний договір).

Згідно умов цього договору банк відкриває позичальнику мультивалютну кредитну лінію в сумі 1 400 000,00 грн строком на три роки на поновлювальній основі з метою здійснення заходів, що обумовлені договорами (або іншими документами), копії яких надаються позичальником банку на момент отримання відповідної частини кредиту за цією лінією на здійснення вказаних заходів або здійснення іншої господарської діяльності. Надання коштів по кредитній лінії здійснюється банком окремими частинами (траншами) на вимогу позичальника, в межах вказаної суми кредитної лінії, з обов`язковим оформленням всіх необхідних документів. Сума, цільове призначення, термін користування кредитом та розмір плати за кредит по кожному траншу визначаються додатками до цього договору, які укладаються за окремим погодженням між сторонами і стають невід`ємною частиною цього договору з моменту їх укладення (пункт 1.1. договору).

Згідно з пунктом 2.1. кредитного договору №12-1/16 від 23.03.2005 виконання зобов`язань позичальника за цим договором забезпечується заставою (іпотекою) виробничо-адміністративними та складськими приміщеннями вартістю 2 400 000,00 грн - майнова порука ВАТ "Івано-Франківськшкірсировина" та майновими правами на товар, на оплату якого надаватимуться кредити на суму заборгованості по кредитній лінії з подальшим переоформленням на заставу товарів в обігу на умовах договорів застави (іпотеки).

В період з 23.03.2005 до 30.11.2011 між банком та позичальником неодноразово укладались додатки та додаткові угоди до кредитного договору, якими обумовлювались розмір наданих траншів, графік та порядок повернення позичальником кредиту, сплати процентів та штрафних санкцій. Так, у відповідності до додаткової угоди №5 від 30.11.2011 до кредитного договору банк відкрив позичальнику моновалютну кредитну лінію в розмірі 717 652,00 дол. США на непоновлювальній основі на умовах часткового погашення згідно графіку зменшення ліміту з кінцевим строком погашення заборгованості за кредитною лінією - не пізніше 23.09.2016.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 29.12.2015, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 31.05.2016, постановою Вищого господарського суду України від 02.11.2016 у справі 909/1411/13 встановлено порушення позичальником строків повернення суми кредиту та сплати відсотків за кредитним договором № 12-1/16 від 23.03.2005 (з додатками та додатковими угодами) і як наслідок позов ПАТ "ВіЕс Банк" до відповідача КП "Київтрансрейс-511" за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ПАТ "Івано-Франківськшкірсировина" про стягнення 613 765,92 доларів США та 15 202, 23 грн - пені - задоволено. Стягнено з КП "Київтрансрейс-511" на користь ПАТ "ВіЕс Банк" 606 096 доларів США заборгованості по тілу кредиту згідно умов кредитного договору № 12-1/16 від 23.03.2005 (з додатками та додатковими угодами), 7 669,92 доларів США - заборгованості по відсотках, 15 202, 23 грн - пені, 70 540, 50 грн - судового збору, про що видано наказ №587 від 13.06.2016.

Постановою відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 07.09.2016 відкрито виконавче провадження №52112755 з примусового виконання наказу Господарського суду Івано-Франківської області №587 від 13.06.2016.

Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції, постановою ВП №52112755 від 30.08.2019, виконавчий документ №587 від 13.06.2016 повернуто стягувачу на підставі пункту 2 часини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" у зв`язку з відсутністю у боржника майна на яке може бути звернено стягнення.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №12-1/16 від 23.03.2005, між Відкритим акціонерним товариством Електрон Банк, Колективним підприємством ВГК та Відкритим акціонерним товариством Івано-Франківськшкірсировина (змінено найменування на Публічне акціонерне товариство Івано-Франківськшкірсировина) укладено іпотечний договір за реєстровим № д-144 від 23.03.2005 з договорами від 21.12.2005, від 03.02.2006, від 27.06.2006, від 10.08.2006, від 26.03.2007, від 13.11.2011, від 28.12.2012 про внесення змін до іпотечного договору від 23.03.2005 (надалі - іпотечний договір).

Згідно умов цих договорів з метою виконання основного зобов`язання за кредитним договором №12-1/16 від 23.03.2005 іпотекодавець (поручитель) передає в іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно, разом з усіма його приналежностями, а саме: виробничо-адміністративні та складські приміщення, розташовані по вул. Пресмашівська, 10, с. Хриплин, Івано-Франківська область, 76495: адміністративний будинок, літера за планом земельної ділянки "А", загальною площею 10 554, 2 кв. м. вартістю 4 173 830,00грн; склад хімікатів, літера за планом земельної ділянки "В", загальною площею 321, 6 кв. м., вартістю 149 350,00грн; трансформаторну, літера за планом земельної ділянки "Д", загальною площею 61, 5 кв. м., вартістю 15 870,00грн; прохідну, літера за планом земельної ділянки "Ж", загальною площею 28, 9 кв. м., вартістю 7 920,00грн; вантажний участок - навіс, літера за планом земельної ділянки "З", загальною площею 383, 0 кв. м., вартістю 46 570,00грн (пункт 2 іпотечного договору).

Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради 18.11.2004 на підставі рішення Івано-Франківського МВК №394 від 22.09.2004, зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним № 8506524 згідно витягу №6540288 виданого Івано-Франківським ОБТІ 18.02.2005 номер запису 1906 в книзі 17в (пункт 3 іпотечного договору).

Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя за даним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення (пункт 5 іпотечного договору).

За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі, включаючи сплату процентів, неустойки основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами кредитного договору, а також відшкодувати витрати, пов`язані з пред`явленням права вимоги за основним зобов`язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки, витрати на утримання і збереження предмета іпотеки, витрати на страхування предмета іпотеки, збитки завдані порушенням основного зобов`язання чи умов даного договору (пункт 4 іпотечного договору).

Заставна вартість предмета іпотеки відповідно до звіту про оцінку від 01.11.2012 проведеного ПП "Івест Експерт" становить 9 408 402, 00грн (пункт 7 іпотечного договору в редакції договору від 28.12.2012).

Право звернення стягнення на предмет іпотеки виникає у іпотекодержателя у разі:

а) невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання, а саме: настання терміну виконання зобов`язання за кредитним договором, щодо повернення суми кредиту іпотекодержателю, тобто 23.09.2016; у випадку затримки позичальником щомісячної сплати процентів після настання строку їх сплати більше ніж на 60 днів у відповідності до умов кредитного договору; у випадку затримки позичальником часткового погашення кредиту, згідно графіку встановленого кредитним договором більше ніж на 60 днів; у інших випадках передбачених кредитним договором та/або чинним законодавством України;

б) у разі порушення іпотекодавцем чи позичальником обов`язків (умов), встановлених цим договором (пункт 13 іпотечного договору в редакції договору від 13.11.2011).

У разі порушення основного зобов`язання та/або умов цього договору іпотекодержатель надсилає позичальнику та іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі іпотекодержатель зазначає стислий зміст порушених зобов`язань, вимогу про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення. Іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього договору та Закону України "Про іпотеку" (пункт 14 іпотечного договору).

Іпотечний договір від 23.03.2005 з договорами від 21.12.2005, від 03.02.2006, від 27.06.2006, від 10.08.2006, від 26.03.2007, від 13.11.2011, від 28.12.2012 про внесення змін до іпотечного договору від 23.03.2005 посвідчені приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу. Одночасно на підставі статті 73 Закону України "Про нотаріат" у зв`язку з посвідченням договору накладено заборону відчуження зазначених в договорі виробничо-адміністративних та складських приміщень, які належать ВАТ "Івано-Франківськшкірсировина" до припинення чи розірвання договору іпотеки, зареєстровано в реєстрі за №Д-145.

Повідомленням - вимогою від 20.08.2013 банк звернувся до іпотекодавця (отримано ВАТ "Івано-Франківськшкірсировина" 18.09.2013) про дострокове повернення кредиту, сплати процентів та штрафних санкцій через тривале невиконання позичальником грошових зобов`язань за кредитним договором №12-1/16 від 23.03.2005. Доказів виконання відповідачем суду не пред`явлено.

Між ПАТ "Ві Ес Банк", правонаступником якого є АТ Таскомбанк, та ТОВ "ФК "Траст Фінанс" укладено договір відступлення права вимоги від 29.12.2017 та договір відступлення прав за іпотечними договорами від 29.12.2017 №5803.

Умовами договору відступлення права вимоги від 29.12.2017 передбачено, зокрема, наступне:

- в порядку та на умовах, визначених договором, первісний кредитор відступає за плату новому кредитору належні йому права вимоги за кредитними договорами, а новий кредитор заміняє первісного кредитора як сторону у кредитних договорах та приймає на себе всі його права та обов`язки за кредитними договорами (п. 2.1);

- в день підписання сторонами даного договору первісний кредитор зобов`язується відступити новому кредитору права вимоги за кредитними договорами, перелік яких наведений у додатку №1 до цього договору. Первісний кредитор зобов`язується укласти з новим кредитором договори про відступлення прав за договорами, що забезпечують виконання зобов`язань боржників за кредитними договорами, перелік яких наведений у додатку №1 до цього договору (п. 4.4.7);

- цей договір набирає силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і скріплення печатками та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором (п. 7.1).

Додатком №1 до договору відступлення права вимоги від 29.12.2017 сторони обумовили боржника - КП "ВГК" (правонаступник КП "Київтрансрейс-511"), ідентифікаційний код 22167717, номер кредитної угоди - 12-1/16, початок дії кредитної угоди - 23.03.2005, кінець дії кредитної угоди - 23.09.2016, валюту угоди - 840 (долар США у відповідності до статистичної класифікації валют, затвердженої наказом Державної служби статистики України від 31.12.2014 №416), загальну суму боргу - 18 611 849,35 грн.

У відповідності до довідки ПАТ "ВіЕс банк" вих. №10-3/11245 від 26.09.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Траст Фінанс" в повному обсязі сплатило вартість права вимоги за договором відступлення права вимоги від 29.12.2017, а у ПАТ "ВіЕс банк" немає жодних фінансових претензій до ТОВ "Фінансова компанія "Траст Фінанс".

29.12.2017 між Публічним акціонерним товариством "ВіЕс банк" (первісний кредитор) та ТОВ "Фінансова компанія "Траст Фінанс" (новий кредитор) укладено договір про відступлення прав за іпотечними договорами.

Умовами договору відступлення права вимоги за іпотечними договорами від 29.12.2017 передбачено, зокрема, наступне:

- у зв`язку з укладенням сторонами договору відступлення права вимоги за кредитними договорами первісний кредитор відступає (передає) новому кредитору належні йому права за іпотечними договорами, перелік яких наведений у додатку №1 до цього договору з урахуванням всіх договорів про внесення змін та доповнень до іпотечних договорів, які укладені між первісним кредитором як іпотекодержателем та фізичними і юридичними особами як іпотекодавцями з метою забезпечення виконання зобов`язань позичальників за кредитними договорами, а новий кредитор заміняє первісного кредитора як сторону - іпотекодержателя в іпотечних договорах та приймає на себе всі його права та обов`язки за іпотечними договорами. З моменту укладання цього договору новий кредитор набуває статусу іпотекодержателя за іпотечними договорами (п. 1.1);

- перелік іпотечних договорів, боржників (іпотекодавців за іпотечними договорами) та об`єктів нерухомого майна, об`єктів незавершеного будівництва, які виступають предметом іпотеки за іпотечними договорами, права за якими відступаються за цим договором, наведений у додатку №1 до цього договору (п. 1.3);

- цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і його посвідчення та діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань за договором (п. 6.3).

Договір відступлення прав за іпотечними договорами 29.12.2017 посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за №5803.

Додатком №1 до договору відступлення прав за іпотечними договорами від 29.12.2017 сторони обумовили позичальника - КП "ВГК" (правонаступник КП "Київтрансрейс-511"), ідентифікаційний код 22167717, номер кредитного договору - 12-1/16, дату кредитного договору - 23.03.2005, дату закінчення кредитного договору - 23.09.2016, валюту угоди - 840 (долар США у відповідності до статистичної класифікації валют, затвердженої наказом Державної служби статистики України від 31.12.2014 №416), детальний опис забезпечення кредитного договору: адміністративно - виробничі та складські приміщення, РПВН: 8506524, книга 17в, номер запису в книзі: 1906, тип об`єкту нежитлові приміщення, адреса: 76495, Україна, Івано-Франківська обл., с.Хриплин, вул. Пресмашівська, буд.10.

Згідно з інформаційною довідкою №213483141 від 22.06.2020 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна у реєстрі відображено інформацію про зміну іпотекодержателя, а саме, на підставі договору відступлення прав вимоги за іпотечними договорами №5803 від 29.12.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською Оленою Володимирівною прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 39062447 від 29.12.2017, на підставі якого внесено запис про іпотекодержателя Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Траст Фінанс".

Предметом судового розгляду є матеріально - правова вимога позивача до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки - адміністративно - виробничі та складські приміщення, що знаходяться за адресою: Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, с. Хриплин, вул. Пресмашівська, буд. 10, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №12-1/16 від 23.03.2005, встановленої рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 29.12.2015 у справі 909/1411/13.

Судом встановлено, що рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 29.12.2015 за позовом Публічного акціонерного товариства "ВіЕс Банк"(кредитор) до Колективного підприємства "Київтрансрейс-511" (боржник) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: публічного акціонерного товариства "Івано-Франківськшкірсировина" (іпотекодавець) залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 31.05.2016, постановою Вищого господарського суду України від 02.11.2016 у справі 909/1411/13 визначено розмір заборгованості КП "Київтрансрейс-511" перед ПАТ "ВіЕс Банк" за кредитним договором № 12-1/16 від 23.03.2005 (з додатками та додатковими угодами) 606 096 доларів США - по тілу кредиту, 7 669,92 доларів США - по відсотках, 15 202, 23 грн - пені, а ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 02.10.2019 у справі №909/1425/13 замінено позивача - ПАТ "ВіЕс Банк" його правонаступником ТОВ "Фінансова компанія "Траст Фінанс" на підставі договору відступлення права вимоги від 29.12.2017.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В постанові ВП Верховного Суду від 12 травня 2020 року в справі № 921/730/13-г/3 п.36 зроблено висновок, що при розгляді справи про звернення кредитором стягнення на майно заставодавця (іпотекодавця, майнового поручителя) останній може заперечувати проти суми заборгованості за основним зобов`язанням, навіть якщо вона встановлена судовим рішенням у справі за позовом кредитора до боржника та/або поручителя, зокрема доводити, що сума боргу є меншою або відсутня взагалі. Рішення суду, яким вирішено спір між кредитором та боржником та/або поручителем щодо стягнення заборгованості, яким визначено розмір такої заборгованості, не має преюдиційного характеру для заставодавця (іпотекодавця, майнового поручителя) за основним кредитним зобов`язанням. Проте відповідачем не оспорюється сума заборгованості та не наводяться докази на спростування цих сум.

Отже, посилання скаржника щодо недоведеності факту встановлення суми заборгованості за кредитним договором, оскільки судом взято факти, які не є преюдиційними є безпідставними.

Докази на підтвердження виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором на момент розгляду справи в суді першої інстанції в матеріалах справи відсутні. Доказів сплати позичальником зазначеної заборгованості на момент розгляду справи в суді першої інстанції також не надано.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Однією з підстав виникнення зобов"язань, згідно ст.11 ЦК України, зокрема є договори та інші правочини.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Згідно ст. 526 ЦК України в контексті з вимогами ст. 193 ГК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Відповідно до пункту 2.1. кредитного договору, виконання зобов`язань позичальника за цим договором забезпечується заставою (іпотекою) виробничо-адміністративними та складськими приміщеннями вартістю 2 400 000,00 грн. майнова порука ВАТ «Івано-Франківськшкірсировини» та майновими правами на товар, на оплату якого надаватимуться кредити на суму заборгованості по кредитній лінії з подальшим переоформленням на заставу товарів в обігу на умовах договорів застави (іпотеки).

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця (ч. 3 ст. 1049 ЦК України).

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання із порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ч. 1. ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (ст. 572 ЦК України).

У відповідності до ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч. ст. 590 ЦК України, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

У відповідності до ч. 1. ст. 12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки (ч. 1. ст. 11 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

З огляду на положення зазначених вище норм закону, а також положення іпотечного договору, при укладенні договору відповідач як іпотекодавець (майновий поручитель) зобов`язався за рахунок переданого в іпотеку майна забезпечити та виконати зобов`язання боржника, якщо такого виконання не відбудеться, незалежно від причин неплатоспроможності та підстав невиконання боржником умов кредитного договору. Укладаючи іпотечний договір, відповідач шляхом вільного волевиявлення приймав на себе саме ризик невиконання позичальником умов Кредитного договору та настання відповідних несприятливих для нього наслідків у вигляді невиконання основного зобов`язання боржником, зокрема й у разі визнання позичальника неплатоспроможним (Правова позиція Великої Палати Верховного Суду наведена у постанові від 02.07.2019 у справі № 910/15484/17).

На підставі наявних в матеріалах справи доказів судами встановлено, що позивач виконав свої зобов`язання за кредитним договором № 12-1/16 від 23.03.2005 та додатковими угодами до нього, надавши колективному підприємству «Київтрансрейс-511» кредитні кошти у розмірі погодженому договором. В свою чергу позичальник колективне підприємство «Київтрансрейс-511» взяті на себе зобов`язання за кредитним договором щодо повернення кредитних коштів в повному обсязі не виконало, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем.

В результаті зазначеного позивач звернувся до іпотекодавця з повідомленням-вимогою від 20.08.2013 про дострокове повернення кредиту, сплати процентів та штрафних санкцій через тривале невиконання позичальником грошових зобов`язань за кредитним договором №12-1/16 від 23.03.2005; іпотечним договором від 23.03.2005 з договорами від 21.12.2005, від 03.02.2006, від 27.06.2006, від 10.08.2006, від 26.03.2007, від 13.11.2011, від 28.12.2012 про внесення змін до іпотечного договору від 23.03.2005 (оригінали оглянуто в судовому засіданні, копії долучено до матеріалів справи); договором відступлення прав за іпотечними договорами від 29.12.2017 з додатком №1 до договору (оригінали оглянуто в судовому засіданні, копії долучено до матеріалів справи) позивачем доведено перед судом набуття ним статусу, як нового кредитора за кредитним договором №12-1/16 від 23.03.2005 (зі змінами та доповненнями), так і статусу іпотекодержателя за іпотечним договором від 23.03.2005 (зі змінами та доповненнями) та відповідно набуття права на звернення стягнення на предмет іпотеки.

Разом з тим, спростовуючи доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції безпідставно не застосовано строки позовної давності, апеляційний суд зазначає наступне.

За визначенням статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Приписами статей 257, 261 Цивільного кодексу України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Пред`явивши вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату відсотків за користування ним, кредитор відповідно до частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України та умов укладених кредитного договору та іпотечного договору змінив строк виконання основного зобов`язання. Право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки виникло в кредитора у зв`язку з невиконанням боржником вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі. При цьому таке право згідно з умовами укладених договорів виникає через тридцять календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги та за умови її невиконання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.10.2019 у справі №357/9126/17.

В цьому випадку з урахуванням дати отримання відповідачем - 18.09.2013 вимоги банку від 20.08.2013 про дострокове повернення кредиту, позов пред`явлено до суду з дотриманням строку позовної давності - 27.11.2013. Відтак, доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Враховуючи наведене суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що матеріали справи не містять доказів задоволення іпотекодавцем/відповідачем, вимог позивача, як іпотекодержателя, та передання ним предмета іпотеки у рахунок погашення заборгованості боржника/третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача за кредитним договором в добровільному порядку.

Отже правильними є висновки суду першої інстанції про обґрунтованість вимог позивача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 23.03.2005, шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах.

При цьому, суд враховує позицію Великої Палати Верховного Суду викладену у постанові від 29.05.2019 у справі № 310/11024/15-ц, у п. 36 якої зазначено, що частина друга статті 36 Закону, яка встановлює, що визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки, означає, що у разі, якщо у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили обидва, вказані у частині третій статті 36 Закону, способи задоволення вимог іпотекодержателя (статті 37, 38 Закону), то їх наявність не перешкоджає іпотекодержателю застосувати: 1) судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателя у спосіб реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах; 2) позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса (близькі за змістом висновки сформулював Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 18 жовтня 2018 року у справі № 910/17423/17).

Як встановлено ст. 41 Закону України «Про іпотеку», реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону.

Відповідно до ч. 6. ст. 38 Закону України «Про іпотеку», ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Відповідно до Національного стандарту № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", ринкова вартість - вартість, за яку можливе відчуження об`єкта оцінки на ринку подібного майна на дату оцінки за угодою, укладеною між покупцем та продавцем, після проведення відповідного маркетингу за умови, що кожна із сторін діяла із знанням справи, розсудливо і без примусу. Тобто, максимальна сума грошей, яку погодиться заплатити покупець і мінімальна сума грошей, яку погодиться отримати продавець на відкритому конкурентному активному ринку, якщо продаж не є терміновим.

Виходячи зі змісту поняття "ціна", як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України "Про іпотеку" можна зробити висновок, що у розумінні норми статті 39 Закону України "Про іпотеку" встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Разом з тим відповідно до статей 19, 57 Закону України "Про виконавче провадження", сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж буде зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо наприклад, така вартість майна змінилася.

Європейський суд з прав людини в рішеннях Sutyazhnik v. Russia від 29 липня 2009 року, Esertas v. Lithuania від 31 травня 2012 року зазначав, що у справах можуть бути обставини, які свідчать про відсутність соціальної потреби чи нагальної суспільної необхідності, які б виправдовували відхилення від принципу правової визначеності. Тобто не потрібно скасовувати правильне по суті рішення суду лише заради правового пуризму.

Не зазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення та не тягне за собою безумовного скасування судових рішень.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21.03.2018 у справі №235/3619/15-ц, від 05.09.2018 у справі №202/30076/13-ц та послідовно застосовується Верховним Судом, зокрема, у постановах: від 05.09.2018 у справі №202/30076/13-ц, від 24.04.2019 у справі №910/11364/17, від 20.05.2019 у справі №925/53/18, від 05.06.2019 у справі № 905/198/18.

З урахуванням наведеного та за наявності розбіжностей щодо визначення початкової ціни продажу майна, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку призначити реалізацію іпотечного майна шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, встановленої Законом України "Про виконавче провадження", без визначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні. Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано встановив спосіб реалізації майна шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Згідно вимог ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки.

Приписами статті 34 Закону України "Про іпотеку" обумовлено, що після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду. Продукція, плоди і доходи, отримані в результаті управління предметом іпотеки, спрямовуються на задоволення забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, якщо інше не встановлено договором або рішенням суду. Аналогічні умови погоджено сторонами умовами іпотечного договору від 23.03.2005 (пункт 17).

Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позовна вимога щодо передання в управління позивачу предмет іпотеки, на період його реалізації, передання оригіналів господарських та/або цивільних договорів стосовно предмета іпотеки, чинних і діючих на момент передачі, забезпечення вільного доступу позивачу до предмета іпотеки, надання позивачу з метою отримання доходів від управління предметом іпотеки прав укладати і припиняти будь-які угоди відносно предмету іпотеки, за виключенням тих, які передбачають його відчуження - визнається судом правомірною, і правових підстав для відмови в позові в цій частині суд не вбачає. Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не приймав до свого розгляду заяву позивача про зміну позивних вимог зі стягнення 18 611 849,35 грн. на стягнення 606 096 доларів США, спростовуються протоколом судового засідання від 26.04.2021 (т. 13 а.с. 210), відповідно до якого судом прийнято до розгляду заяву представника позивача про зміну позовних вимог.

При цьому, судом встановлено, що позивачем фактично зменшено суму заборгованості з 18 611 849,35 грн до 606 096 доларів США (еквівалент 17 009 599,36 грн) по тілу кредиту, 7 669,92 доларів США (еквівалент 215 250,16 грн.) по відсотках, 15 202, 23 грн пеня КП "Київтрансрейс - 511" за кредитним договором №12-1/16 від 23.03.2005. При цьому предмет позову - звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 23.03.2005 та підстава позову - невиконання грошових зобов`язань за кредитним договором №12-1/16 від 23.03.2005 - залишились незмінними.

Посилання апелянта на те, що рішення прийнято в першому судовому засіданні розгляду справи по суті без участі представника відповідача суд вважає безпідставними, оскільки представник відповідача брав участь у судових засіданнях Господарського суду Івано-Франківської області, що підтверджується протоколами судових засідань від 01.04.2021 (т. 13 а.с. 53-54), від 20.04.2021 (т. 13 а.с. 134-136), від 26.04.2021 (т. 13 а.с. 210) та від 13.05.2021 (т. 14 а.с. 23-24) і йому було відомо про розгляд справи. Подання відповідачем клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з перебуванням повноважного представника ПрАТ "Івано - Франківськшкірсировина" у відрядженні у м.Київ не обмежує представництво інтересів юридичної особи керівником чи іншим уповноваженим представником. Крім цього, представник відповідача належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи на 03.06.2021, що підтверджується підписом директора (Волошинюк Р.В.) на повідомленні Господарського суду Івано-Франківської області (т. 14 а.с. 25), а тому в силу ч. 1 ст. 202ГПК України суд розглянув справу за його відсутності.

Доводи апеляційної скарги про те, що місцевий господарський суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання відповідача про призначення судової почеркознавчої експертизи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи апеляційний суд вважає безпідставними враховуючи таке. Вказані у клопотанні про призначення експертизи обставини не є предметом дослідження у цьому спорі, а правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 12.05.2020 у справі №921/730/13-г/3, на яку посилається відповідач, стосується права іпотекодавця, у разі його не залучення до участі у справі, заперечувати суму заборгованості за основним зобов`язанням, навіть якщо вона встановлена судовим рішенням у справі за позовом кредитора до боржника, в той час, як ПрАТ "Івано - Франківськшкірсировина" було учасником справи №909/1411/13, а рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 29.12.2015 у справі № 909/1411/13 встановлено суми боргу Колективного підприємства "Київтрансрейс-511" по тілу кредиту, по відсотках, розмір пені за кредитним договором №12-1/16 від 23.03.2005 і відповідачем не подано доказів на спростовування суми боргу за кредитним договором.

Висновки за результатами розгляду апеляційних скарг.

Заперечення позивача відповідають фактичним обставинам по справі, а тому судом враховує їх як обґрунтовані.

Натомість, апелянтом не спростовано наведених висновків суду першої інстанції, які тягли б за собою наслідки у вигляді скасування прийнятого судового рішення та не доведено неправильного застосування норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені місцевим господарським судом обставин по справі та його правильні висновки, а тому апеляційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення, а рішення місцевого господарського суду - без змін.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1-3 статті 86 ГПК України (в редакції Закону №132-IX від 20.09.2019), суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції залишено без змін, то судовий збір в розмірі 103 230,00 грн., сплачений відповідачем за подання апеляційної скарги покладається на нього.

Керуючись ст. ст. 236, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Івано-Франківськшкірсировина" б/н від 29.06.2021 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 03.06.2021 у справі №909/1425/13 залишити без змін.

Судовий збір у розмірі 103 230,00 грн. за подання апеляційної скарги покласти на апелянта.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий (суддя-доповідач): С.М. Бойко

Судді: О.І. Матущак

Г.Г. Якімець

Повний текст постанови складено 29.11.2021.