ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" листопада 2021 р. Справа №914/346/20 (914/564/21)

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого - судді МАТУЩАКА О.

суддів БОЙКО С.

БОНК Т.

За участю секретаря судового засідання Гулик Н.Г.

За участю представників сторін від:

позивача:Рустамова Н.Р.(адвокат)
апелянтаДокторевич Р.А. (адвокат)

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Борщівська аграрна компанія" б/н від 07.09.201 (вх.ЗАГС №01-05/3043/21 від 07.09.2021)

на рішення Господарського суду Львівської області від 18.08.2021 (суддя Артимович В.М.)

у справі №914/346/20 (914/564/21)

за позовом: Приватного підприємства "Захід-Агроінвест", м. Львів

до відповідачів: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Борщівська аграрна компанія", м.Хмельницький

2) Приватного виконавця Мельниченка Костянтина Павловича, м. Київ

про стягнення 1 459 591,05 грн

у межах справи № 914/346/20

за заявою Приватного підприємства "Лан-ОілТрейд", м.Львів

про банкрутство Приватного підприємства "Захід- Агроінвест", м.Львів

ВСТАНОВИВ:

Суть спору.

До Господарського суду Львівської області звернулося ПП «Захід-Агроінвест» з позовом до ТОВ «Борщівська аграрна компанія» та приватного виконавця Мельниченка К.П. про стягнення 1 459 591,05 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що грошові кошти у сумі 1 470 860,43 грн були списані з рахунків ПП «Захід-Агроінвест» неправомірно та безпідставно, оскільки таке списання здійснювалося на виконання наказу, який визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, адже його було видано судом помилково, коли ще рішення суду не набрало законної сили.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 18.08.2021 позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з ТОВ «Борщівська аграрна компанія» на користь ПП «Захід-Агроінвест» 1 327 131,94 грн. грошових коштів та 19 906,98 грн відшкодування витрат на оплату судового збору; стягнуто з приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Мельниченка К.П на користь позивача 132 086,04 грн. грошових коштів та 1 981,30 грн відшкодування витрат на оплату судового збору; в частині позовних вимог щодо стягнення з приватного виконавця грошових коштів в сумі 373,07 грн - відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що оскільки наказ Господарського суду Тернопільської області від 26.12.2019 у справі №921/606/19 визнано таким, що не підлягає виконанню, грошові кошти в сумі 1 470 860,43 грн, стягнуті в межах виконавчого провадження №60992663 на виконання такого наказу, є такими, що набуті без достатньої правової підстави.

Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу та інших учасників справи.

ТОВ «Борщівська аграрна компанія» подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити повністю. Покликається на порушення судом першої інстанції норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник зазначає такі обставини:

- невиконання судом першої інстанції завдань підготовчого провадження, що призвело до невірного визначення суті спірних правовідносин, обставин, які підлягають встановленню та кола доказів, які підтверджують такі обставини;

- розгляд справи без участі відповідача, хоча існували об`єктивні підстави для відкладення розгляду справи, що стало підставою порушення принципів змагальності та рівності сторін, а також права на судовий захист;

- незважаючи на неявку позивача в судове засідання, неповідомлення про причини неявки та неподання заяви про розгляд без його участі, суд не виконав обов`язок, передбачений ст. 226 ГПК України, та не залишив позов без розгляду;

- не зупинення провадження у справі до вирішення справи №921/606/19, в якій встановлювалися обставини наявності заборгованості за договором купівлі-продажу №21/05-к від 21.05.2019, який був правовою підставою отримання спірних коштів;

- недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, зокрема, факт визнання наказу Господарського суду Тернопільської області від 26.12.2019 таким, що не підлягає виконанню, проте копія ухвали Господарського суду Тернопільської області від 17.01.2020 в матеріалах справи відсутня і суд такої не досліджував;

- нез`ясування обставин, що мають значення для справи, зокрема, правових підстав для отримання скаржником коштів від ПП «Захід-Агроінвест»;

- не застосовано до спірних правовідносин норми ст. 11, 204 Цивільного кодексу України та неправильно застосовано норми ст. 1212 ЦК України;

- у спірних правовідносинах існує лише один порядок повернення отриманого за судовим рішенням - процедура повороту виконання рішення, визначена ст. 333 ГПК України.

Разом з апеляційною скаргою скаржником подано клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, а саме копії: рішення Господарського суду Тернопільської області від 11.11.2019 та постанови Західного апеляційного господарського суду від 25.03.2021 у справі №921/606/19; ухвали Господарського суду Львівської області від 21.01.2021 та рішення від 04.08.2021 у справі №914/346/20(921/606/19); договору купівлі продажу №21/05-к від 21.05.2019, актів приймання-передачі та видаткових накладних до нього; довіреностей №110, 111; клопотання від 24.02.2021 у справі №914/346/20(921/606/19).

В поданих відзивах ПП «Захід-Агроінвест» та АТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» просять залишити оскаржуване рішення суду без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Свої заперечення проти апеляційної скарги обґрунтовують обставинами, які зводяться до такого:

- представник відповідача-1 06.04.2021 та 14.04.2021 брала участь в підготовчих судових засіданнях. Оскільки представник віповідача-1 не з`явилася в підготовче судове засідання 12.05.2021, судом першої інстанції було відкладено розгляд справи на 09.06.2021, в якому знову брала участь представник відповідача-1. Крім того, апелянтом подано відзив на позовну заяву. Зазначене спростовує доводи апелянта про невиконання судом завдань підготовчого провадження, розгляд справи за відсутності в підготовчому судовому засіданні представника скаржника, а також порушенням принципів рівності та змагальності сторін;

- щодо невідкладення розгляду справи, що призвело до позбавлення права на судовий захист вказують, що це була не перша неявка в судове засідання, а участь в іншому судовому засіданні не є поважною причиною неявки представника;

- залишення позову без розгляду у зв`язку із неявкою позивача є правом, а не обов`язком суду. Разом з тим, представник позивача був присутній у всіх п`яти підготовчих судових засіданнях, а участь у судовому засіданні 04.08.2021 була визначена на розсуд сторін;

- судом правильно застосовано положення ст. 1212 ЦК України, оскільки списання коштів з рахунків ПП «Захід-Агроінвест» відбулося на підставі наказу Господарського суду Тернопільської області від 26.12.2019, який ухвалою суду від 17.01.2020 визнано таким, що не підлягає виконанню, тобто відпала правова підстава для отримання відповідачами спірних коштів.

Окрім цього, АТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України», з урахуванням ч. 4 ст. 75 ГПК України, покликається на преюдиційність обставин неправомірного списання коштів, які встановлені ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 11.01.2021, залишеною без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 03.06.2021, у справі №914/346/20(921/606/19).

В судове засідання з`явилися представники апелянта та позивача, які навели доводи та заперечення по суті апеляційної скарги.

Представник відповідача просив відкласти розгляд справи, покликаючись на неявку іншого відповідача у справі, а також на те, що його довірителем не отримано відзив ПП «Захід-Агроінвест», що позбавило останнього можливості ознайомитися з доводами позивача та підготувати заперечення проти них.

Розглянувши заявлене клопотання, апеляційний господарський суд зазначає таке.

Щодо доводів апелянта про неотримання відзиву позивача.

Відповідно до ч.1, 4 ст. 263 ГПК України, учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження. До відзиву додаються докази надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

Враховуючи зазначену норму, суд перевіряє докази надіслання відзиву з додатками учасникам у справі, а не докази отримання такого відзиву.

З долучених до відзиву ПП «Захід-Агроінвест» документів вбачається, що копію такого надіслано 08.10.2021 на адресу апелянта: 29019, м. Хмельницький, вул. Зарічанська, 34, оф. 305, яка міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також вказана скаржником у апеляційній скарзі. Зазначене підтверджується описом вкладення у цінний лист із трек-номером 794 та фіскальними чеками про відправку.

Отже, позивач виконав обов`язки щодо відправлення копії відзиву апелянту. Водночас обставини неотримання кореспонденції апелянтом зумовлені не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу, що не може бути поважною причиною для відкладення розгляду справи.

Щодо неявки відповідача-2 в судове засідання, то судом апеляційної інстанції враховано, що він належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання. Зазначене підтверджується списком розсилки ухвали Західного апеляційного господарського суду від 19.10.2021 про призначення справи до розгляду, з якого вбачається, що вказану ухвалу надіслано на офіційну електронну пошту приватного виконавця Мельниченка К.П. - ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зазначена у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.

З аналізу ст. 202 ГПК України випливає, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи те, що явку сторін у судове засідання не визнано обов`язковою, а в матеріалах справи достатньо доказів для прийняття обґрунтованого рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні зазначеного клопотання.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши клопотання апелянта про долучення доказів, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Згідно із ч. 1-5, 8 ст. 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

За змістом ч. 3 ст. 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Як на підставу для пропущення строку на подання доказів, скаржник вказує на те, що неможливість їх подання в суд першої інстанції була зумовлена порушенням судом завдань підготовчого провадження, а також розгляд справи за відсутності представника відповідача, хоча були поважні причини для відкладення розгляду справи. Окрім цього, зазначає, що оригінали частини вказаних документів були передані за договором відступлення права вимоги ТОВ «Неолекс консалт», а тому скаржник не мав до них доступу.

Так, суд апеляційної інстанції вказує, що частина документів, які апелянт просить долучити, є судовими рішеннями, а тому перебувають у вільному доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень, а також в системі Діловодство спеціалізованого суду.

Щодо іншої частини документів: копії договору та додатків до нього, то скаржником не доведено неможливості подання таких до суду першої інстанції, з огляду на що, судова колегія дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання про долучення доказів.

Інших клопотань та заяв, в порядку ст. 207 ГПК України, учасниками у справі заявлено не було.

Фактичні обставини справи.

Як встановлено судом першої інстанції, рішенням Господарського суду Тернопільської області від 11.11.2019 (повний текст складено 13.11.2019) у справі №921/606/19 позов ТОВ «Борщівська аграрна компанія» задоволено частково. Стягнуто з ПП «Захід-Агроінвест» 4 712 731, 65 грн заборгованості за поставлений товар, 459 781, 85 грн пені, 942 546, 33 грн штрафу, 40 284, 17 грн. 3% річних та 92 330, 16 грн сплаченого судового збору.

Господарським судом Тернопільської області 26.12.2019 на виконання вказаного рішення видано наказ, який направлено ТОВ «Борщівська аграрна компанія», як стягувачу.

Ухвалою суду від 09.01.2020 прийнято до розгляду заяву ПП «Захід-Агроінвест» про визнання виконавчого документа, виданого 26.12.2019 у справі №921/606/19 таким, що не підлягає виконанню; заборонено органам державної виконавчої служби (державним виконавцям) за місцезнаходженням боржника - ПП «Захід-Агроінвест», код 32865702 (вул. Богданівська, будинок 15А, Личаківський район, м. Львів), за місцезнаходженням його майна (вул. Загребельна, буд.5, м. Ланівці, Лановецький район, Тернопільська область), та приватним виконавцям Тернопільської та Львівської областей приймати до виконання наказ Господарського суду Тернопільської області від 26.12.2019 про примусове виконання рішення у справі №921/606/19. У разі, якщо зазначений виконавчий документ прийнято до виконання - зупинити його виконання до розгляду вказаної заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; ухвалено направити ухвалу стягувачу, боржнику та Тернопільському районному відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), вул. Київська, 3А, м. Тернопіль.

Вказана ухвала оприлюднена у державному реєстрі судових рішень 11.01.2020 за посиланням: https://reyestr.court.gov.ua/Review/86817681 .

Рішення суду Тернопільської області від 11.11.2019 у справі № 921/606/19 було оскаржене ПП «Захід-Агроінвест» до Західного апеляційного господарського суду (апеляційна скарга надійшла 29.11.2019 за вх. №01-05/4286/19).

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 03.12.2019 № 921/606/19 вказану апеляційну скаргу залишено без руху та встановлено скаржнику десятиденний строк з дня отримання ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги. Після усунення скаржником недоліків апеляційної скарги, ухвалою суду від 26.12.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПП «Захід-Агроінвест» на рішення у даній справі.

Дана ухвала оприлюднена у державному реєстрі судових рішень 28.12.2019 за посиланням: https://reyestr.court.gov.ua/Review/86657137 .

16.01.2020 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Мельниченком К.П. відкрито виконавче провадження №60992663 з виконання наказу Господарського суду Тернопільської області від 26.12.2019 №921/606/19, згідно з яким стягнуто з ПП «Захід-Агроінвест» на користь ТОВ «Борщівська аграрна компанія» 4 712 731,65 грн заборгованості за поставлений товар, 459 781,85 грн пені, 942 546,33 грн штрафу, 40 284,17 грн 3%річних та 92 330,16 грн в повернення сплаченого судового збору.

Матеріалами справи, зокрема банківськими виписками та платіжними дорученнями від 17.01.2020 № 212 на суму 799 168,84 грн, від 21.01.2020 № 215 на суму 90 024,47 грн, від 23.01.2020 № 219 на суму 437 938,63 грн., підтверджується, що незважаючи на відкрите апеляційне оскарження рішення суду від 11.11.2019, у межах виконавчого провадження №60992663 з рахунків боржника було списано 1 470 860,43 грн, з яких 1 327 131,94 грн перераховано ТОВ «Борщівська аграрна компанія».

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 17.01.2020 у справі №921/606/19 задоволено заяву ПП «Захід-Агроінвест» про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; визнано наказ Господарського суду Тернопільської області від 26.12.2019 у справі № 921/606/19 таким, що не підлягає виконанню як такий, що виданий судом помилково; постановлено направити ухвалу стягувачу, боржнику, Тернопільському районному відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) ( вул. Київська, 3А, м. Тернопіль), а також приватному виконавцю Мельниченку К.П. (вул. Л.Первомайського, 9, оф.30, м. Київ).

Отже, з огляду на викладені вище обставини, станом на дату відкриття виконавчого провадження рішення Господарського суду Тернопільської області від 11.11.2019 у справі №921/606/19 не набрало законної сили в порядку, визначеному законом.

Постановою Верховного Суду від 07.07.2020 у справі №921/606/19 скасовано рішення Господарського суду Тернопільської області від 11.11.2019 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 25.03.2020, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Поряд з цим, ухвалою Господарського суду Львівської області від 11.01.2021, яка залишена без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 03.06.2021, у справі № 914/346/20(921/606/19), задоволено скаргу ПП "Захід-Агроінвест" на дії приватного виконавця Мельниченка К.П. щодо виконання наказу Господарського суду Тернопільської області від 26.12.2019 у справі № 921/606/19; визнано неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельниченка К.П., скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельниченка К.П. про відкриття виконавчого провадження № 60992663 від 16.01.2020 та зобов`язано приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельниченка К.П. усунути порушення (поновити порушене право заявника) шляхом повернення грошових коштів, стягнутих з ПП "Захід-Агроінвест" в межах виконавчого провадження №60992663 в сумі 1 470 860,43 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що приватний виконавець Мельниченко К.П. листом від 16.02.2021 № 1 повідомив ПП «Захід-Агроінвест» про направлення ним вимоги до ТОВ «Борщівська аграрна компанія» про повернення грошових коштів в сумі 1 327 131,94 грн, стягнутих із ПП «Захід-Агроінвест». Цим же листом приватний виконавець Мельниченко К.П. повідомив про можливість здійснення повернення ним боржнику основної суми винагороди приватного виконавця, стягнутої в межах виконавчого провадження ВП № 60992663.

09.02.2021 приватним виконавцем Мельниченком К.П. перераховано ПП «Захід-Агроінвест» 15 000,00 грн згідно із платіжним доручення №2PL831254, де у призначенні платежу вказано: «Часткова сплата належної до повернення суми основної винагороди приватного виконавця у ВП № 60992663 відповідно до ухвали Господарського суду Львівської області № 914/316/20(921/606/19) від 11.01.2021».

В супереч наведеному вище, станом на 29.03.2021 відповідачами не повернуто неправомірно списані кошти у розмірі 1 470 860,43 грн в межах виконавчого провадження ВП № 60992663, що і стало підставою для звернення до суду із цим позовом.

Оцінка суду.

Щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 283 ГПК України суд відкладає підготовче засідання в межах визначеного цим Кодексом строку підготовчого провадження у випадках: визначених ч. 2 ст. 202 цього Кодексу; залучення до участі або вступу у справу третьої особи, заміни неналежного відповідача, залучення співвідповідача; в інших випадках, коли питання, визначені ч. 2 ст. 182 цього Кодексу, не можуть бути розглянуті у даному підготовчому засіданні.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що з аналізу ст. 202 ГПК України випливає, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Протоколами судових засідань від 06.04.2021, 14.04.2021 та 09.06.2021 підтверджується, що представник апелянта брала участь в трьох з п`яти підготовчих судових засіданнях в режимі відеоконференції. При цьому, за її ж клопотанням підготовче судове засідання 12.05.2021, судом першої інстанції було відкладено. Таким чином, неявка представника відповідача-1 в останнє підготовче засідання, не була першою неявкою сторони, а тому суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо відсутності підстав для відкладення розгляду справи, що свідчить про відсутність порушення принципів рівності та змагальності сторін, а також права на судовий захист.

Більше того, в матеріалах справи наявна позиція відповідача-1 щодо суті позовної заяви, яка викладена у відзиві від 29.03.2021.

З огляду на зазначене, ТОВ «Борщівська аграрна компанія» не була позбавлена можливості подати необхідні докази, а також висловити свої заперечення проти позовних вимог, що спростовує доводи апелянта про невиконання судом завдань підготовчого провадження.

Твердження апелянта, про те, що суд позбавив його права на судовий захист, оскільки неправомірно не відклав розгляд справи та вирішив спір по суті вже в першому судовому засідання, суд вважає безпідставними.

Так, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 202 ГПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку у разі першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Як було зазначене вище, в матеріалах справа був документ, в якому викладено позицію відповідача-1, ухвалою суду від 16.06.2021 явка сторін не визнавалася обов`язковою, а неявка позивача не була першою, клопотання про відкладення судового засідання 04.08.2021 було обґрунтоване участю представника в судовому засіданні по іншій справі, що стало підставою для обґрунтованого висновку суду першої інстанції про неповажність причин неявки представника відповідача-1 та відсутність підстав для відкладення розгляду справи.

Апелянт покликається на те, що незважаючи на неявку позивача в судове засідання, неповідомлення про причини неявки та неподання заяви про розгляд без його участі, суд не виконав обов`язок, передбачений ст. 226 ГПК України.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 202 ГПК України у разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору. Аналогічні положення містить і ст. 226 ГПК України.

Разом з цим, ч. 1 ст. 202 ГПК України встановлює, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З аналізу зазначених вище норм випливає, що правом на залишення позову без розгляду суд наділений у разі неявки належним чином повідомленого позивача, якщо від нього не недійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що положення ст. 202 та 226 ГПК України передбачають право суду, а не обов`язок, залишити позов без розгляду у разі неявки позивача в судове засідання.

Враховуючи те, що представник позивача брала участь у всіх п`яти підготовчих судових засіданнях, а участь в судовому засіданні 04.08.2021 була визначена судом на власний розсуд, а залишення позову без розгляду є правом суду, доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

Щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, а також не встановлення обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 11, ч.1 ст. 15, ст. 16 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Так, ст. 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події, а також застосовуються до вимог про відшкодування шкоди особою, яка незаконно зберегла майно (грошові кошти) у себе за рахунок іншої особи.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Для кондикційних зобов`язань характерним є приріст майна в набувача без достатніх правових підстав і важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

З аналізу ст. 1212 ЦК України вбачається, що цей вид позадоговірних зобов`язань виникає за умови одночасної наявності у відносинах сторін трьох елементів: набуття особою майна або його збереження; здійснення цього за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочину або інших підстав передбачених ст. 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншим правовими актами чи правочином.

Відтак, набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що для виникнення зобов`язання, передбаченого ст. 1212 ЦК України, важливим є факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

Місцевим господарським судом встановлено, що у межах виконавчого провадження №60992663 з рахунків боржника - ПП «Захід-Агроінвест» приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Мельниченком К.П. було списано 1 470 860,43 грн, що підтверджується банківськими виписками, належним чином завірені копії яких містяться в матеріалах справи.

Разом з цим, ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 17.01.2020 у справі № 921/606/19, яка набрала законної сили, задоволено заяву ПП «Захід-Агроінвест» про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; визнано наказ Господарського суду Тернопільської області від 26.12.2019 у справі № 921/606/19 таким, що не підлягає виконанню як такий, що виданий судом помилково.

Як було зазначено вище, ухвалою Господарського суду Львівської області від 11.01.2021, яка залишена без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 03.06.2021 у справі № 914/346/20 (921/606/19), задоволено скаргу ПП "Захід-Агроінвест" на дії Приватного виконавця Мельниченка К.П. щодо виконання наказу Господарського суду Тернопільської області від 26.12.2019 у справі № 921/606/19; визнано неправомірними дії приватного виконавця Мельниченка К.П.; скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження № 60992663 від 16.01.2020 та зобов`язано приватного виконавця Мельниченка К.П. усунути порушення (поновити порушене право заявника) шляхом повернення грошових коштів, стягнутих з ПП "Захід-Агроінвест" в межах виконавчого провадження № 60992663 в сумі 1 470 860,43 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що преюдиційність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами (аналогічна за змістом правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.11.2019 у справі №922/643/19).

Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиційного установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії (аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.12.2019 по справі №910/6356/19).

Враховуючи, що у даній справі приймають участь ті ж самі сторони та приватний виконавець, факти встановлені в ухвалі Господарського суду Львівської області від 11.01.2021, яка набрала законної сили, є преюдиційними, а тому у межах даної справи не потребують доказування обставини неправомірності стягнення з ПП «Захід-Агроінвест» приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Мельниченком К.П. коштів в сумі 1 470 860,43 грн в межах виконавчого провадження № 60992663 на виконання наказу Господарського суду Тернопільської області 26.12.2019 з примусового виконання рішення Господарського суду Тернопільської області від 11.11.2019 у справі № 921/606/19.

У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, якщо така правова природа в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі (дана правова позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30.08.2018 у справі №334/2517/16-ц).

З огляду на викладене, враховуючи те, що наказ Господарського суду Тернопільської області від 26.12.2019 у справі № 921/606/19 визнано судом таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції дійшов правомірного та обґрунтованого висновку, що грошові кошти в сумі 1 470 860,43 грн, стягнуті в межах виконавчого провадження №60992663 на виконання такого наказу, є такими, що набуті без достатньої правової підстави.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає помилковими доводи апелянта щодо неправильного застосування судом першої інстанції норми ст. 1212 ЦК України, оскільки правовідносини між ТОВ «Борщівська аграрна компанія» та ПП «Захід-Агроінвест» виникли з договору купівлі продажу №21/05-к від 21.05.2019, а тому спірні кошти, списані на виконання рішення суду у зв`язку із невиконанням умов договору, не можуть вважатися такими, що набуті без достатньої правової підстави, з огляду на таке.

Як вказував позивач, підставою для списання грошових коштів у сумі 1 470 860,43 грн був наказ Господарського суду Тернопільської області від 26.12.2019 №921/606/19, який в подальшому було визнано таким, що не підлягає виконанню. Тобто зникла правова підстава, яка слугувала б обставиною для підтвердження правомірності отримання ТОВ «Борщівська аграрна компанія» коштів.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку, якщо правова підстава переходу відпала згодом, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього (правова позиція Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.01.2020 у справі №910/16664/18).

При цьому, суд апеляційної інстанції не враховує доводи апелянта щодо не зупинення судом розгляду справи до завершення розгляду справи №921/606/19, в якій встановлюються обставини щодо наявності підстав для стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу №21/05-к від 21.05.2019, який був правовою підставою отримання спірних коштів, оскільки факт неправомірності списання коштів з рахунків позивача встановлено ухвалою Господарського суду Львівської області від 11.01.2021, яка залишена без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 03.06.2021 у справі №914/346/20(921/606/19).

Суд першої інстанції встановив, що зі списаних у межах виконавчого провадження з рахунків боржника коштів в сумі 1 470 860,43 грн приватним виконавцем Мельниченком К.П. 1 327 131,94 грн перераховано ТОВ «Борщівська аграрна компанія». Зазначене підтверджується, серед іншого, й листом приватного виконавця Мельниченка К.П. від 09.02.2021 № 1, направленого боржнику.

Отже, вірним є висновок місцевого господарського суду, що до стягнення з ТОВ «Борщівська аграрна компанія» на користь ПП «Захід-Агроінвест» підлягають кошти в сумі 1 327 131,94 грн, які були неправомірно стягнуті у межах виконавчого провадження №60992663 на виконання наказу, який визнано судом таким, що не підлягає виконанню, та перераховані приватним виконавцем ТОВ «Борщівська аграрна компанія».

Із вказаної вище суми списаних у межах виконавчого провадження № 60992663 з рахунків боржника коштів було вираховано 10 % основної винагороди приватного виконавця за вчинення заходів примусового виконання рішення, про що, зокрема, повідомляв приватний виконавець Мельниченко К.П. у листі від 09.02.2021 № 1.

Відповідно до п. 19 Порядку виплати винагород державним виконавця та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 № 643, приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Оскільки у межах виконавчого провадження № 60992663 з рахунків боржника списано кошти у розмірі 1470860,43 грн, враховуючи наведені норми законодавства щодо розміру основної винагороди приватного виконавця, 10 % основної винагороди приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої становить 147 086,04 грн.

Місцевий господарський суд вірно встановив, що приватним виконавцем Мельниченком К.П. перераховано позивачу 15 000,00 грн згідно із платіжним дорученням від 09.02.2021 № 2PL831254. З огляду на що, обґрунтованим є висновок суду про стягнення з приватного виконавця Мельниченка К.П. 132 086,04 грн. грошових коштів в повернення основної винагороди приватного виконавця, стягнутої з боржника у межах виконавчого провадження ВП 60992663.

Що стосується тверджень ТОВ «Борщівська аграрна компанія» наданих в судовому засіданні про те, що кошти в сумі 1 327 131,94 грн були добровільно повернуті відповідачем-1 шляхом перерахування на депозитний рахунок Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) у межах виконавчого провадження №61802328 відносно боржника ПП «Захід-Агроінвест», враховуючи заперечення позивача щодо отримання вказаних коштів, суд зазначає, що апелянтом не доведено та не обґрунтовано, яким чином ці кошти можуть вважатися повернутими саме ПП «Захід-Агроінвест».

Отже, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази повернення ТОВ «Борщівська аграрна компанія» позивачу безпідставно набутих (одержаних) в межах виконавчого провадження № 60992663 коштів в сумі 1 327 131,94 грн.

Доводи апелянта про те, що у спірних правовідносинах існує лише один порядок повернення отриманого за судовим рішенням - процедура повороту виконання рішення, визначена ст. 333 ГПК України, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2, 10 ст. 333 ГПК України якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо при новому розгляді справи він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Заява про поворот виконання може бути подана протягом одного року з дня ухвалення відповідного рішення суду апеляційної чи касаційної інстанції або з дня ухвалення рішення при новому розгляді справи. Така заява розглядається у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника у двадцятиденний строк з дня надходження заяви, проте їх неявка не перешкоджає її розгляду.

Однак, підставою даного позову є необґрунтоване та безпідставне списання з рахунків позивача спірних коштів на виконання наказу, що не підлягає виконанню і був виданий судом помилково, а не факт скасування рішення Господарського суду Тернопільської області від 11.11.2019 у справі 921/606/19, як помилково вважає ТОВ «Борщівська аграрна компанія».

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

За таких обставин апеляційний господарський суд вважає, що надав відповідь на всі істотні, вагомі та доречні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, та дійшов висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції.

Відповідно ст.ст. 13, 76, 77, 79, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на наведене вище, оскаржуване рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судові витрати.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням вказаного, апеляційний господарський суд дійшов висновку про залишення судового збору за подання апеляційної скарги за апелянтом.

Керуючись ст. ст. 129, 269-270, 275-276, 281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 18.08.2021 у справі №914/346/20(914/564/21) залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Борщівська аграрна компанія» - без задоволення.

2. Судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції залишити за апелянтом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до Верховного Суду.

Справу повернути до Господарського суду Львівської області.

Повний текст постанови підписано 23.11.2021.

Головуючий-суддя О. МАТУЩАК

Судді С. БОЙКО

Т. БОНК