ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" вересня 2021 р. Справа№ 910/41/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Скрипки І.М.

Михальської Ю.Б.

секретар судового засідання: Бендюг І.В.,

за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 28.09.2021,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу Комунального підприємства "Київтранспарксервіс"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 13.05.2021 (повний текст складено 04.06.2021)

у справі № 910/41/21 (суддя Данилова М.В.)

за позовом Комунального підприємства "Київтранспарксервіс"

до Фізичної особи-підприємця Грибана Андрія Олексійовича

за участю третьої особи на стороні позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Інноваційні рішення 2"

про стягнення упущеної вигоди,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2021 року Комунальне підприємство "Киїтранспарксервіс" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Грибана Андрія Олексійовича про стягнення упущеної вигоди на суму в розмірі 414 041, 31 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що протиправні дії, вчинені відповідачем, завдали збитків позивачу у формі упущеної вигоди.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та його мотиви

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.05.2021 у справі №910/41/21 в позові відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено наявності складу цивільного правопорушення, яке б давало підстави стверджувати, що саме внаслідок протиправних дій відповідача позивачу завдано збитків.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги, письмових пояснень та узагальнення їх доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, мотивуючи свої вимоги тим, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального права.

Апелянт вважає, що судом першої інстанції не прийнято до уваги ті обставини, що причина зупинення дії договору №ДНП-2020-02/14 від 12.02.2020 в частині здійснення оплати по договору полягає у неможливості здійснення діяльності ТОВ «Інноваційні рішення 2» через протиправні дії відповідача, які проявляються у відмові звільнити паркувальний майданчик після закінчення дії договору №ДНП-12/06 від 30.12.2005.

Крім того, рішенням Господарського суду міста Києва від 13.05.2021 встановлено, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено провадження №200000960 від 13.02.2020 в межах якого 26.02.2020 було винесено постанову, у якій визнано об`єктом злочинного посягання територію паркувального майданчику і в якості речових доказів паркувальний майданчик передано на відповідальне зберігання ФОП Грибану А.О.

Апелянт зауважує, що відповідач здійснював оплату за послуги паркування транспортних засобів згідно договору №ДНП-12/06 від 30.12.2005.

Вищевикладені обставини на думку скаржника свідчать про те, що територія паркувального майданчика знаходиться у користуванні відповідача.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та заперечень проти пояснень відповідача

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не було надано відзив на апеляційну скаргу, що, в свою чергу, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції, відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України.

Явка представників у судове засідання

Представник третьої особи в судове засідання 28.09.2021 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, що міститься в матеріалах справи.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи ( його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (частина третя статті 202 Господарського процесуального кодексу України).

Застосовуючи згідно статті 3 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії»(«Alimentaria Sanders S.A. v. Spain») від 07.07.1989).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Дослідивши матеріали справи, колегія приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представника третьої особи, оскільки він не скористався своїми правами, передбаченими статтею 42 Господарського процесуального кодексу України.

Обставини справи встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як підтверджено матеріалами справи, 30 грудня 2015 року між Комунальним підприємством "Київтранспарксервіс" (сторона-1) та Фізичною особою-підприємцем Грибаном Андрієм Олексійовичем (сторона-2) укладено договір про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування № ДНП-2015-12/06, відповідно до пункту 1.1. якого сторона-1 надає за плату стороні-2 право на організацію та експлуатацію 77 місць для платного паркування транспортних засобів, а також 8 спеціальних місць для безкоштовного паркування транспортних засобів які перевозять інвалідів, що розташовані на паркувальному майданчику за адресою: м. Київ, Дарницький район, вул. Пчілки Олени, 2, в межах ІІІ територіальної зони паркування м. Києва (фіксовані місця для паркування), а також здійснення розрахунків з юридичними та фізичними особами за паркування їхнього автотранспорту.

У п. 2.2.3 договору сторони погодили, що сторона-2 здійснює експлуатацію фіксованих місць для паркування згідно з вимогами чинного законодавства України, в тому числі Правилами паркування, у відповідності до умов цього договору, схеми організації дорожнього руху.

Як передбачено п. 6.1 договору цей договорів вважається укладеним і набирає чинності з 01.01.2016 і діє до 31 грудня 2019 року.

Листом № 053/05-3791 від 25.10.2019 позивач повідомив відповідача про припинення 31.12.2019 дії договору та про те, що подальше право на експлуатацію паркувального майданчику, після закінчення строку дії договору, реалізовуватиметься через систему електронних продажів ProZorro.Продажі у відповідності до п. 1.1 рішення Київської міської ради № 184/6840 від 05.03.2019 "Про вдосконалення системи організації паркувального простору в місті Києві".

Листом № 053/05-4387 від 20.11.2019 позивач додатково повідомив відповідача про закінчення дії договору та про зобов`язання звільнити фіксовані місця для паркування до 01.03.2020.

Отже, договір про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування (договір) № ДНП-2015-12/06 від 30.12.2015 припинив свою дію 31.12.2019.

Як вбачається з матеріалів справи, 18 грудня 2020 року Комунальним підприємством "Київтранспарксервіс" опубліковано в електронній системі ProZorro.Продажі оголошення про проведення продажу прав на експлуатацію майданчика для паркування транспортних засобів за адресою: м. Київ, Дарницький район, вул. Пчілки Олени, 2 в межах ІІІ територіальної зони паркування міста Києва, що включає 77 місць для платного паркування транспортних засобів, а також 9 спеціальних місць для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять осіб з інвалідністю.

Відповідно до протоколу електронного аукціону № UA-PS-2019-12-18-000029-1 від 10.01.2020 переможцем електронного аукціону визнано Товариство з обмеженою відповідальністю "Інноваційні рішення 2" із пропозицією 30, 04 грн. - за 1 паркомісце, з яким 12.02.2020 було укладено договір № ДНП-2020-02/14.

У подальшому, 05 березня 2020 року Комунальним підприємством "Київтранспарксервіс" (сторона-1) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інноваційні рішення 2" (сторона-2) було складено та підписано акт приймання-передачі паркувального майданчика, відповідно до якого сторони цим актом підтверджують, що сторона-1 передала, а сторона-2 прийняла в експлуатацію паркувальний майданчик на 86 машино-місць за адресою: м. Київ, Дарницький район, вул. Пчілки Олени, 2, в межах ІІІ територіальної зони паркування.

13 березня 2020 року між Комунальним підприємством "Інноваційні рішення 2" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інноваційні рішення 2" Товариством з обмеженою відповідальністю "Інноваційні рішення 2" було укладено додаткову угоду № 1 до договору, відповідно до п. 1 якої у зв`язку із неможливістю здійснювати експлуатацію паркувального майданчика за адресою: м. Київ, Дарницький р-н. вул. Пчілки Олени, 2, в межах ІІІ територіальної зони паркування м. Києва, та неможливістю виконання зобов`язань за договором, сторони домовилися призупинити дію договору в частині оплати за експлуатацію майданчика для паркування. Умови цієї додаткової угоди застосовуються до відносин між сторонами, які виникли до її укладання з 05.03.2020 до 15.04.2020 та на підставі ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України.

Також між Комунальним підприємством "Київтранспарксервіс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інноваційні рішення 2" було укладено аналогічні додаткові угоди, а саме: 15.04.2020 додаткова угода № 2; 15.05.2020 додаткова угода № 3; 01.07.2020 додаткова угода № 4.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує, що причиною зупинення дії договору № ДНП-2020-02/14 від 12.02.2020 в частині здійснення оплати по договору полягає у неможливості здійснення діяльності Товариством з обмеженою відповідальністю "Інноваційні рішення 2" через протиправні дії відповідача, які проявляються у відмові звільнити паркувальний майданчик за адресою: м. Київ, Дарницький р-н. вул. Пчілки Олени, 2, по закінченню дії договору № ДНП-12/06 від 30.12.2015.

Заперечуючи проти позову відповідач зазначає про відсутність будь-яких належних доказів того, що ним здійснюється діяльність на паркувальному майданчику.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно із приписами ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників скаржника та відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини даної господарської справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при прийнятті оскаржуваного судового акту, дійшла висновку про залишення апеляційної скарги Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступних підстав.

Причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо наявності, на думку позивача, збитків, завданих Комунальному підприємству "Київтранспарксервіс" протиправними діями відповідача.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

За приписами частин 1,2 статті 22 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування збитків, які їй було завдано в результаті порушення її цивільного права. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до частини 3 статті 22 Цивільного кодексу України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відшкодування майнової шкоди за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Згідно зі статтею 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до частини 1 статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини 1 статті 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Упущена вигода - це доход або прибуток, який міг би одержати суб`єкт зовнішньоекономічної діяльності в разі здійснення зовнішньоекономічної операції і який він не одержав внаслідок дії обставин, що не залежать від нього, якщо розмір його передбачуваного доходу або прибутку можна обґрунтувати.

Таким чином, законодавець встановлює, що при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Тобто, доказуючи наявність упущеної вигоди, кредитор має довести факти вжиття певних заходів щодо одержання таких доходів. Якщо неодержання кредитором очікуваних доходів є наслідком недбалої поведінки самого кредитора, така упущена вигода не підлягатиме відшкодуванню. Тобто підставою для відшкодування упущеної вигоди є протиправні дії, які мали наслідком не отримання позивачем доходу, на який він розраховував.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суд по справі № 921/377/14-г/7 від 11.04.2018.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Нормами частини 4 статті 623 Цивільного кодексу України на кредитора покладений обов`язок довести розмір збитків, заподіяних йому порушенням зобов`язання. При цьому кредитор повинен не тільки точно підрахувати розмір збитків, але і підтвердити їх документально. При обрахуванні розміру упущеної вигоди мають враховуватися тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум або інших цінностей, якби зобов`язання було виконано боржником належним чином.

За вказаних обставин пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі, якщо б відповідачем не було порушено його прав.

Отже, позивач повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Доводи позивача про те, що причина зупинення дії договору №ДНП-2020-02/14 від 12.02.2020 в частині здійснення оплати по договору полягає у неможливості здійснення діяльності ТОВ «Інноваційні рішення 2», через протиправні дії відповідача, які проявляються у відмові звільнити паркувальний майданчик після закінчення дії договору №ДНП-2015-12/06 від 30.12.2005, не знаходять свого підтвердження, оскільки, по-перше, наявність підписаного між Комунальним підприємством "Київтранспарксервіс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інноваційні рішення 2" акту приймання-передачі паркувального майданчику від 05.03.2020 свідчить про те, що ТОВ "Інноваційні рішення 2" було прийнято паркувальний майданчик без будь-яких перешкод з його експлуатації; по-друге, у додаткових угодах до договору №ДНП-2020-02/14 від 12.02.2020 не було вказано з яких саме підстав неможливо здійснювати експлуатацію майданчику для паркування.

Щодо послань позивача на ті обставини, що відповідач вже після припинення договору №ДНП-2015-12/06 від 30.12.2005 продовжував здійснювати оплату за послуги паркування транспортних засобів згідно договору, слід зазначити, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено провадження № 200000960 від 13.02.2020, в межах якого 26.02.2020 було винесено постанову, у якій визнано об`єктом злочинного посягання територію паркувального майданчику по вул. О. Пчілки, 2, в якості речових доказів передано на відповідальне зберігання власнику паркувального майданчику ФОП Грибан А.О.

За вказаних обставин, як вказує відповідач, він і сплачував передбачені договором кошти на користь позивача. Водночас, ФОП Грибан А.О. стверджує, що такі кошти позивачем поверталися відповідачу. Дані обставини позивачем не заперечені.

Відтак, всупереч статті 74 Господарського процесуального кодексу України позивачем не доведено наявність усіх складових правопорушення відповідно до чинного законодавства (наявність неправомірної поведінки відповідача, безпосередній причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та понесеними позивачем збитками і розміром відшкодування) щодо понесених збитків. Позивач не надав доказів на підтвердження протиправної поведінки відповідача.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відтак, враховуючи недоведення КП "Київтранспарксервіс" складу цивільного правопорушення, яке б давало підстави стверджувати, що саме внаслідок протиправних дій відповідача позивачу завдано збитків, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розцінюватись як вимога детально відповідати на кожний аргумент апеляційної скарги (рішення ЄСПЛ у справі Трофимчук проти України, № 4241/03, від 28.10.2010 р.).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2021 у справі №910/41/21 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на апелянта.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 129, 269, 270, 271, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2021 у справі №910/41/21 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 13.05.2021 у справі №910/41/21 залишити без змін.

Матеріали справи №910/41/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено: 24.11.2021 після виходу з лікарняного та відпусток суддів Тищенко А.І. та Скрипки І.М.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді І.М. Скрипка

Ю.Б. Михальська