ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2021 р. Справа№ 910/5552/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пашкіної С.А.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Сітайло Л.Г.

За участю секретаря судового засідання : Кулачок О.А.

представників сторін:

від позивача - Гаврилов Є.Ю. ( довір. №28/10/20-18 від 28.10.20);

від відповідача - Головачева О.М. ( ордер серія АІ №1163777 від 20.10.2021);

розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"

на рішення Господарського суду міста Києва від 11.06.2021 року

у справі №910/5552/21 (суддя Карабань Я.А.)

за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"

до Громадської організації "Рада Національних спільнот України"

про стягнення 144 516, 67 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.06.2021 у справі №910/5552/21 позов задоволено частково. Стягнуто з Громадської організації «Рада Національних спільнот України» на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» 133 590 грн. 44коп інфляційних втрат, 1 827 грн. 83 коп. 3 % річних та 2 202 грн. 15 коп. судового збору. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду ґрунтується на тому, що:

- відповідач в порушення умов укладеного сторонами договору на постачання теплової енергії, спожиті послуги не оплатив;

- відповідач доказів, які б спростували наведені в доданих позивачем до матеріалів справи документах щодо обсягу споживання теплової енергії та доказів оплати не надав;

- з огляду на те, що пеня нарахована позивачем за період з 01.05.2020 по 28.02.2021, за період дії карантину, задоволенню позовні вимоги в частині стягнення пені не підлягають .

Не погоджуючись з рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 11.06.2021 в частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач зазначає про те, що:

- висновки суду першої інстанції щодо застосування до правовідносин між сторонами у даній справі положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги», є безпідставним та незаконним в частині нарахування пені; позивач є виробником та постачальником теплової енергії саме як товару, тобто в розумінні чинного законодавства теплова енергія є саме товаром, а не комунальною послугою;

- спірна сума пені нарахована позивачем відповідно до умов договору від 27.02.2020 № та відповідає вимогам чинного законодавства.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду № 09.1-07/457/21 у зв`язку з задоволенням заяви про самовідвід судді Суліма В.В. у розгляді апеляційної скарги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.06.2021 у справі № 910/5552/21 задоволено та відповідно до підпункту 2.3.50 пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду у справі № 910/5552/21 призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.08.2021 у справі № 910/5552/21 визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Пашкіна С.А., судді: Сітайло Л.Г., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.09.2021 колегією суддів у складі головуючого судді Пашкіна С.А., суддів Шаптали Є.Ю., Сітайло Л.Г. прийнято до свого провадження справу №910/5552/21 за апеляційною скаргою Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на рішення Господарського суду міста Києва, розгляд справи призначено на 21.10.2021.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін судовою колегією встановлено.

27.02.2020 між позивачем (теплопостачальна організація) та відповідачем (абонент) укладено договір № на постачання теплової енергії, відповідно до п. 1.1. якого предметом договору є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії на умовах, передбачених цим договором.

При виконанні умов цього договору, а також вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов`язуються керуватися тарифами, затвердженими у встановленому порядку, Положенням про Держенергонагляд, Правилами користування тепловою енергією, Правилами технічної експлуатації теплових установок і мереж, нормативними актами з питань користування та розрахунків за енергоносії, чинним законодавством України (п. 2.1. договору).

Відповідно до п.2.2.1. теплопостачальна організація зобов`язується постачати теплову енергію на потреби: опалення та вентиляції - в період опалювального сезону в кількості та в обсягах згідно з додатком № 1 до цього договору.

Згідно з п. п. 2.3.1., 2.3.2. договору абонент зобов`язується: додержуватися кількості споживання теплової енергії по кожному параметру в обсягах, які визначені у додатку № 1 до договору, не допускаючи їх перевищення та своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії; виконувати умови та порядок оплати в обсягах і в терміни, які передбачені в додатку № 4 до договору.

Пунктом 6.1.3. договору передбачено, що теплопостачальна організація несе відповідальність за правильність застосування тарифів та достовірність нарахувань за фактично відпущену теплову енергію абоненту.

Відповідно до п. п. 6.3.1., 6.3.6. договору абонент несе відповідальність за: невиконання умов цього договору; виконання порядку розрахунків за теплову енергію, викладених в додатку № 4 до договору.

Цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 18.11.2022 (п. 8.1. договору).

Згідно з п. 2 додатку № 4 до договору абонент до початку розрахункового періоду (місяця) сплачує теплопостачальній організації вартість заявленої у договорі кількості теплової енергії на розрахунковий період з урахуванням сальдо розрахунків на початок місяця або формує договір про заставу майна згідно Закону України "Про заставу", як засіб гарантії сплати спожитої теплової енергії.

Пунктом 2 додатку № 1 до договору визначено, що орієнтована вартість теплової енергії, відпущеної абоненту за поточний рік відповідно до тарифів, діючих на момент укладання договору, становить 42 030, 95грн ПДВ 8 406,19 грн. Всього 50 437, 13 грн.

Згідно з п. 4 додатку № 1 до договору дата зняття абонентом показників приладу обліку 22 числа поточного місяця; надання звіту в ЦОК за адресою: вулиця Волоська, будинок 42 не пізніше 25 числа звітного місяця. При відсутності звіту у встановлений термін розрахунок виконується згідно договірних навантажень.

Відповідно до п. 3 додатку № 4 до договору абонент щомісяця з 12 по 15 число в ЦОК за адресою: вул. Волоська, будинок 42 самостійно отримує: облікову картку фактичного споживання теплової енергії за звітний період; акт звіряння розрахунків на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акту звірки абонент повертає в ЦОК); акт виконаних робіт.

Абоненту на суму боргу на початок кожного розрахункового періоду (місяця) теплопостачальною організацією нараховується пеня в розмірі 0,5% за кожний день, до моменту його повного погашення але не більше суми обумовленої чинним законодавством України (п. 7. додатку № 4 до договору).

29.11.2015 позивачем на підставі акту прийняття теплового вузла обліку №2-7618 про прийняття в експлуатацію теплового вузла обліку прийнято в експлуатацію тепловий вузол за адресою: місто Київ, вулиця А. Барбюса (Тютюнника), будинок 5.

Відповідно до ч.1 ст.275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу.

Згідно з ч.6 ст.276 Господарського кодексу України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону.

Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів (ч. 7 ст. 276 Господарського кодексу України).

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч.1 ст.174 Господарського кодексу України).

Згідно з ч.1 ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст.202 Господарського кодексу України встановлено, що господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Положеннями статті 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з положеннями статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Правовий аналіз положень статей 599, 610, 611 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку про те, що зобов`язання вважається таким, що припинилося виконанням, проведеним належним чином, лише у разі, якщо воно виконано в повному обсязі у встановлений строк.

Пунктом 3 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності: завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти; цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Частиною 6 статті 19 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про теплопостачання" споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Згідно з ч.3 ст. 24 Закону України "Про теплопостачання", основними обов`язками споживача теплової енергії є: своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії додержання вимог договору та нормативно-правових актів.

Частиною 4 ст. 24 Закону України "Про теплопостачання" передбачено, що споживач теплової енергії несе відповідальність за порушення умов договору з теплопостачальною організацією, відповідних нормативно-правових актів та виконання приписів органів, уповноважених здійснювати державний нагляд за режимами споживання теплової енергії згідно із законом.

Відповідно до п.40 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою КМУ від 03.10.2007 №1198 (надалі - Правила), споживач теплової енергії зобов`язаний, зокрема, вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.

Згідно зі статтею 20 Закону України "Про теплопостачання" тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб`єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво теплової енергії, у тому числі на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії, на транспортування та постачання теплової енергії встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, та органами місцевого самоврядування у межах повноважень, визначених законодавством.

Відповідно до статті 25 Закону України "Про теплопостачання" у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Звертаючись з позовом до суду на підтвердження заборгованості відповідача позивачем додано наступні докази: копію корінця наряду № 1212 від 16.10.2020; копію відомості спожитої теплової енергії; довідку про нарахування за теплову енергію за договором за період з березня 2020 року по лютий 2021 року. актами приймання-передавання товарної продукції: №№ 2/2021- за лютий 2021 року, 1/2021- за січень 2021 року, 12/2020- за грудень 2020 року, 11/2020- за листопад 2020 року, 10/2020- за жовтень 2020 року, 4/2020- за квітень 2020 року, 3/2020- за березень 2020 року; облікові картки за: лютий 2021, січень 2021 року, грудень 2020 року, листопад 2020 року, жовтень 2020 року, квітень 2020 року, березень 2020року.

28.02.2021 року позивачем складено акт звіряння розрахунків за теплову енергію між позивачем та відповідачем та виставлено рахунок фактуру № /2021-2 на суму 133 590, 44грн.

При цьому, актами приймання-передавання товарної продукції з боку відповідача не підписані, однак з огляду на п.3 додатку № 4 до договору, згідно з якими обов`язок отримати облікову картку фактичного споживання теплової енергії за звітний період; акт звіряння розрахунків на початок розрахункового періоду, акт виконаних робіт, покладений на відповідача.

Також позивач 26.04.2021 направив відповідачу вказані вище рахунок- фактуру, акт звіряння розрахунків за теплову енергію та акти приймання-передавання товарної продукції, що підтверджується описом вкладення до цінного листа № 556 та накладною поштового відправлення.

Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про те, що відсутність підписаних обома сторонами актів приймання-передавання товарної продукції та акту звіряння розрахунків є наслідком, у тому числі, бездіяльності відповідача та невиконання ним свого обов`язку, встановленого пунктом 3 додатку № 4 до договору № від 27.02.2020.

На підставі наведеного а також того, що відповідачем не надано доказів оплати спожитої теплової енергії в розмірі 133 590,44 грн. позовні вимоги про стягнення заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Розрахунок позивача про стягнення 3% річних в розмірі 1 827, 83грн за період з 01.04.2020 по 28.02.2021 а також інфляційних втрат у сумі 4 779,01 грн за період квітень 2020 року по лютий 2021 є обґрунтованим та арифметично вірним, а тому вимога позивача щодо стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних підлягає задоволенню в повному розмірі.

Крім цього, за порушення виконання грошового зобов`язання позивач просив стягнути з відповідача 4 319, 39грн пені за період з 01.05.2020 по 28.02.2021.

За змістом ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно зі ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із п.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Положеннями ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч.6 ст.232 Господарського кодексу України).

Пунктом 7 додатку № 4 до договору сторонами погоджено, що абоненту на суму боргу на початок кожного розрахункового періоду (місяця) теплопостачальною організацією нараховується пеня в розмірі 0,5% за кожний день, до моменту його повного погашення але не більше суми обумовленої чинним законодавством України.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача пені у розмірі 4 319, 39грн за порушення виконання грошового зобов`язання за період з 01.05.2020 по 28.02.2021, місцевий господарський суд, з яким погоджується колегія суддів, виходив з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу.

Проте дія зазначеної норми була зупинена відповідно до Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 17 березня 2020 року № 533-IX, який набрав чинності 18 березня 2020 року.

Разом з тим, відповідно до підпункту 4 пункту 3 розділу ІІ Прикінцеві положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 17 березня 2020 року № 530-ІХ, що набрав чинності 17 березня 2020 року, на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється, зокрема, нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

З огляду на те, що пеня нарахована позивачем за період з 01.05.2020 по 28.02.2021, тобто на період дії карантину, судом обґрунтовано відмовлено в задоволені позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 4 319, 39 грн.

Враховуючи викладене, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 11.06.2021 не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 273-279, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 11.06.2021 у справі №910/5552/21 без змін.

3. Матеріали справи №910/5552/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду відповідно до ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя С.А. Пашкіна

Судді Є.Ю. Шаптала

Л.Г. Сітайло