ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" листопада 2021 р. Справа№ 910/11335/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кравчука Г.А.

суддів: Козир Т.П.

Коробенка Г.П.

при секретарі: Нагулко А.Л.

за участю представників сторін:

від прокуратури: Колодяжна А.В., прокурор відділу Київської міської прокуратури, посвідчення №058277 від 01.12.2020;

від позивача: Ільчик М.О., самопредставництво;

від відповідача: Іванюк В.І., адвокат, довіреність б/н від 06.09.2021;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Першого заступника керівника Київської міської прокуратури, м. Київ

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.09.2021 (повний текст складено 15.09.2021)

у справі № 910/11335/21 (суддя Шкурдова Л.М.)

за позовом Першого заступника керівника Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі Київської міської ради, м. Київ

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Україна", с. Зазим`є, Київська обл.

про скасування рішень про державну реєстрацію речового права на земельні ділянки,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог.

У липні 2021 року Перший заступник керівника Київської міської прокуратури (далі - прокурор) в інтересах держави в особі Київської міської ради (далі - Київрада, позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Україна" (далі - СТОВ "Нова Україна", відповідач) про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 30.09.2020 індексний номер 54332518, та здійсненої на його підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права постійного користування земельною ділянкою площею 278,9776 га (кадастровий номер :62:211:0127) за Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Нова Україна" (село Зазим`є, Броварський район, Київська область, 07415, ) та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 30.09.2020 індексний номер 54327210, та здійсненої на його підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права постійного користування земельною ділянкою площею 92,2065 га (кадастровий номер :62:212:0008) за Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Нова Україна" (село Зазим`є, Броварський район, Київська область, 07415, ).

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем прав територіальної громади, яка є частиною держави, на землю та неотримання плати за землю.

Звернення прокурора з даною позовною заявою мотивоване неналежним здійсненням Київською міською радою своїх повноважень щодо судового захисту порушених інтересів держави.

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.09.2021 позовну заву Першого заступника керівника Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі Київської міської ради залишено без розгляду.

Постановляючи вказану ухвалу, суд першої інстанції з огляду на вимоги ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" дійшов висновку про необхідність залишення позову прокурора без розгляду відповідно до ст. 226 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). Суд першої інстанції, проаналізувавши матеріали справи в їх сукупності, встановив, що прокурором не обґрунтовано наявності визначених законодавством виключних підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді, зокрема не доведено, що уповноважений орган, в інтересах якого він звернувся з позовом, не здійснює чи неналежним чином здійснює свої повноваження щодо захисту інтересів держави, оскільки Київська міська рада самостійно звернулась до суду з відповідним позовом до СТОВ "Нова Україна" (справа № 910/11761/21).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись із прийнятою ухвалою, Перший заступник керівника Київської міської прокуратури 27.09.2021 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.09.2021 у справі № 910/11335/21 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, поклавши на відповідача судові витрати понесені Київською міської прокуратури.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги прокурор вказує на те, що оскаржувана ухвала постановлена судом першої інстанції з невідповідністю викладених у ній висновків обставинам справи, з неправильним застосуванням норм матеріального (ст. ст.14, 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України "Про прокуратуру"), а також порушенням норм процесуального права (ст.ст. 2, 53, 86, 162, 174, 226, 234, 236 ГПК України), що відповідно до ст. 280 ГПК України є підставою для її скасування. Зокрема, прокурор вважає, що суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі:

- не зазначив конкретний пункт (підставу) ч. 1 ст. 226 ГПК України згідно якого позов прокурора залишено без розгляду;

- відкривши провадження у даній справі підтвердив підстави представництва прокурором інтересів держави в особі Київської міської ради;

- безпідставно вказав про недоведеність прокурором бездіяльності органу місцевого самоврядування, з огляду на те, що у Господарському суді міста Києва перебуває справа № 910/11761/21 за позовом Київської міської ради до СТОВ "Нова Україна" з тим самим предметом та з однакових підстав;

- не врахував, що позов Київської міської ради був поданий пізніше ніж позов прокурора у даній справі та станом на час винесення ухвали від 14.09.2021 про залишення позову прокурора без розгляду в матеріалах справи були відсутні докази відкриття провадження у справі за позовом Київської міської ради;

- помилково визнав, що для підтвердження бездіяльності компетентного органу прокурор повинен надати вирок суду щодо службових осіб, докази накладення дисциплінарних стягнень на державних службовців тощо.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/11335/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Кравчук Г.А., судді: Козир Т.П., Коробенко Г.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.10.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Першого заступника керівника Київської міської прокуратури на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.09.2021 у справі №910/11335/21, справу призначено до розгляду на 11.11.2021.

У судовому засіданні 11.11.2021 відповідною ухвалою Північним апеляційним господарським судом на підставі ч.ч. 2, 3 ст. 216 ГПК України оголошено перерву до 18.11.2021.

Явка представників сторін.

У судовому засіданні 18.11.2021 представник прокуратури підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні 18.11.2021/

У судовому засіданні 18.11.2021 представник відповідача заперечив апеляційну скаргу, ухвалу суду першої інстанції у даній справі просив залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

Як убачається із матеріалів справи, 22.07.2021 ухвалою Господарського суду міста Києва прийнято позовну заяву прокурора до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/11335/21 за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 14.09.2021, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов.

Відповідачем 14.09.2021 до місцевого господарського суду подано заяву про залишення позову без розгляду, мотивовану тим, що у Господарському суді міста Києва перебуває інша справа № 910/11761/21 за позовом Київської міської ради до цього ж відповідача (СТОВ "Нова Україна") з тим самим предметом та з однакових підстав.

За твердженням відповідача, у даній справі наявні підстави для залишення позову прокурора без розгляду на підставі пунктів 2 та 10 ч. 1 ст. 226 ГПК України.

За результатами підготовчого засідання, яке відбулося 14.09.2021, суд першої інстанції постановив ухвалу про залишення позову прокурора без розгляду на підставі ст. 226 ГПК України з огляду на відсутність законних підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі Київської міської ради, оскільки Київська міська рада самостійно звернулась до суду з відповідним позовом.

Зазначений процесуальний документ і є предметом апеляційного оскарження.

Посилаючись на правові позиції, викладені у постанові Верховного Суду від 20.09.2018 у справі №924/1237/17 та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 07.12.2018 №924 /1256/17, суд першої інстанції констатував, що прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Відповідно до положень чинного законодавства Київська міська рада наділена правом і має можливість самостійно реалізувати своє право на звернення з позовом до господарського суду у порядку, визначеному ч. 2 ст. 4 ГПК України.

Звертаючись до місцевого господарського суду з позовом у даній справі прокурор вказав, що Київська міська рада не вживає жодних заходів з даного приводу, що свідчить про її бездіяльність.

Проте, як встановив суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, у Господарському суді міста Києва перебуває інша справа №910/11761/21 за позовом Київської міської ради до цього ж відповідача (СТОВ "Нова Україна") з тим самим предметом та з однакових підстав, у зв`язку з чим, посилання прокурора на бездіяльність Київської міської ради, за висновком суду, є необґрунтованими.

Крім того, враховуючи правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 06.02.2019 №927/246/18, суд першої інстанції відзначив, що саме лише посилання в позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття заяви для розгляду недостатньо. У такому разі прокурор повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону (наприклад, вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державних службовця, які займають посаду державної служби в органі державної влади та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків тощо).

У вказаній постанові касаційного суду серед іншого, Верховним Судом наголошено, що обставини дотримання прокурором встановленої ч. ч. 3, 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" процедури, яка повинна передувати зверненню до суду з відповідним позовом, підлягають з`ясуванню судом не залежно від того, чи має місце факт порушення інтересів держави у конкретних правовідносинах, оскільки відповідно до приписів ст. ст. 53, 174 ГПК України недотримання такої процедури унеможливлює розгляд заявленого прокурором позову по суті. У той же час, відповідний уповноважений орган держави (за його наявності), виконуючи свої функції, не позбавлений можливості самостійно звернутись до суду з метою захисту інтересів держави.

З огляду на викладене, місцевий господарський суду дійшов до висновку, що у даному випадку немає передбачених законом виключних підстав для представництва прокурором інтересів держави, а тому й немає підстав для розгляду справи по суті.

Колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснює правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Предметом позову у даній справі є вимога прокурора до СТОВ "Нова Україна" про скасування рішень про державну реєстрацію речового права на земельні ділянки.

При зверненні із цим позовом в інтересах держави в особі Київської міської ради прокурор доводив у чому саме полягає бездіяльність уповноваженого органу - Київської міської ради, яка будучи обізнаною про порушення інтересів держави, за наявності відповідних повноважень, не вживала належних та ефективних заходів цивільно-правового характеру щодо поновлення права власності територіальної громади на спірні земельні ділянки.

При цьому, на переконання прокурора, останнім встановлено виключний випадок для реалізації представницьких повноважень в інтересах держави та вжиті усі можливі заходи в межах Закону України "Про прокуратуру" для захисту майнових інтересів держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тобто імператив зазначеного конституційного положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу. Як підкреслив Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 01 квітня 2008 року № 4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з приписами ч. 3 ст. 4 ГПК України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Саме приписами ст. 53 ГПК України визначено участь у судовому процесі органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

До таких осіб норми процесуального закону відносять прокурора та визначають підстави участі цієї особи у господарській справі.

Так, відповідно до ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу (ч.4 ст.53 ГПК України).

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано ст. 23 Закону України "Про прокуратуру". Зазначена стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина 1). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина 3). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци 1-3 частини 4). У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження (частина 7).

У постанові колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі №924/1256/17 містяться такі правові висновки стосовно представництва прокурором держави в суді:

- з урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу в питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурором інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено;

- прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України);

- участь прокурора в судовому процесі можлива, крім іншого, за умови обґрунтування підстав для звернення до суду, а саме: має бути доведено нездійснення або неналежне здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах компетентним органом або підтверджено його відсутність (ч. ч. 3, 4 ст. 53 ГПК України, ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру");

- щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні компетентний орган, який відсутній або всупереч вимогам закону не здійснює захисту чи робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду;

- підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема (але не виключно): повідомленням прокурора на адресу відповідного компетентного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від такого органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.

Отже, у наведеній справі колегія суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що для підтвердження судом підстав для представництва інтересів прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, у чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає компетентний орган.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідний компетентний орган. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва, прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (абз. 1-3 ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру").

Оскільки повноваження органів влади, зокрема й щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень у компетентного органу здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Однією з підстав для представництва, є бездіяльність компетентного органу, яку прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести.

У постанові Великої палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 містяться такі правові висновки стосовно представництва прокурором держави в суді:

- бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк;

- звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення;

- невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо;

- прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

- частина 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із позицією суду першої інстанції стосовно того, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.

Водночас, необхідно відзначити, аби інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Виходячи з системного аналізу наведених правових норм та судової практики стосовно представництва прокурором держави в суді, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. При цьому, в кожному конкретному випадку прокурор при зверненні до суду з позовом повинен довести існування обставин порушення або загрози порушення інтересів держави.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 73 ГПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. ст. 74, 77 ГПК України).

Наявність бездіяльності компетентного органу повинна бути предметом самостійної оцінки суду в кожному випадку звернення прокурора з позовом за конкретних фактичних обставин.

Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, пункт 27).

Втім, існує категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив позицію відповідно до якої сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу; підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави.

Як убачається з матеріалів справи, на виконання ч. ч. 3 - 5 ст. 53 ГПК України та ч. ч. 3, 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор при поданні позовної заяви обґрунтував неналежне, на його думку, здійснення захисту інтересів держави.

Так, як убачається з матеріалів справи згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державна реєстрація за СТОВ "Нова Україна" права користування на спірні земельні ділянки здійснена у вересні 2020 року.

Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - Департамент) як уповноваженому органу Київської міської ради у сфері земельних відносин про вказаний факт порушення права власності територіальної громади на спірні земельні ділянки стало відомо 07.12.2020 та 23.12.2020 із відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що зазначено в скаргах Департаменту до Міністерства юстиції України на рішення державного реєстратора від 30.09.2020 № 54332518, №54327210.

Проте, будучи обізнаним з грудня 2020 року про факт незаконної реєстрації за СТОВ "Нова Україна" права постійного користування на земельні ділянки загальною площею понад 375 га, Департамент звернувся до Міністерства юстиції України зі скаргою про її скасування лише у березні 2021 року, тобто більше ніж через п`ять місяців після порушення права територіальної громади.

Внаслідок зволікання Київради та Департаменту зі зверненням до Міністерства юстиції України, наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2021 №1115/7 відмовлено у задоволенні вказаних скарг Департаменту у зв`язку з пропущенням встановленого ст. 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" 60-денного терміну.

Отже, звернення Київської міської ради через свій структурний підрозділ до Міністерства юстиції України зі скаргами (поданими з порушенням встановленого законодавством строку на оскарження рішення державного реєстратора) виявились єдиною та безрезультативною спробою захистити порушені права громади столиці на спірні земельні ділянки.

З огляду на вказані вище обставини, Київська міська прокуратура у порядку ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", починаючи з травня 2021 року неодноразово зверталась до Київської міської ради з листами від 19.05.2021, від 27.05.2021, від 04.06.2021, в яких повідомляла про порушення прав територіальної громади міста на спірні земельні ділянки, однак належних заходів цивільно-правового характеру Київською міською радою не вжито. Зокрема, на виконання доручення Київської міської ради Департамент у листі від 04.06.2021 повідомив Київську міську прокуратуру, що на даний час заходи цивільно-правового характеру для скасування реєстрації за СТОВ "Нова Україна" права постійного користування на спірні земельні ділянки не вживались.

На виконання вимог ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" Київська міська прокуратура листом від 04.06.2021 повідомила Київську міську раду про намір звернутися до Господарського суду міста Києва з вказаним позовом в інтересах держави.

Водночас, будь-які заперечення на вказаний лист прокуратури або повідомлення про намір самостійно звернутися до суду з позовом про скасування державної реєстрації за відповідачем права постійного користування спірними земельними ділянками, від Київської міської ради на адресу міської прокуратури не надходили. Підстави представництва прокурором інтересів держави в особі Київської міської ради останньою не оскаржувалися.

Таким чином, станом на 14.07.2021 (день подання даного позову до суду) прокурором була надана можливість компетентному органу відреагувати на порушення інтересів держави щодо спірних земельних ділянок, зокрема, шляхом вчинення відповідних дій для виправлення ситуації та відновлення прав та інтересів держави.

Вищевикладені обставини у сукупності свідчать, що на виконання вимог ст. 131-1 Конституції України, ч. ч. 3 - 5 ст. 53 ГПК України, ч. ч. 3, 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор при поданні позовної заяви обґрунтував неналежне, на його думку, здійснення захисту інтересів держави Київською міською радою, яка не вжила заходів щодо скасування державної реєстрації за відповідачем права постійного користування спірними земельними ділянками у судовому порядку, про що Департамент за дорученням Київської міської ради повідомив прокуратуру відповідним листом (тобто навів підставу для представництва інтересів держави), зазначив, що внаслідок незаконної реєстрації права користування земельними ділянками, територіальна громада позбавлена можливості ефективно розпоряджатися та користуватися землями міста Києва в своїх інтересах, з урахуванням їх важливого для держави статусу (природно-заповідний фонд), чим обґрунтував порушення державних та суспільних інтересів (тобто навів підстави для звернення з позовом).

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що підтвердженням цього висновку також є та обставина, що відкриваючи провадження у даній справі ухвалою від 22.07.2021 суд першої інстанції встановив відсутність підстав для залишення позовної заяви прокурора без руху, повернення її чи відмови у відкритті провадження у справі. Тобто, жодних недоліків цієї заяви в частині відсутності обґрунтування прокурором підстав для здійснення представництва інтересів держави суд першої інстанції не виявив і позовну заяву як з цих, так і з інших підстав без руху не залишив. З чого слідує висновок, що при прийнятті позовної заяви та відкритті провадження у даній справі, суд першої інстанції встановив, що прокурор зазначив у позовній заяві підставу для здійснення ним представництва, тобто виконав вимогу ч. 5 ст. 162 ГПК України.

Проте, вже у підготовчому засіданні, що відбулося 14.09.2021, встановивши, що у провадженні Господарського суду міста Києва перебуває інша справа, №910/11761/21, за позовом Київської міської ради до цього відповідача (СТОВ "Нова Україна") з тим самим предметом позову та з однакових підстав, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність у прокурора законних підстав на звернення з даним позовом в інтересах держави в особі позивача, оскільки позивач самостійно звернулась до суду з відповідним позовом. У зв`язку з чим залишив позов прокурора без розгляду на підставі ст.226 ГПК України.

Колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки у позовній заяві прокурором доведена бездіяльність компетентного органу до звернення і на момент звернення з позовом у даній справі (14.07.2021). Орган місцевого самоврядування у листі від 04.06.2021, направленому Київській місцевій прокуратурі, підтвердив невжиття ним заходів захисту інтересів територіальної громади щодо скасування реєстрації за СТОВ "Нова Україна" права постійного користування на спірні земельні ділянки, на повідомлення прокурора від 04.06.2021 про намір звернення до господарського суду з позовом на захист інтересів держави у спірних правовідносинах свої заперечення не висловив, будь-яких повідомлень про самостійне звернення з позовом на адресу прокуратури не направив, підстави представництва прокурором інтересів держави в його собі до суду не оскаржив.

Подання Київською міською радою позовної заяви вже після звернення прокурора з позовом у даній справі не може нівелювати законність підстав представництва інтересів держави та звернення прокурора з позовом у цій справі, оскільки у відповідності до вимог ст. 53 ГПК України та ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність бездіяльності компетентного органу оцінюється судом за конкретними фактичними обставинами, які передували зверненню прокурора з позовом до суду.

Лише якщо позов подано прокурором в інтересах держави в особі компетентного органу, і такий орган не здійснює процесуальних дій як позивач, його представник не з`являється у судові засідання, а суд уже після відкриття провадження у справі встановлює, що прокурор не підтвердив підстав для представництва, то зазначену позовну заяву прокурора слід вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати. І в таких справах виникають підстави для застосування положень п. 2 ч. 1 ст. 226 ГПК України (залишення позову без розгляду).

Подібний правовий висновок Великої Палати Верховного Суду викладено у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18.

З огляду на викладене, помилковим є висновок суду першої інстанції про відсутність у прокурора законних підстав на звернення з даним позовом в інтересах держави в особі позивача, оскільки позивач самостійно звернувся до суду з відповідним позовом вже після подання позову прокурором.

Щодо застосування судом першої інстанції правової позиції доведення правових підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді прокурором, викладеної у постанові Верховного Суду від 06.02.2019 №927/246/18, в частині необхідності надання прокурором для підтвердження обставин нездійснення чи неналежного здійсненні компетентним органом своїх повноважень належних та допустимих доказів відповідно до вимог процесуального закону (наприклад, вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державних службовця, які займають посаду державної служби в органі державної влади та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків тощо), колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає таке.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 уточнила висновки, зроблені, зокрема, і у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.02.2019 у справі №927/246/18, дійшовши правового висновку, відповідно до якого суд, вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи. Частиною 7 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що в разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження. Таким чином, питання про те, чи була бездіяльність компетентного органу протиправною та які її причини, суд буде встановлювати за результатами притягнення відповідних осіб до відповідальності. Господарсько-правовий спір між компетентним органом, в особі якого позов подано прокурором в інтересах держави, та відповідачем не є спором між прокурором і відповідним органом, а також не є тим процесом, у якому розглядається обвинувачення прокурором посадових осіб відповідного органу у протиправній бездіяльності.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Отже, висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 06.02.2019 у справі №927/246/18, судам необхідно застосовувати з урахуванням правових висновків Великої Палати Верховного Суду, зроблених в постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, якою урегульовані розбіжності в правових позиціях, в тому числі і викладених в постанові Верховного Суду від 06.02.2019 у справі №927/246/18.

В оскаржуваній ухвалі не міститься посилання на конкретний пункт частини першої статті 226 ГПК України, який слугував підставою для залишення позову прокурора у даній справі без розгляду, проте з огляду на досліджувані судом першої інстанції обставини та проаналізовані норми чинного матеріального та процесуального права, враховуючи правові висновки сформовані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 у питанні застосування положень ГПК України у справах за позовами прокурорів, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність у прокурора законних підстав на звернення з даним позовом до суду в інтересах держави в особі Київської міської ради, а отже і для залишення позову прокурора без розгляду відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 226 ГПК України.

З огляду на викладене, зважаючи на зміст оскаржуваної ухвали, встановлені в ній обставини та зазначені норми чинного законодавства, суд апеляційної інстанції не вбачає за необхідне досліджувати та аналізувати обставини даної справи на наявність чи відсутність інших підстав для залишення позову прокурора без розгляду, що передбачені частиною першої ст. 226 ГПК України.

За встановлених обставин колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з доводами прокурора про те, що у даному випадку порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права призвело до постановлення судом першої інстанції помилкової ухвали про залишення позову прокурора без розгляду.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною 3 ст. 271 ГПК України передбачено, що у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Згідно з п. 6 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 280 ГПК України передбачено, що підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на встановлені обставини, колегія суддів апеляційного господарського суду доходить висновку, що апеляційна скарга Першого заступника керівника Київської міської прокуратури підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду міста Києва від 14.09.2021 у даній справі, якою залишено без розгляду поданий прокурором в інтересах держави в особі Київської міської ради позов, підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Судові витрати.

У зв`язку зі скасуванням ухвали про залишення позову без розгляду з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, розподіл сум судового збору повинен бути здійснений судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Першого заступника керівника Київської міської прокуратури на ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.09.2021 у справі №910/11335/21 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 14.09.2021 у справі №910/11335/21 скасувати.

3. Матеріали справи № 910/11335/21 направити для продовження розгляду до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 26.11.2021.

Головуючий суддя Г.А. Кравчук

Судді Т.П. Козир

Г.П. Коробенко