ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" листопада 2021 р. Справа№ 910/7974/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Агрикової О.В.

Чорногуза М.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Мотто Кард»

на рішення Господарського суду міста Києва від 28.07.2021

у справі № 910/7974/21 (суддя Сташків Р.Б.)

за позовом Державного підприємства «Енергоринок»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мотто Кард»

про стягнення 51 120,00 грн

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Енергоринок» (далі - ДП «Енергоринок», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мотто Кард» (далі - ТОВ «Мотто Кард», відповідач) про стягнення 51 120,00 грн штрафу, посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором постачання та передачі у власність нафти і дистилятів №МК-001522 від 19.06.2020 (далі - договір).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.07.2021 у справі № 910/7974/21 позовні вимоги задоволено повністю, стягнуто з ТОВ «Мотто Кард» на користь ДП «Енергоринок» 51 120,00 грн штрафу, а також 2 270,00 грн судового збору.

Ухвалюючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт порушення відповідачем зобов`язання за п. 3.1 договору, а саме, у зв`язку з відмовою у наданні пального по талонам, а отже з останнього підлягає стягненню штраф за кожне порушення такого зобов`язання.

Не погодившись із вищезазначеним рішенням, ТОВ «Мотто Кард» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права та без врахування всіх фактичних обставин справи, при неправильному встановленні обставин, які мають значення для справи, за неправильного дослідження та надання оцінки наявним у справі доказам.

В обґрунтування скарги апелянт вказував на хибність висновків суду першої інстанції щодо обставин укладеного договору № МК-001522 від 19.06.2020 та не враховано, що відпуск позивачеві пального за емітованими скаржником смарт-картками та бланками-дозволами (талонами) на АЗС, які є партнерами відповідача був тимчасово заблокований з 17:30 09.03.2021 у зв`язку з неправомірним дублюванням/підробленням бланків-дозволів; також судом першої інстанції не було враховано, що відповідач шляхом розсилки на електронну пошту контрагентів повідомляв останніх про тимчасове блокування операцій щодо відпуску пального у зв`язку з стороннім втручанням у систему генерування штрих-кодів до талонів, що підтверджується інформацією. розміщеною на сайті www.nefterrynok.info, відтак позивачеві було відомо про наявну проблему, що не залежала від волі апелянта; тимчасове припинення на усіх АЗС відпуску пального, що продаються під брендом апелянта, сталося не з вини останнього, однак позивач, знаючи про таку ситуацію, задля подання позову та стягнення штрафних санкцій, допустив зловживання своїми процесуальними правами, діючи умисно; суд не надав належної оцінки відмові від підписання актів про відмову відпуску пального директором АЗС партнерів, оскільки вони не є співробітниками скаржника, а тому не наділені повноваженнями щодо підписання будь-яких документів від імені ТОВ «Мотто Кард».

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.08.2021 поновлено ТОВ «Мотто Кард» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 28.07.2021 у справі № 910/7974/21, відкрито апеляційне провадження за вищевказаною апеляційною скаргою, розгляд апеляційної скарги постановлено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, встановлено ДП «Енергоринок» строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 28.07.2021 у справі № 910/7974/21, витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/7974/21.

Позивач скористався правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення залишити без змін.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, позивач вказував, що в апеляційній скарзі відповідачем повторно викладено доводи, які вже були досліджені та проаналізовані судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення; ТОВ «Мотто Кард» не виконано належним чином взятих на себе зобов`язань щодо забезпечення цілодобового та безперебійного постачання автомобілів позивача відповідно до умов п. 4.2.3 договору, що підтверджується відповідними копіями актів та заявами свідків; посилання відповідача на те, що позивач жодного разу не звертався з пропозицією підписання актів правомірно було відхилено місцевим судом, адже останнім надано до суду копії опису вкладення в цінний лист на підтвердження направлення на адресу відповідача відповідних актів; стороннє втручання в систему генерування штрих-кодів до бланків-дозволів (талонів) відповідачем належними засобами доказування не доведено та жодним чином не впливає на необхідність виконання відповідачем своїх зобов`язань перед позивачем за договором; умовами договору сторони не визначали технічний збій як підставу для призупинення виконання постачальником умов договору та звільнення його від відповідальності; відповідачем в апеляційній скарзі не зазначено конкретні норми матеріального та процесуального права, які нібито були порушені судом першої інстанції, у зв`язку з чим такі доводи є необґрунтованими.

Згідно з ч. 10 ст. 270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до вимог ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 19.06.2020 між ДП «Енергоринок» (покупець) та ТОВ «Мотто Кард» (постачальник) укладено договір постачання та передачі у власність нафти і дистилятів №МК-001522 (а.с. 7-10).

Пунктом 1.1 договору передбачено, що постачальник зобов`язується поставити та передати у власність, а покупець прийняти та оплатити Нафту і дистиляти (Бензин А-95 Євро-5 у відпускних картках (талонах) (далі - товар) відповідно до умов цього Договору.

Відповідно до п. 9.1 договору, останній набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення їх підписів печатками і діє до 30.06.2020 включно, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.

Згідно п. 1.4 договору з моменту переходу до покупця права власності на товар та до моменту його фактичного отримання на АЗС, товар перебуває на відповідальному безкоштовному зберіганні постачальника.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що загальна вартість товару, що поставляється за цим договором, зазначена у специфікації (додаток№1 до Договору) встановлюється у національній валюті України - гривні і складає 153 360,00 грн з ПДВ.

Відповідно до п. 2.2 та п. 2.4 договору, умови розрахунків - попередня оплата. Покупець зобов`язується шляхом безготівкового перерахування грошових коштів оплатити 100% загальної вартості товару, зазначеної в рахунку-фактурі, протягом 5 банківських днів з дати отримання рахунку-фактури від постачальника. Рахунок-фактура надається постачальником покупцю протягом 3 робочих днів з дати підписання договору.

На виконання вищезазначених пунктів договору, відповідачем надано рахунок №Т00001318 від 22.06.2020 на оплату (а.с. 18), який було оплачено позивачем, що підтверджується платіжним дорученням №473 від 23.06.2020 (а.с. 19).

Згідно п. 3.1 договору товар поставляється постачальником шляхом заправки автомобілів покупця на АЗС постачальника після пред`явлення відпускної облікової картки (талону). Перелік АЗС постачальника встановлено у Додатку №3 до договору.

На виконання п. 3.2 договору між сторонами складено акт прийому-передачі товару від 23.06.2020 (а.с. 20), яким підтверджено передачу відпускних облікових карток (талонів).

Пунктом 4.2.3 договору передбачено, що постачальник зобов`язаний забезпечити цілодобову та безперебійну заправку автомобілів покупця, включаючи суботу, неділю та святкові дні на власних АЗС та/або АЗС партнерів.

Позивачеві у період з 11.03.2021 по 16.03.2021 на АЗС відповідача було відмовлено у заправці автомобілів паливом по талонам, які видані у відповідності до укладеного сторонами договору, а саме:

- 11.03.2021 на АЗС постачальника за адресою: м. Київ, вул. Глибочицька, 12, працівниками вказаної АЗС було відмовлено в заправці автомобіля ДП «Енергоринок» (державний номерний знак НОМЕР_1 ). За вказаним вище фактом порушення договірних зобов`язань складено відповідний акт від 11.03.2021 №1, який працівники АЗС відмовились підписати;

- 11.03.2021 було відмовлено в заправці автомобіля ДП «Енергоринок» (державний номерний знак НОМЕР_2 ) на АЗС відповідача за адресою: м. Київ, вул. Іллєнка, 50. За вказаним фактом також було складено акт від 11.03.2021 №2, який працівники АЗС відмовились підписати;

- 12.03.2021 на АЗС постачальника за адресою: м. Київ, вул. Волинська, 68 А, працівниками АЗС відповідача було відмовлено в заправці автомобіля ДП «Енергоринок» (державний номерний знак НОМЕР_2 ). За вказаним фактом складено відповідний акт від 12.03.2021 №3, який працівники АЗС відмовились підписати.

- 16.03.2021 на АЗС відповідача за адресою: м. Київ, вул. Глибочицька, 12, працівниками вказаної АЗС було відмовлено в заправці автомобіля ДП «Енергоринок» (державний номерний знак НОМЕР_2 ). За вказаним вище фактом порушення договірних зобов`язань складено відповідний акт від 16.03.2021 №4, який працівники АЗС відмовились підписати.

Після відмови та підписання на місці вищевказаних актів, останні були додатково позивачем направлені на адресу відповідача супровідними листами від 11.03.2021 №01/22-875, від 12.03.2021 №01/22-883, від 12.03.2021 №01/22-884 та від 17.03.2021 №01/47-910.

При цьому, на підтвердження факту відмови працівниками АЗС відповідача у підписанні актів про відмову від заправки пальним автомобілів позивача по талонам виданим за договором, які складені на місці події від 11.03.2021 №1 та №2, від 12.03.2021 №3 та від 16.03.2021 №4, в матеріалах справи наявні заяви свідків ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які засвідчені Приватним нотаріусом КМНО Татаріновою О.В. 19.04.2021 у реєстрі за №№202, 203, 204 та 12.05.2021 у реєстрі за №№ 223, 224.

Пунктом 5.4 договору передбачено, що за кожен факт невиконання або неналежного виконання сторонами зобов`язань за цим Договором, сторона, яка порушила умови цього договору, сплачує на користь іншої сторони штраф у розмірі 10% від вартості цього договору та відшкодовує заподіяні нею збитки.

Оскільки за умовами договору його ціна становить 127 800,00 грн без ПДВ, позивач вказує, що за кожен факт невиконання відповідачем умов договору, підлягає нарахуванню штраф у розмірі 12 780,00 грн, що за чотири порушення складає - 51 120,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було направлено на адресу відповідача претензію від 16.03.2021 №01/22-891 про сплату штрафу в сумі 12 780 грн за фактом невиконання 11.03.2021 за адресою: м. Київ, вул. Глибочицька, 12 договірних зобов`язань; претензію від 16.03.2021 №01/22-892 про сплату штрафу в сумі 12780 грн за фактом невиконання 11.03.2021 за адресою: м. Київ, вул. Іллєнка, 50 договірних зобов`язань; претензію від 16.03.2021 №01/22-893 про сплату штрафу в сумі 12780 грн за фактом невиконання 12.03.2021 за адресою: м. Київ, вул. Волинська, 68-А договірних зобов`язань; претензію від 18.03.2021 №01/47-914 про сплату штрафу в сумі 12780,00 грн за фактом невиконання 16.03.2021 за адресою: м. Київ, вул. Глибочицька, 12 договірних зобов`язань.

З огляду на те, що відповідачем не було сплачено виставлені позивачем штрафи за порушення виконання зобов`язань за договором у сумі 51 120,00 грн, то останній звернувся з даним позовом до суду та просив стягнути з відповідача штраф в розмірі 51 120,00 грн.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з рішенням суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, а доводи скаржника вважає безпідставними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Укладений між позивачем та відповідачем договір у даній справі за своєю правовою природою є змішаним, а саме, договором поставки з елементами договору зберігання.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Нормами частини 1 статті 656 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно з частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

У відповідності до норм частини 1 та частини 2 статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Відповідно до частини 1 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч. 2 ст. 334 ЦК України переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно.

За приписами ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Зберігачем за договором зберігання є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач). Вичерпного переліку професійних зберігачів ЦК України та інші акти цивільного законодавства не містять, у зв`язку з чим таким зберігачем може вважатись будь-який суб`єкт господарювання, який має достатній обсяг дієздатності, і його діяльність по зберіганню не суперечить нормам законодавства, цілям його діяльності, положенням установчих документів.

Договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених ст. 208 ЦК України. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем (ст.937 ЦК України).

Відповідно до ст. 949 ЦК України зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

Частина 1 ст. 951 ЦК України передбачає, що збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості.

Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 623 ЦК України).

Як вже зазначалось вище, на виконання договору №МК-001522 від 19.06.2020 на підставі виставленого рахунку №Т00001318 від 22.06.2020, позивач перерахував платіжним дорученням №473 від 23.06.2020 відповідачеві кошти в розмірі 51 120,00 грн.

У подальшому позивачем та відповідачем, на виконання п. 3.2 договору було складено акт прийому-передачі товару від 23.06.2020 (а.с. 20), яким підтверджено передачу відпускних облікових карток (талонів).

Отже, передавши вказані облікові картки (талони), відповідач відповідно до ч. 2 ст. 334 ЦК України передав позивачеві право власності на товар, тобто зобов`язання сторін за договором купівлі-продажу припинилися його належним виконанням сторонами.

Водночас з моменту передачі талонів між сторонами виникли правовідносини з договору зберігання придбаних позивачем у відповідача нафтопродуктів, які залишилися у відповідача як у зберігача.

Як вбачається з матеріалів справи, на АЗС відповідача відмовлено в заправці пальним автомобілів позивача по талонам, виданим відповідно до договору, у зв`язку з чим були складені на місці події акти від 11.03.2021 №1 та №2, від 12.03.2021 №3 та від 16.03.2021 №4, від підписання яких працівники АЗС відмовились.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як було зазначено раніше, за умовами п. 4.2.3 договору постачальник зобов`язаний забезпечити цілодобову та безперебійну заправку автомобілів покупця, включаючи суботу, неділю та святкові дні на власних АЗС та/або АЗС партнерів.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідачем було порушено умови договору та чотири рази відмовлено позивачеві в отриманні ним оплаченого раніше товару шляхом відмови у заправленні автомобілів пальним по талонам, виданим відповідачем, що підтверджується відповідними копіями актів та заявами свідків.

Суд апеляційної інстанції відхиляє посилання апелянта на те, що умови договору щодо штрафу є дискримінаційними, на які товариство було вимушено піти для укладення договору та про зловживання ДП «Енергоринок» такими умовами договору, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частина 1 ст. 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину, зокрема, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази оскарження ТОВ «Мотто Кард» умов договору в порядку, визначеному Закону України «Про публічні закупівлі», отже після укладення договору, його умови є правомірними та обов`язковими для сторін, з огляду на презумпцію правомірності правочину, визначену ст.ст. 204, 526, 527, 627, 628, 629 ЦК України.

Також судом апеляційної інстанції відхиляється посилання скаржника на те, що позивач жодного разу не звертався до відповідача з пропозицією підписати такі акти, оскільки з наданих ДП «Енергоринок» копій супровідних листів та описів вкладень у цінний лист, які долучені до матеріалів справи, вбачається направлення на адресу відповідача відповідних актів (а.с. 25-32).

Твердження скаржника про відсутність у нього об`єктивної можливості надати докази надсилання на електронні пошти контрагентів листа від 09.03.2021 щодо тимчасового блокування операцій по відпуску пального за бланками-дозволами (талонами) з 17:30 09.03.2021, у зв`язку з проведенням технічною службою профілактичних робіт з очищення вхідної та вихідної кореспонденції, апеляційний господарський суд відхиляє як необґрунтовані з огляду на невиконання скаржником вимог статей 74, 80 ГПК України та ненадання ним доказів, які б доводили факт стороннього втручання в систему генерування штрих-кодів до бланків-дозволів (талонів), а крім того, зазначені обставини, на які посилається скаржник жодним чином не впливають на обов`язок виконання відповідачем своїх зобов`язань перед позивачем за договором.

При цьому, колегія суддів зазначає, що умовами договору сторони не визначали технічний збій як підставу для призупинення виконання постачальником умов договору та звільнення його від відповідальності.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Договором може бути встановлено стягнення неустойки без права на відшкодування збитків або можливість за вибором кредитора стягнення неустойки чи відшкодування збитків.

Зі змісту частин 1, 2, 4 ст. 218 ГК України вбачається, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин.

Враховуючи вищенаведене, доводи апелянта щодо неповного дослідження судом обставин справи не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції та, на переконання колегії суддів, є такими, що зводяться до переоцінки доказів, які стали підставою для встановлення судом відповідних обставин у справі №910/7974/21.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про задоволення позову та стягнення з ТОВ «Мотто Кард» 51 120,00 грн штрафу передбаченого умовами п. 5.4 договору.

Частиною 1 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи апелянтів, викладені в апеляційних скаргах, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищезазначене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 28.07.2021 у справі № 910/7974/21 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального права, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга ТОВ «Мотто Кард» має бути залишена без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні, на підставі статті 129 ГПК України, покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мотто Кард» на рішення Господарського суду міста Києва від 28.07.2021 у справі № 910/7974/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 28.07.2021 у справі № 910/7974/21 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 28.07.2021 у справі № 910/7974/21.

4. Матеріали справи № 910/7974/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді О.В. Агрикова

М.Г. Чорногуз