ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КІРОВОГРАДСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2021 рокуСправа № 912/761/20
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Тимошевської В.В. за участі секретаря судового засідання Солдатової К.І. розглянув у відкритому судовому засіданні справу №912/761/20

за позовом Державного підприємства "Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 37)", 28624, Кіровоградська область, Устинівський район, с. Інгульське

до відповідача Приватного підприємства "Удача", 28622, Кіровоградська область, Устинівський район, с. Ганно-Требинівка, вул. Центральна, 2

про визнання недійсним договору

Представники сторін в судове засідання не з`явились.

Державне підприємство "Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 37) (далі - ДП "СГ підприємство ДКВС України (№37)", позивач) звернулось до господарського суду з позовною заявою з вимогами до Приватного підприємства "Удача" (далі - ПП "Удача", відповідач) про визнання недійсним з моменту укладення договору проведення сільськогосподарських робіт направлених на виконання дій з вирощування сільськогосподарської продукції №Г-00156/17 від 03.03.2017 з Додатками №1 та №2, укладеним між ДП "СГ підприємство ДКВС України (№37)" та ПП "Удача".

Підставами для визнання недійсним договору вказано, що оспорюваний договір суперечить нормам діючого законодавства, його укладено внаслідок зловмисної домовленості представника ДП "СГ підприємство ДКВС України (№37)" Шевченка Т.В. з ПП "Удача" та цей договір є безтоварним, тобто фіктивним. Правовими підставами позову зазначено норму ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України та ч. 1 ст. 215, ст. 232 Цивільного кодексу України.

Ухвалою господарського суду від 26.02.2020 за поданим позовом відкрито провадження у справі № 912/761/20 за правилами загального позовного провадження, у справі призначено підготовче засідання, сторонам встановлено строк для подання заяв по суті справи.

В межах встановленого строку від ПП "Удача" надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги заперечено повністю, у зв`язку з не доведенням обставин для визнання недійсним договору за наведених у позові підстав.

В підготовчому засіданні 17.03.2020 постановлено ухвалу, згідно якої зупинено провадження у справі № 912/761/20 до закінчення розгляду та набрання законної сили судовим рішенням у справі № 912/4025/19.

Ухвалою суду від 28.09.2021 поновлено провадження у справі та призначено підготовче засідання на 18.10.2021.

В підготовче засідання 18.10.2021 представники сторін не з`явились, хоча повідомлені про його проведення, про причини відсутності суд не повідомлено. Відповідач подав заяву про проведення підготовчого засідання за відсутності представника ПП "Удача".

В підготовчому засіданні 18.10.2021 постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 17.11.2021.

17.11.2021 відкрито судове засідання з розгляду справи по суті.

Учасники справи своїх представників для участі в судовому засіданні не забезпечили.

Від ПП "Удача" надійшла заява про проведення засідання суду за відсутності представника відповідача, в якій вказано про невизнання позовних вимог повністю.

ДП "СГ підприємство ДКВС України (№37)" будь-яких клопотань до суду не подано, про причин відсутності представника в засіданні суду не повідомлено.

ДП "СГ підприємство ДКВС України (№37)" належним чином повідомлено про дату, час і місце проведення засідання суду, що підтверджується отриманням ухвали суду від 18.10.2021.

За правилами п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи викладене, суд розглядає справу по суті в судовому засіданні 17.11.2021 за відсутності представників сторін та за наявними матеріалами справи.

Розглянувши матеріали справи та обґрунтування підстав позову і заперечень проти позовних вимог, судом встановлено наступні обставини, які є предметом доказування у справі.

Відповідно до Державного акта на право постійного користування серії КР № 00002 Установі ІК 305/8 с. Інгульське Устинівського району оформлено право постійного користування земельною ділянкою для ведення сільськогосподарського виробництва (а.с. 28-29).

Державний акт видано відповідно до рішення виконкому Устинівської районної ради народних депутатів від 11.09.1995 № 238.

Згідно матеріалів справи (а.с. 124-128), наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань (ДДУПВП) в Кіровоградській області від 19.11.1999р. №165 Установу ІК 305/37 перейменовано в Устинівську виправну колонію Управління ДДУПВП в Кіровоградській області (№37). Наказом Державної пенітенціарної служби України №459 від 18.10.2011р. Устинівську виправну колонію Управління ДДУПВП в Кіровоградській області (№37) реорганізовано в Устинівський виправний центр Управління Державної пенітенціарної служби України в Кіровоградській області (№37). Наказом Міністерства юстиції України №3679/130/5 від 15.12.2016 року Устинівський виправний центр Управління Державної пенітенціарної служби України в Кіровоградській області (№37) перейменовано в Державну установу "Устинівський виправний центр (№37)".

27.12.2017 між Державною установою "Устинівський виправний центр (№37)" та ДП "СГ підприємство ДКВС України (№37)" укладено Договір №Г-129/Г-102, відповідно до якого державному підприємству надано право обробітку 4773,2 га ріллі та вирощування товарної сільськогосподарської продукції за умови залучення засуджених до суспільно-корисної праці на виробничих об`єктах Державного підприємства (а.с. 121-122).

Згідно наказу керівника ДП "СГ підприємство ДКВС України (№37)" № 118 від 04.12.2017 встановлено нумерацію полів, які знаходяться на балансі підприємства (а.с. 30).

Щодо земельної ділянки, яка входить до складу земель, на які оформлено право постійного користування згідно Державного акта серії КР № 00002, укладено оспорюваний договір.

За оспорюваним договором № Г-00156/17 проведення сільськогосподарських робіт, направлених на виконання дій з вирощування сільськогосподарської продукції (далі - Договір), який укладено 03.03.2017 між ДП "СГ підприємство ДКВС України (№37)" в особі Шевченко Т.В. (Замовник) та ПП "Удача" в особі Зінченка Р.В. (Підрядник) Підрядник прийняв на себе зобов`язання виконати на замовлення Замовника роботи, направлені на вирощування сільськогосподарської продукції на земельній ділянці площею 20 га, яка розташована на полі № 40 (Медвежа балка) та знаходиться у користуванні Замовника, а Замовник зобов`язався прийняти роботи і оплатити їх вартість у строки та на умовах, що визначаються Договором і додатками до нього (а.с. 32-34).

Шевченко Т.В., яким підписано Договір зі сторони ДП "СГ підприємство ДКВС України (№37)" займав посаду директора вказаного підприємства та був звільнений з посади за наказом від 29.08.2017 № 3328/к з 31.08.2017 (а.с. 31).

Згідно умов Договору, об`єм робіт, що будуть виконуватись Підрядником, визначається актами виконання робіт, який є обов`язковим додатком до цього Договору. Після завершення кожного виду робіт Підрядник надає замовнику акт із зазначенням виду виконаних робіт, площі земельної ділянки та витрат на проведення даного виду робіт. (пункт 1.2.).

Роботи виконуються обладнанням Підрядника використанням власних паливно-мастильних матеріалів, хімічних засобів обробітку ґрунту та рослин, посівного матеріалу (пункт 1.3.).

Строк виконання робіт визначається Замовником в період після підписання цього Договору, загальний термін дії Договору становить три роки (пункт 1.4.).

Перелік робіт може змінюватися за рішенням Замовника, враховуючи види сільськогосподарської культури та інших обставин (пункт 1.5.).

Земельна ділянка Замовником не передається та всі роботи проводяться під наглядом Замовника, в строки та об`ємах визначених на розсуд Замовника (пункт 3.3.).

Замовник зобов`язується надати Підряднику доступ до земельної в обсязі, необхідному для виконання Підрядником покладених на нього обов`язків та визначити межі земельних ділянок на яких мають виконуватися роботи з обробітку земельної ділянки (пункт 3.4.).

Замовник щорічно до завершення терміну дії договору в період з 01 до 31 січня надає Підряднику перелік культур, які мають буди засіяні на визначеній Договором площі та одночасно пропонує погодити вартість виконання окремих видів робіт з врахуванням ринкової вартості послуг з обробітку землі, що викладається у формі додатку до Договору. У разі невиконання даної умови Підрядник проводить виконання робіт відповідно до переліку робіт попереднього року та самостійно визначає вартість виконаних робіт на основі ринкових цін на такий вид робіт в даному регіоні, які Сторонами вважаються автоматично погодженими. (пункт 3.5.).

В розділі 4 Договору містяться умови щодо ціни Договору та фінансових розрахунків, відповідно до яких остаточна ціна договору визначається відповідно до актів виконаних робіт з врахуванням ціни на ПММ, витратних, посівних матеріалів, мінеральних добрив та інш. (пункт 4.3.). Розрахунок по договору проводиться щорічно після виконання всіх робіт Підрядником відповідно до додатку до даного Договору та підписання актів виконаних робіт (пункт 4.4.).

Строк дії Договору з моменту його підписання та до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (пункт 8.1.).

Згідно з пунктом 8.3. Договору, всі додатки до Договору підписані під час дії Договору являються обов`язковими для виконання сторонами договору в повному обсязі.

Між сторонами Договору підписано Додаток № 1 та Додаток № 2 до Договору, якими передбачено виконання на 2017 рік наступних видів робіт: культивація, сівба, внесення гербіцидів, міжрядний обробіток, підгортання а також встановлено вартість робіт і норми витрат палива (а.с. 35, 43).

До Договору оформлено та підписано Акти виконаних робіт від 03.03.2017 на загальну суму 101 087,80 грн (а.с. 36-41, 44), для оплати яких ПП "Удача" виписано рахунки-фактури (а.с. 42, 45).

За змістом підписаних актів виконаних робіт, сторони погодили, що роботи виконано якісно, зауваження відсутні. В Актах вказано, що їх підписання є підставою для проведення перерахування коштів за виконану роботу після отримання рахунку, але не пізніше ніж до 31.12.2017.

Щодо земельної ділянки, яка розташована на площі № 40 (Медвежа балка), між ДП "СГ підприємство ДКВС України (№37)", як замовником, та ПП "Удача", як підрядником, 03.03.2017 укладено також інші договори проведення сільськогосподарських робіт, направлених на виконання дій з вирощування сільськогосподарської продукції, а саме: № Г-00155/17, № Г-00157/17, з додатками (а.с. 46-48, 60-62).

Зазначені договори укладено стосовно площі земельної ділянки 20 га кожен. За договорами між сторонами підписано акти виконаних робіт та оформлено рахунки для оплати (а.с. 50-56, 58-59, 64-73).

Окрім того, 23.01.2017 між ДП "СГ підприємство ДКВС України (№37)" (замовник) та ПП "Удача" (підрядник) укладено договір № Г-18 на вирощування товарної сільськогосподарської продукції з додатком № 1 щодо переліку земельних ділянок та додатком № 2 щодо видів робіт (а.с. 83-87).

До вказаного договору між сторонами укладено додаткову угоду від 25.09.2017, згідно якої доручено ПП "Удача" збирання вирощеного врожаю на площі 3 193 га (а.с. 88-89).

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 15.11.2019 у справі №912/2394/19, яке набрало законної сили, відмовлено в задоволенні позову ПП "Удача" до ДП "СГ підприємство ДКВС України (№37)" про визнання недійсним договору № Г-18 на вирощування товарної сільськогосподарської продукції з додатками (а.с.93-103).

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 19.08.2020 у справі № 912/4025/19, яке набрало законної сили, відмовлено в задоволенні позову ПП "Удача" до ДП "СГ підприємство ДКВС України (№37)" про визнання недійсною Додаткової угоди від 25.09.2017 до Договору підряду №Г-18 від 23.01.2017.

За обґрунтуванням підстав для визнання оспорюваного Договору № Г-00156/17 від 03.03.2017 недійсним вказано, що свідченням фіктивності Договору є наступні обставини: вказівка в Договорі, що об`єми робіт, що будуть виконуватись, визначається актами виконаних робіт, тоді як визначення об`єму виконаних робіт на майбутнє є неможливим; відсутність на державному підприємстві оригіналів документів, що стосуються виконання Договору, та відсутність бухгалтерського обліку Договору; Договір та документи до Договору підписано зі сторони позивача колишнім директором Шевченко Т.В., якому на дату, зазначену в Актах виконаних робіт, вже було достеменно відомо, що контракт з ним на посаду пролонговано не буде, а тому ним підписано значну кількість фіктивних договорів з метою отримання своєї частини коштів державного підприємства за невиконанні роботи після їх оплати Підряднику; зазначена в Договорі земельна ділянка площею 20 га на місцевості не визначена, межі цієї ділянки не встановлено, поля під номером 40 (Медвежа балка) не існує, в той же час без визначення меж земельної ділянки, на якій мають бути виконані роботи з її обробітку, не є можливим проведення таких робіт та їх оплата; строки виконання робіт та перелік культур, які мають бути засіяні не визначались, а тому ПП "Удача" не мало правових підстав для виконання будь-яких робіт за Договором; всі Акти датовані одним днем - 17.08.2017, тоді як виконання робіт в один день не є можливим; в Актах виконаних робіт не зазначено якою технікою та з яким обладнанням було виконано роботи, відсутні конкретні дати виконання робіт; враховуючи пояснення ПП "Удача" в інших справах щодо виконання робіт за іншими договорами, слідує неможливість фактичного здійснення зазначеного в Актах обсягу робіт; ПП "Удача" не надано жодних відомостей щодо працівників, про закупівлю необхідного матеріалу для здійснення робіт; реєстрація податкових накладних на виставлену згідно рахунків суму ПП "Удача" не проводилась; стосовно тієї самої земельної ділянки площею 20 га, розташованої на полі №40 (Медвежа балка) між представником ДП Шевченком Т.В. та ПП "Удача" у той самий день було підписано ще декілька безтоварних договорів; договором №Г-18 від 23.01.2017, який укладено між сторонами, охоплювався весь комплекс сільськогосподарських робіт, виконання яких є необхідним для вирощування сільськогосподарської продукції, а тому потреба в укладенні інших договорів на обробіток земельних ділянок, відсутня; до договору №Г-18 від 23.01.2017 було укладено додаткову угоду від 25.09.2017, на момент підписання якої державне підприємство виходило з того, що усі роботи було виконано саме в рамках виконання зобов`язань по договору підряду № Г-18, жодні відомості про наявність ще якихось договорів були відсутні; рішенням господарського суду у справі № 912/866/18 встановлено збирання ПП "Удача" врожаю соняшника за додатковою угодою до Договору № Г-18 від 23.01.2017.

Посилаючись на наведене, ДП "СГ підприємство ДКВС України (№37)" також вказує про зловмисну домовленість керівника Шевченка Т.В. з представником ПП "Удача". Зазначено, що укладаючи спірний договір, представник державного підприємства Шевченко Т.В. усвідомлював, що вчиняє правочин всупереч інтересам підприємства, оскільки внаслідок підписання документів ПП "Удача" отримує можливість вимагати стягнення з підприємства грошових коштів без виконання зазначених у договорі робіт. Вказано, що Шевченко Т.В. добре усвідомлював, що державне підприємство не має права укладати господарські договори стосовно земельної ділянки, право постійного користування якою державному підприємству не належить. Шевченко Т.В. також усвідомлював, що межі земельної ділянки площею 20 га на полі №40 (Медвежа балка) визначити на місцевості неможливо, оскільки у державного підприємства немає такого поля та немає землевпорядника, який має можливість визначити межі земельної ділянки. Шевченко Т.В. також усвідомлював, що у зв`язку із не визначенням меж земельної ділянки неможливо буде здійснення нагляду за виконанням робіт та неможливо буде визначити строки виконання робіт і так далі. У ОСОБА_1 була домовленість про укладання саме такого договору з ПП "Удача" та ця домовленість підтверджується фактом підписання цього договору.

Зазначаючи про порушення положень ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України, позивач вказує, що оспорюваний Договір підписано за відсутності у ДП "СГ підприємство ДКВС України (№ 37)" права користування відповідною земельною ділянкою, оскільки таке право належить саме Устинівській ІК 305/37.

ПП "Удача", заперечуючи проти задоволення позовних вимог, вказано на наступне: роботи за оспорюваним Договором є прийнятими позивачем, тоді як Верховний Суд у своїх постановах неодноразово застосовував принцип заборони суперечливої поведінки; наявність злочинної змови не доведено; факт не оформлення належним чином права користування землею не може свідчити про фіктивність Договору, так як земельна ділянка фактично використовується позивачем, що підтверджується наданими доказами; податкові накладні відображені в податковій звітності відповідача; за договором № Г-18 від 23.01.2017 роботи мають здійснюватися лише на вимогу замовника, як це передбачено Додатком № 2 "Програма робіт", тоді як сторони вирішили не здійснювати зобов`язання за даним договором.

Норми права, застосовані судом, та мотивована оцінка доводів сторін і поданих доказів.

Господарський процесуальний кодекс України встановлює, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 14).

У зв`язку з викладеним, суд розглядає позовні вимоги у даній справі в межах підстав для визнання Договору недійсним, які наведено у позовній заяві. При цьому враховано, що підстава позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Підставу позову становлять фактична й правова підстава.

Згідно з ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Стаття 837 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно з ч. 1 ст. 839 Цивільного кодексу України, підрядник зобов`язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 853 Цивільного кодексу України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Згідно ч. 1 ст. 843 Цивільного кодексу України, у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

З наведених норм законодавства слідує, що договір підряду є двостороннім і оплатним договором, на підставі якого у підрядника виникає обов`язок виконати обумовлені договором роботи та здати їх замовнику, а у замовника - обов`язок прийняти виконані роботи та здійснити їх оплату.

За правилами ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасно в абзаці другому ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, викладено в ст. 203 Цивільного кодексу України, частина 1 якої встановлює, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 234 Цивільного кодексу України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише "про людське око", знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, які встановлені законом для цього виду правочину (висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 910/7547/17).

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину (висновок Великої Палати Верховного суду в постанові від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16-ц).

За правилами ч.ч. 3, 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Зазначений стандарт підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію вказаного стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Іншими словами, тлумачення змісту ст. 79 Господарського процесуального кодексу України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Оцінивши надані сторонами докази та наведені обґрунтування, суд дійшов висновку про не доведення обставин для визнання оспорюваного Договору недійсним з підстав, передбачених ст. 234 Цивільного кодексу України (фіктивний правочин), з огляду на наступне.

Як встановлено матеріалами справи, між сторонами 23.01.2017 було укладено договір № Г-18 вирощування товарної сільськогосподарської продукції, відповідно до якого ДП "СГ підприємство ДКВС України (№37)" доручає, а ПП "Удача" зобов`язується на власний ризик виростити урожай товарної сільськогосподарської продукції.

До вказаного договору підписано додаток № 1 "Перелік земельних ділянок", відповідно до якого встановлено нумерацію полів щодо земельної ділянки, на яку видано Державний акт про право постійного користування від 11.09.1995. Згідно зазначеної нумерації у складі земель передбачено земельну ділянку - поле № 40 площею 80 га Медвежа балка.

Вказане спростовує доводи ДП "СГ підприємство ДКВС України (№37)" стосовно відсутності земельної ділянки за номером поля 40 Медвежа балка, щодо якої укладено оспорюваний Договір № Г-00156/17 від 03.03.2017.

За змістом додаткової угоди № 1 до договору № Г-18 від 23.01.2017, яка була оспорена за позовом ПП "Удача" до ДП "СГ підприємство ДКВС України (№37)" у справі №912/4025/19, вказано про вирощування в 2017 році врожаю соняшника на відповідних земельних ділянках. Згідно вказаної додаткової угоди сторони констатують, що станом на 25.09.2017 об`єм виконаних підрядних робіт складає 17 199 597,06 грн та ДП "СГ підприємство ДКВС України (№37)" доручає ПП "Удача" виконати роботи зі збирання вирощеного врожаю на полі 3 193 га.

Обставини фактичного вирощування на земельній ділянці врожаю соняшника також встановлено в рішенні Господарського суду Кіровоградської області від 16.08.2018 у справі № 912/866/18 та не заперечуються обома сторонами.

Суд враховує, що вирощування сільськогосподарської продукції на земельній ділянці представляє собою певний комплекс агротехнічних робіт (заходів), які проводяться поетапно з метою одержання врожаю.

Згідно наданих до матеріалів справи Актів виконаних робіт за оспорюваним Договором № Г-00156/17 від 03.03.2017, за таким Договором виконувались наступні роботи: культивація, сівба соняшника, внесення гербицидів, міжрядний обробіток, підгортання. Зазначений перелік робіт, які згідно Актів виконувались за Договором № Г-00156/17 від 03.03.2017, є меншим за перелік робіт, який передбачено додатком № 2 до договору №Г-18 від 23.01.2017.

Суд констатує, що матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження обсягу та видів робіт, фактично виконаних за договором №Г-18 від 23.01.2017. Відсутні докази бухгалтерського обліку зобов`язань за таким договором.

Між тим, згідно додатку № 2 до договору № Г-18 від 23.01.2017 наявна примітка щодо кожного виду робіт "На вимогу замовника". Проте будь-які документи на підтвердження вимоги замовника згідно умов договору № Г-18 від 23.01.2017 в матеріалах справи відсутні. Натомість, відповідач у відзиві повідомляє, що враховуючи, що роботи за договором №Г-18 від 23.01.2017 мають здійснюватися лише на вимогу замовника та приймаючи до уваги укладення вказаного договору на суму, граничний розмір якої перевищує допустиму суму договору, визначену в Законі України "Про публічні закупівлі", було вирішено не здійснювати зобов`язання за договором №Г-18 від 23.01.2017.

За вказаних обставин суд вважає не підтвердженими доводи ДП "СГ підприємство ДКВС України (№37)", що всі роботи з вирощування сільськогосподарської продукції на земельній ділянці виконано за іншим договором, а саме договором № Г-18 від 23.01.2017.

Твердження ДП "СГ підприємство ДКВС України (№37)" щодо недоцільності укладення інших договорів при наявності договору №Г-18 від 23.01.2017 відхиляються судом, оскільки сторони є вільними в укладенні договору і визначені його умов (ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України).

Не підтверджують ознаки фіктивності оспорюваного Договору доводи позивача щодо укладення 03.03.2017 декількох договорів про проведення сільськогосподарських робіт на земельній ділянці, розташованій в полі № 40 (Медвежа балка).

Як встановлено, згідно додатку № 1 до договору № Г-18 від 23.01.2017 загальна площа земельної ділянки в полі № 40 Медвежа балка складала 80 га. Відповідно до наявних в матеріалах справи договорів, стосовно земельної ділянки в полі № 40 Медвежа балка укладено окремих два договори щодо площі по 20 га кожний. Тобто, за наявними матеріалами справи площа земельної ділянки в полі № 40 Медвежа балка, щодо якої укладено договори, у т.ч. оспорюваний договір, не перевищує загальну пощу вказаного поля.

Одночасне укладення декількох договорів на поділену земельну ділянку в межах одного поля спростовує доводи позивача щодо неможливості виконання робіт без визначення меж однієї земельної ділянки.

Доводи ДП "СГ підприємство ДКВС України (№37)" стосовно неможливості фактичного здійснення ПП Удача" робіт за оспорюваним Договором є власним судженням позивача, які не підтверджено жодним доказом та спростовуються фактичним вирощуванням врожаю, про що зазначено вище.

Складення Актів виконаних робіт в один день не є порушенням жодних норм законодавства та не свідчить про будь-яке виготовлення неправдивих документів. Дата складення актів виконаних робіт може не співпадати з датою (періодом) фактичного виконання робіт. Умови оспорюваного Договору та норми законодавства протилежного не встановлюють.

Надані до справи Акти виконаних робіт за своїм змістом містять реквізити, обов`язковість яких передбачена ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Інші твердження ДП "СГ підприємство ДКВС України (№37)" щодо неточностей (недоліків) змісту Договору в сукупності всіх умов Договору не впливають на здатність фактичного виконання Договору його сторонами та не вказують про фіктивність такого Договору.

Облік Договору на підприємстві ДП "СГ підприємство ДКВС України (№37)" є компетенцією посадових осіб вказаного підприємства, а тому відсутність такого обліку не свідчить про фіктивність Договору та не підтверджує наявність підстав невідповідності Договору вимогам законодавства.

Обов`язок ПП "Удача" зареєструвати податкові накладні виникає з податкового зобов`язання та є обов`язком платника податку у публічно-правових відносинах, а не у господарських. Відсутність реєстрації податкової накладної не може вважатись єдиним доказом, на підставі якого суд встановлює дотримання вимог законодавства при укладенні договору. Окрім того, ПП "Удача" надано до суду докази подання для реєстрації відповідних податкових накладних (а.с. 138-140).

Враховуючи вищевикладене в сукупності, суд дійшов висновку про не підтвердження жодних ознак фіктивності Договору. ДП "СГ підприємство ДКВС України (№37)" не доведено того, що обидві сторони Договору № Г-00156/17 від 03.03.2017 не мали наміру створити правові наслідки на момент укладення договору або ж діяли з обопільним умислом не створювати наслідки, які обумовлені таким Договором.

Частиною першою ст. 232 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

Для визнання правочину недійсним на підставі ст. 232 Цивільного кодексу України необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявності домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя.

Отже, розглядаючи позовні вимоги про визнання недійсним договору на підставі ст. 232 Цивільного кодексу України, суд має брати до уваги, що необхідними ознаками правочину, вчиненого у результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з іншою є: 1) наявність умисного зговору між представником потерпілої сторони правочину і іншої сторони з метою отримання власної або обопільної вигоди; 2) виникнення негативних наслідків для довірителя та незгода його з такими наслідками; 3) вчинення представником дій в межах наданих йому повноважень.

Верховний Суд України у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" та Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.10.2019 у справі № 911/2129/17 зазначили, що для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК України необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю.

Звертаючись із позовною заявою про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність усіх ознак правочину, вчиненого у результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони, а суд має перевірити відповідність доводів позивача вимогам статті 232 Цивільного кодексу України і лише за наявності всіх ознак має підстави для визнання договору недійсним.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 912/2771/19 за позовом ДП "СГ підприємство ДКВС України (№37)" до ПП "Удача" про визнання недійсним договору.

Таким чином, для задоволення позовних вимог ДП "СГ підприємство ДКВС України (№37)" має довести усі ознаки які вказують, що оспорюваний Договір вчинений у результаті зловмисної домовленості представника.

За змістом ч. ч. 1, 3 та 4 ст. 92 Цивільного кодексу України, ч. ч. 1 та 2 ст. 89 Господарського кодексу України, п. 13 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" орган юридичної особи, який діє одноособово, має повноваження щодо представництва юридичної особи (з можливістю їх обмеження відповідно до установчих документів чи закону), створює, змінює припиняє цивільні права та обов`язки юридичної особи, тому підпадає під поняття представництва, наведене у ст. 237 Цивільного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22.10.2019 у справі № 911/2129/17.

Матеріалами справи встановлено, що Договір № Г-00156/17 від 03.03.2017 підписано представниками ДП "СГ підприємство ДКВС України (№37)" Шевченко Т.В. та ПП "Удача" Зінченко Р.В.

Шевченко Т.В. на час підписання Договору обіймав посаду директора державного підприємства, тобто мав повноваження щодо представництва юридичної особи.

Обставини обізнаності Шевченко Т.В. щодо строковості контракту на зайняття посади директора державного підприємства жодним чином не впливають на повноваження останнього та не являються беззаперечним свідченням умислу особи на вчинення правочину всупереч інтересам довірителя з настанням несприятливих наслідків.

Принаймні, за частиною 2 ст. 232 Цивільного кодексу України довіритель має право вимагати від свого представника та другої сторони солідарного відшкодування збитків та моральної шкоди, що завдані йому у зв`язку із вчиненням правочину внаслідок зловмисної домовленості між ними.

Передбачені зазначеною нормою наслідки застосовуються незалежно від того чи продовжує відповідна особа перебувати у представницьких відносинах з довірителем, чи такі відносини є припиненими.

Укладення оспорюваного Договору за відсутності у ДП "СГ підприємство ДКВС України (№37)" повноважень на розпорядження відповідною земельною ділянкою, на що вказує позивач, не породило настання несприятливих наслідків для такого підприємства. Як встановлено матеріалами справи, ДП "СГ підприємство ДКВС України (№37)" є фактичним користувачем земельної ділянки за згодою Державної установи "Устинівський виправний центр (№37)". Згідно наданих відповідачем доказів, а саме листа Державної установи "Устинівський виправний центр" від 28.03.2019 №10/369, листа Інгульської сільської ради від 25.03.2019 № 81 (а.с. 149, 151), ДП "СГ підприємство ДКВС України (№37)" обліковує таку земельну ділянку, подає відповідну податкову звітність та сплачує податок.

Інші доводи ДП "СГ підприємство ДКВС України (№37)", які наведено у взаємозв`язку з підставами фіктивності Договору спростовано судом вище.

З підстав викладеного суд дійшов висновку, що ДП "СГ підприємство ДКВС України (№37)" не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною під час укладення Договору № Г-00156/17 від 03.03.2017.

З огляду на викладене, суд не встановив підстав для визнання недійсним Договору відповідно до ст. 232 Цивільного кодексу України.

З приводу порушення норм законодавства в частині прав використання земельної ділянки суд зазначає наступне.

Як слідує з листів Державної установи "Устинівський виправний центр (№37)" від 28.03.2019 №10/369, Інгульської сільської ради від 25.03.2019 №81, земельні ділянки, які надано у постійне користування установі ІК 305/37 згідно Державного акта на право постійного користування землею серії КР 00002 від 09.11.1995, перебувають на балансі та використовуються ДП "СГ підприємство ДКВС України (№37)" з відома і за згодою Державної установи "Устинівський виправний центр (№37)". Вказана установа володіє відомостями щодо укладення ДП "СГ підприємство ДКВС України (№37)" договорів на обробіток земельних ділянок та не заявляє жодних претензій чи вимог щодо вказаного. Права ДП "СГ підприємство ДКВС України (№37)" внаслідок такого використання землею не порушуються.

У відповідності до вищевикладеного в сукупності суд дійшов висновку про не доведення ДП "СГ підприємство ДКВС України (№37)" обставин для визнання Договору №Г-00156/17 від 03.03.2017 недійсним за наведених у позові підстав.

За вказаних обставин суд відмовляє у задоволенні позову повністю.

За правилами ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на ДП "СГ підприємство ДКВС України (№37)".

Інших судових витрат сторони не заявляють.

Керуючись ст. ст. 74, 76, 77, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Копії рішення направити Державному підприємству "Сільськогосподарське підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 37)" за адресою: 28624, Кіровоградська область, Устинівський район, с. Інгульське, вул. Центральна, буд. 5 та Приватному підприємству "Удача" за адресою: 28622, Кіровоградська область, Устинівський район, с. Ганно-Требинівка, вул. Центральна, 2.

Повне рішення складено 23.11.2021.

Суддя В.В.Тимошевська