ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"11" листопада 2021 р. Cправа №902/460/21

Суддя Господарського суду Вінницької області О.Нешик, при секретарі судового засідання Н. Шаравській, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтелоенерго", м.Вінниця

до Приватного підприємства "Енерго-ресурс", м.Київ

про стягнення 31481,55 грн заборгованості згідно договору купівлі-продажу теплової енергії

за участю представника позивача: Волянської О.О., діє на підставі довіреності;

представник відповідача в судове засідання не з`явився.

ВСТАНОВИВ :

05.05.2021 до Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" про стягнення з приватного підприємства "Енерго-Ресурс" заборгованості за надані послуги з теплопостачання в сумі 31481,55 грн з яких: 29486,72 грн - основний борг; 1453,58 грн - втрати від інфляції; 541,25 грн - 3% річних, які нараховані за порушення умов Договору №97 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.04.2015 та Угоди про реструктуризацію боргу №97/р від 23.04.2015 в частині розрахунків за отриману теплову енергію.

Ухвалою суду від 31.05.2021 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/460/21, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 22.07.2021.

За результатами судового засідання, 22.07.2021, судом постановлено ухвалу про перехід до розгляду справи №902/460/21 за правилами загального позовного провадження.

12.10.2021 судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 11.11.2021.

На визначену судом дату (11.11.2021) з`явився представник позивача. Відповідач явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив.

При цьому суд враховує, що копія ухвали від 12.10.2021, яка надсилалася відповідачу, повернулася до суду із відміткою органу поштового зв`язку про причину повернення: "адресат відсутній за вказаною адресою".

Відповідно до п.5 ч.6 ст.242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Порядок вручення рекомендованих поштових відправлень, в т. ч. рекомендованих листів з позначкою "Судова повістка" врегульовано Правилами надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009 (далі Правила).

Із вказаних Правил надання послуг поштового зв`язку слідує, що невручення рекомендованого поштового відправлення під час доставки є підтвердженням відсутності особи - адресата за адресою, а отже, день проставлення такої відмітки в поштовому повідомленні слід вважати днем вручення судового рішення в порядку, визначеному п.5 ч.6 ст.242 ГПК України.

Окрім того, суд зазначає, що ухвали суду у справі №902/460/21 офіційно оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень - www.reyestr.court.gov.ua та знаходяться у вільному доступі.

Відтак у суду є достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення учасників справи про дату, час та місце слухання справи.

Частиною першою ст.202 ГПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд враховує, що неявка відповідача в судове засідання не є перешкодою для розгляду справи.

При цьому суд констатує, що відзив відповідача на позовну заяву до суду не надійшов.

За приписами частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічна норма міститься у частині 9 статті 165 ГПК України.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів частини 9 статті 165 та частини 2 статті 178 ГПК України.

Під час судового засідання, 11.12.2021, представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити.

Після закінчення судових дебатів суд оголосив про вихід до нарадчої кімнати та орієнтовний час повернення .

На оголошення вступної та резолютивної частин рішення суду учасники процесу в судове засідання не з`явилися.

Таким чином, розглянувши матеріали господарської справи, з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

01.04.2015 між Приватним підприємством "Енерго-ресурс" (далі по тексту також - Споживач, відповідач) та Комунальним підприємством Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" (далі по тексту також - Постачальник, позивач) укладено Договір №97 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді (далі по тексту також - Договір).

Відповідно до предмету Договору Постачальник бере на себе зобов`язання продавати та постачати Споживачеві теплову енергію в гарячій воді в договірних обсягах та з параметрами теплоносія на вході мереж Споживача, які відповідають температурному графіку теплової мережі, а Споживач зобов`язується отримувати та оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим Договором. Температурний графік теплової мережі є невід`ємним додатком цього Договору (п.2.1. Договору).

Пунктом 6.1. Договору сторони узгодили, що розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності, відповідно до додатку №2 цього Договору. Проводяться виключно в грошовій формі згідно з діючими тарифами, затвердженими в установленому порядку.

Споживач, щомісячно, протягом року, вносить плату за приєднане теплове навантаження, визначене в додатку №1 до Договору, та окремо сплачує за спожиту теплову енергію на підставі показів приладів обліку, або за їх відсутності розрахункового, відповідно до теплового навантаження. У разі зміни тарифів та порядку розрахунків нові тарифи і порядок розрахунків є обов`язковим для Сторін з моменту введення їх в дію (п.6.2. Договору).

Цей Договір набуває чинності з 01 квітня 2015 року та діє до 31 грудня 2015 року. В частині розрахунків Договір діє до повного їх проведення (п.11.1.Договору).

В подальшому, 23.04.2015, між сторонами укладено Угоду про реструктуризацію боргу №97/р на наступних умовах:

"1. Боржник визнає заборгованість перед Кредитором, що виникла станом на 01.04.2015 у зв`язку з неналежним виконанням Боржником своїх зобов`язань за Договором № 97 від 01.04.2015 (далі Основний договір), у сумі 152 376,97 грн.

2. Боржник зобов`язується дотримуватися порядку поточних розрахунків та відповідальності, що визначені умовами Основного договору та чинним законодавством, а Кредитор погоджується реструктуризувати вказану в п.1 цієї Угоди заборгованість за Основним договором згідно наведеного нижче графіку погашення."

Зокрема сторонами узгоджено погашення заборгованості в сумі 152 376,97 грн в строк до 31.03.2021, щомісячними платежами по 2 116,35 грн в період з травня 2015 по лютий 2019 та по 2 116,34 грн в період з березня 2019 по березень 2021, а також у розмірі 2 116,37 грн за квітень 2015.

Поряд з тим, відповідач умови Угоди про реструктуризацію боргу в частині проведення обумовлених платежів в повному обсязі не виконав, у зв`язку із чим відносно нього утворилася заборгованість у розмірі 29486,72 грн.

Зазначене зумовило звернення позивача з даним позовом до суду.

Враховуючи встановлені обставини суд зважає на наступне.

У відповідності до ч.1 ст.202 ЦК України правочин є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно Закону України "Про теплопостачання" теплопостачальна організація має право укладати договори купівлі-продажу теплової енергії із споживачами. В свою чергу, ч.6 ст.19 даного Закону зобов`язує споживача послуг щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

При цьому суд враховує, що в ході судового розгляду справи представник позивача уточнила підстави позовних вимог зазначивши, що заявлена до стягнення заборгованість виникла у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов Угоди про реструктуризацію боргу №97/р від 23.04.2015 в частині проведення обумовлених платежів за період з березня 2020 року по квітень 2021 року.

Так, стаття 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір, відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно з ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Враховуючи викладене, а також відсутність в матеріалах справи доказів виконання відповідачем грошового зобов`язання по Угоді про реструктуризацію №97/р від 23.04.2021 в сумі 29486,72 грн, суд задовольняє позовні вимоги у вказаній частині.

Судом також розглянуто вимоги позивача про стягнення з відповідача 541,25 грн - 3 % річних; 1453,58 грн - суми, на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів, у зв`язку із чим слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно із ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджено факт прострочення відповідачем грошових зобов`язань за Угодою про реструктуризацію боргу № 97/р від 23.04.2015 суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення 3 % річних та інфляційних втрат є правомірними, оскільки відповідають нормам чинного законодавства.

Перевіривши правильність нарахування заявлених до стягнення сум інфляційних втрат, 3% річних із врахуванням положень ч.5 ст.254 ЦК України, за допомогою калькулятора інформаційно-правової системи "ЛІГА:ЗАКОН", судом встановлено, що сума інфляційних втрат не перевищує розмір визначений судом, тоді як розмір 3% річних становить 532,19 грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлені до стягнення суми.

З огляду на вищевикладене, оцінивши подані докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 7, 8, 10, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 243, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Енерго-ресурс" (вул.Мечникова, буд.16А, м.Київ, 01601, ) на користь Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтелоенерго" (вул.600-річчя, 13, м.Вінниця, 21021, ) 29486,72 грн заборгованості; 1453,58 грн - суму, на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів; 532,19 грн -3% річних; 2270,00 грн відшкодування судового збору.

3. В частині стягнення 9,06 грн - 3% річних - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Примірник повного судового рішення надіслати згідно переліку рекомендованим листом та позивачу на електронну адресу ().

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст. 256, 257 ГПК України).

Повне рішення складено 22 листопада 2021 р.

Суддя Нешик О.С.

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2 - відповідачу (вул.Мечникова, буд.16А, м.Київ, 01601)