РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.11.2021Справа № 910/15246/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Васильченко Т.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи №910/15246/21

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ес Джі продакшн»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Аванта»

про стягнення 212367,08 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ес Джі продакшн» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Аванта» (далі - відповідач) про стягнення 212367,08 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки №15905А від 01.06.2020 в частині оплати за отриманий товар, у зв`язку з чим позивачем заявлено до стягнення основний борг у розмірі 193210,16 грн, 3% річних в розмірі 3380,65 грн та пеню у розмірі 15776,27 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.09.2021 відкрито провадження у справі та, оскільки справа малозначна і враховуючи клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд постановив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 21.09.2021 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме 04112, м. Київ, вул. Олени Теліги, буд. 15.

З наявного в матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що ухвала Господарського суду міста Києва від 21.09.2021 була отримана відповідачем - 11.10.2021.

У відповідності до вимог Господарського процесуального кодексу України, відповідачу був встановлений строк для подання відзиву на позовну заяву протягом 15-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Втім відповідач, у визначений законом строк, не подав ні відзиву на позовну заяву, ні клопотання про продовження строку на його подання.

Приписами ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у встановлений строк не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

08.06.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Аванта» (далі-покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ес Джі продакшн» (далі - постачальник) укладено договір поставки (далі - договір) умовами пункту 2.1 якого визначено, що постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця товар на підставі замовлення останнього та специфікації, а покупець зобов`язується прийняти поставлений постачальником товар та оплатити його вартість у порядку і на умовах, погоджених сторонами у цьому договорі.

Умовами пункту 2.2 договору визначено, що право власності на товар переходить від постачальника до покупця в момент приймання товару покупцем від постачальника. Підтвердженням приймання товару є підписання сторонами (їх уповноваженими представниками) накладної або іншої обов`язкової та визначеної чинним законодавством товарно-супровідної та транспортно-супровідної документації на товар.

Постачальник здійснює поставку товару у відповідності до узгодженої сторонами та посвідченої печатками сторін специфікації. Специфікація надається покупцю постачальником (пункт 3.1 договору).

Пунктом 3.2 договору визначено, що для погодження покупцем постачальник зазначає у специфікації такі реквізити: перелік товару (асортимент), який підлягає поставці за договором; найменування кожної одиниці товару, яке повинно відповідати найменуванню товару, нанесеному на споживчу тару, найменування товару, нанесеного на транспортну тару; одиниці виміру товару; штрих-коди товару відповідно до стандарту Європейського товарного коду (EAN); код УКТ ЗЕД товару; ціну за одиницю товару з ПДВ; розмір знижки, що надається постачальником на вартість товару; ціну поставки одиниці товару з урахуванням наданих знижок та ПДВ.

Товар за договором поставляється постачальником на умовах базису поставки DDP згідно міжнародних правил тлумачення комерційних термінів Інкотермс (у редакції 2010 року) з урахуванням умов цього договору (пункт 5.1 договору).

За змістом пункту 5.7 договору сторони визначили, що кожна партія товару повинна супроводжуватися належно оформленими відповідно до вимог нормативно-правових актів України документами, що передбачені законодавством України при обороті (реалізації) замовленого покупцем товару (далі - товарно-супровідні документи), які відповідають специфікації.

У разі відповідності поставки товару умовам цього договору покупець підписує видаткову та товарно-транспортні накладні на поставлений товар. Дата поставки товару повинна відповідати даті виписки видаткової накладної на товар (пункт 5.11 договору).

Умовами пункту 8.1 договору визначено, що покупець оплачує поставлений постачальником товар по закінченню 70 календарних днів з дати поставки товару постачальником.

Форма оплати - безготівковий розрахунок. Оплата вартості товару здійснюється в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника, що зазначений в реквізитах сторін договору. Днем здійснення платежу вважається списання належних до сплати сум з банківського рахунка покупця на рахунок постачальника. Сторони можуть застосовувати інші способи розрахунків, передбаченні чинним законодавством України (пункт 8.2 договору).

Договір набуває чинності з 01.06.2020 і діє до 31.12.2021 включно, а в частині невиконаних зобов`язань сторін, що виникли в момент дії даного договору - до їх повного виконання (пункт 12.1 договору).

Як встановлено судом на підставі наявних в матеріалах справи доказів, на виконання умов даного договору, позивачем було поставлено відповідачу узгоджений товар на загальну суму 218211,60 грн, що підтверджується видатковими накладними №ЕС-00003180 від 06.10.2020 на суму 35122,56 грн, №ЕС-00003181 від 06.10.2020 на суму 13626,96 грн, №ЕС-00003270 від 13.10.2020 на суму 15962,88 грн, №ЕС-00003657 від 06.11.2020 на суму 16375,92 грн, №ЕС-00003658 від 06.11.2020 на суму 10920,48 грн, №ЕС-00003778 від 17.11.2020 на суму 87112,80 грн, №ЕС-00003779 від 17.11.2020 на суму 554,40 грн, №ЕС-00004029 від 01.12.2020 на суму 2973,84 грн, №ЕС-00000162 від 20.01.2021 на суму 15814,08 грн та №ЕС-00001386 від 27.04.2021 на суму 19747,68 грн, які підписані уповноваженими представниками сторін без заперечень та скріплені печатками, а також товарно-транспортними накладними №ТТН-3180 від 06.10.2020, №ТТН-3270 від 13.10.2020, №ТТН-3657 від 06.11.2020, №ТТН-3778 від 17.11.2020, №ТТН-4029 від 01.12.2020, №ТТН-162 від 20.01.2021 та №ТТН-1386 від 27.04.2021.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором свідчить і відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення позивачем умов договору.

Позаяк, відповідачем своє зобов`язання щодо оплати поставленого товару виконано частково, у зв`язку з чим виник борг за отриманий товар в сумі 193210,16 грн, що і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Приписами статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання, в силу вимог статей 526, 525 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься і у статті 193 Господарського кодексу України.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки, а відповідно до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною 2 цієї ж статті унормовано, що до такого договору застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Так, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ст. 692 ЦК України).

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Пунктом 8.1 договору визначено, що покупець оплачує поставлений постачальником товар по закінченню 70 календарних днів з дати поставки товару постачальником.

Втім, як встановлено судом, відповідач своїх зобов`язань за договором в частині повної та своєчасної оплати отриманого товару у встановлений пунктом 8.1 договору строк не здійснив.

Тоді як, частина 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці.

Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відтак, враховуючи, що факт поставки обумовленого сторонами товару та факт порушення відповідачем своїх зобов`язань в частині повної та своєчасної оплати отриманого товару, підтверджений матеріалами справи та не спростований відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог в частині стягнення основного боргу у розмірі 193210,16 грн.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки. Приписами ст. 230 ГК України також встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, він зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

Пунктом 10.1 договору передбачено, що у разі порушення стороною договору строків виконання грошового зобов`язання, передбаченого цим договором, винна сторона зобов`язана сплатити пеню в розмірі облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення виконання, нараховану на суму грошового зобов`язання, за кожний день прострочення.

Відтак, оскільки відповідач допустив прострочення оплати отриманого товару, на підставі наведених вище норм чинного законодавства та умов договору, позивачем нараховано пеню у загальному розмірі 15776,27 грн з посилання на пункт 8.2.1 договору.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині, оскільки позивачем не враховано, що за умовами пункту 10.1 договору пеня розраховується у розмірі облікової ставки НБУ, а не подвійної облікової ставки, як помилково визначено позивачем та не враховано, що у 2020 році 366 днів, а не 365. При цьому, слід зауважити, що позивач в позовній заяві при нарахуванні пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ посилається на пункт 8.2.1, втім такий пункт у договорі відсутній і належним для застосування є пункт 10.1 договору, яким і врегульовано порядок нарахування пені при порушенні стороною договору строків виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, за розрахунком суду, стягненню з відповідача підлягає пеня в загальному розмірі 8064,87 грн, в іншій частині цих позовних вимог позивачу належить відмовити.

Окрім цього, оскільки за приписами частини 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановлено індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 3380,65 грн.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду №910/12604/18 від 01.10.2019 та у постанові Верховного Суду України №3-12г10 від 08.11.2010).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині, що, за розрахунком суду, становить 3375,98 грн, оскільки позивачем при розрахунку не було враховано, що в 2020 році було 366 днів, а не 365. В іншій частині цих позовних вимог належить відмовити.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість, як і не скористався своїм правом на подання відзиву.

Приймаючи до уваги наведене вище у сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Ес Джі продакшн» підлягають задоволенню частково.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, враховуючи положення статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 178, 232, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Ес Джі продакшн» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Аванта» про стягнення 212367,08 грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Аванта» (04112, м. Київ, вул. Олени Теліги, буд. 15; ідентифікаційний код 35495114) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ес Джі продакшн» (61106, м. Харків, проспект Московський, буд. 274-В; ідентифікаційний код 37394634) основний борг у розмірі 193210 (сто дев`яносто три тисячі двісті десять) грн 16 коп., пеню у розмірі 8064 (вісім тисяч шістдесят чотири) грн 87 коп., 3% річних у розмірі 3375 (три тисячі триста сімдесят п`ять) грн 98 коп. та судовий збір у розмірі 3069 (три тисячі шістдесят дев`ять) грн 77 коп.

3. Видати наказ позивачу після набрання рішенням суду законної сили.

4. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 26.11.2021.

Суддя Т.В. Васильченко