ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2021 р. м. Київ

Справа № 911/2773/21

Господарський суд Київської області у складі:

судді Ейвазової А.Р.

розглянувши у спрощеному провадженні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АТОН-ХХІ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАНТАЙМ», фізичної особи-підприємця Кудінової Олени Миколаївни про стягнення 66 678грн, без виклику представників сторін,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АТОН-ХХІ» (далі - ТОВ «ЛК «Атон-ХХІ») звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАНТАЙМ» (далі - ТОВ «Вантайм»), фізичної особи-підприємця Кудінової Олени Миколаївни (далі - ФОП Кудінова О.М.) та просить стягнути з відповідачів солідарно 66 678грн, що складається з: 9 168грн - основний борг; 57 510грн - штраф.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем 1 - ТОВ «Вантайм» зобов`язань за договором фінансового лізингу ФЛО №060 від 19.08.2020 в частині сплати лізингових платежів у встановлений таким договором строк. Вимоги в частині відповідача 2 - ФОП Кудінової О.М. позивач мотивує тим, що такий відповідач поручився за виконання відповідачем 1 зобов`язань за вказаним договором згідно з договором поруки №20/08/2020-01 від 20.08.2020 (а.с.1-11).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 27.09.2021 судом відкрито провадження у справі, вирішено розглядати дану справу за правилами спрощеного позовного провадження, а також встановлено строки для подання учасниками заяв по суті (а.с.62-63).

Копія вказаної ухвали отримана позивачем 30.09.2021, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №089 (а.с.65).

Поштове відправлення №232, в якому відповідачу 1 - ТОВ «Вантайм» направлено копію відповідної ухвали суду, 29.09.2021 повернуто до суду з довідкою відділення поштового зв`язку, у якій причиною повернення вказано: «неправильно зазначена (відсутня) адреса» (а.с.66-69). Між тим адреса, за якою направлялось вказане поштове відправлення, відповідає адресі відповідача, вказаній в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 24.09.2021, а також на 06.10.2021 (а.с.59,70). 06.10.2021 відповідачу 1 повторно направлено копію зазначеної ухвали суду.

Поштове відправлення №100, яким відповідачу 2 - ФОП Кудіновій О.М. направлено копію ухвали від 27.09.2021, повернуто до суду з довідкою відділення поштового зв`язку від 11.10.2021, у якій причиною повернення вказаного поштового відправлення зазначено: «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.72-76). Адреса відповідача 2, за якою направлено вказане поштове відправлення, відповідає адресі відповідача, вказаній в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 24.09.2021 та 03.11.2021 (а.с. 61,76).

В силу п.п.3,5 ч.6 ст.242 ГПК України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Ухвала суду, за змістом п.1 ч.1 ст.232 ГПК України, є видом судового рішення.

Відзив на позов до закінчення строку, встановленого ч.1 ст.251 ГПК України для подання відзиву, від відповідачів не надходив.

Дослідивши зібрані у справі документи і матеріали, суд встановив наступні обставини.

19.08.2020 між ТОВ «ЛК «Атон-ХХІ» (лізингодавець) та ТОВ «Вантайм» (лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу ФЛО №060 (далі - договір лізингу, а.с.12-21).

Згідно п. 1.1 договору лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність у ТОВ «ВІННЕР ТРЕЙД ЛОГІСТИК» (), льодогенератор Scotsman Bar Line BF 80 AS з основними параметрами згідно додатку №4 (інші індивідуальні ознаки будуть визначені сторонами в акті приймання-передачі предмету лізингу, далі - предмет лізингу), відповідно до встановленої лізингоодержувачем у замовленні (додаток №4) специфікації та передати предмет лізингу в користування лізингоодержувачу на визначений строк за встановлену плату (лізингові платежі), визначену в додатку №2 до договору; продавець (постачальник) предмету лізингу (в т.ч. його окремих складових частин) (далі - продавець) визначається лізингоодержувачем у замовленні (додаток №4) до вказаного договору.

Відповідно до п. 1.2 договору лізингу сторони визначили цей договір як договір фінансового лізингу, а операцію, що здійснюється за договором - як фінансовий лізинг у відповідності до п.п. 14.1.97 ст. 14 Податкового кодексу України.

Згідно п. 2.1 договору лізингу строк лізингу становить 36 місяців з дня підписання акту приймання-передачі предмету лізингу (додаток № 3).

Пунктами 3.1 та 3.2 такого договору визначено, що: місячний лізинговий платіж нараховується у розмірі, визначеному у додатку №1 до договору, про що оформлюються акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) в частині відшкодування вартості майна та в частині сплати винагороди лізингодавцю; акти складаються останнім днем кожного місяця протягом дії договору; загальна сума лізингових платежів, термін оплати ("дата платежів") та порядок сплати лізингоодержувачем лізингових платежів лізингодавцеві встановлюються договором та в "Графіку сплати лізингових платежів" (додаток № 2), який є невід`ємною частиною договору; сплата лізингових платежів здійснюється лізингоодержувачем не пізніше "дати платежу" шляхом перерахування належної суми на поточний рахунок лізингодавця.

Як погоджено сторонами в п. 3.3 договору лізингу, лізингоодержувач зобов`язаний здійснити на користь лізингодавця попередню оплату лізингових платежів (авансовий платіж) в термін, визначений додатком №2 до вказаного договору.

Відповідно до п. 3.4 договору лізину у випадку невиконання лізингоодержувачем умов договору, передбачених п. 3.3, договір вважається таким, що втратив силу і лизингодавець звільняється від взятих на себе зобов`язань та відповідальності, передбаченої п. 10.1 вказаного договору.

В силу п. 3.5 укладеного договору протягом дії договору розмір лізингових платежів може змінюватися за згодою сторін.

Згідно п. 3.9 договору склад лізингових платежів погоджується сторонами самостійно, з урахуванням положень Закону України «Про фінансовий лізинг» від 16.12.1997 №723/97-ВР, Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI, чинних у редакції на дату підписання договору та включає в себе, зокрема: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж, як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно.

Пунктом 3.10 договору лізингу визначено, що лізингоодержувач зобов`язується сплачувати лізингові платежі в обсязі та в строки, передбачені у додатку № 2 до вказаного договору.

Як установлено п. 4.1 такого договору, строк передачі предмету лізингу складає 20 робочих днів з моменту перерахування лізингоодержувачем попередньої оплати платежів та надання повного пакету документів згідно додатку №5, але в будь-якому випадку не раніше отримання лізингодавцем предмету лізингу від продавця (постачальника) та не пізніше 2 календарних днів з дати отримання лізингодавцем предмету лізингу.

Відповідно до п. 4.3 договору лізингу після прибуття предмету лізингу до місця передачі, лізингоодержувач зобов`язаний в присутності лізингодавця перевірити якість, комплектність та технічну справність предмету лізингу, про що сторони складають «Акт приймання-передачі предмета лізингу» (додаток №3), який підтверджує факт передачі предмету лізингу від дізингодавця лізингоодержувачу, комплектність та відповідність предмету лізингу техніко-економічним показникам, передбаченим договором поставки предмета лізингу.

У п. 4.4. зазначеного договору визначено, що сторони складають "акт приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів". Акт, що визначений цим пунктом підписується комісією у складі представників двох сторін - лізингодавця та лізингоодержувача.

Як погоджено сторонами п. 10.2.1 договору лізингу, у разі прострочення лізингоодрежувачем строків оплати лізингових (у тому числі авансових) платежів (у тому числі сплата не у повному обсязі), лізингоодержувач зобов`язаний сплатити на користь лізингодавця штраф за кожен такий випадок у розмірі: 5% від вартості предмету лізингу - в разі прострочення сплати лізингового (авансового) платежу на строк більше 10 днів з дати, що визначена в графіку сплати лізингових платежів (додаток №2 до цього договору); 10% від вартості предмету лізингу - в разі прострочення сплати лізингового (авансового) платежу на строк більше 20 днів з дати, що визначена в графіку сплати лізингових платежів (додаток №2 до цього договору); 15% від вартості предмету лізингу - в разі прострочення сплати лізингового (авансового) платежу на строк більше 30 днів з дати, що визначена в додатку №2 до цього договору.

Згідно п. 10.2.6 такого договору його сторони дійшли згоди, що позовна давність щодо стягнення неустойки (штрафу, пені) не обмежується строком, визначеним в ч. 2 ст. 258 ЦК України та становить три роки з моменту спливу строку виконання зобов`язання за договором.

Пунктом 10.3 договору лізингу сторонами погоджено, що під «вартістю предмета лізингу», яка визначена п. 10.2 мається на увазі вартість предмета лізингу (з ПДВ), визначена в графіку сплати лізингових платежів (додаток №2 до вказаного договору).

Додатком №2 до такого договору сторонами погоджено графік сплати лізингових платежів, відповідно до якого загальна сума до сплати - 56 412грн, з яких: 37 800грн з ПДВ - відшкодування вартості майна; 18 612грн без ПДВ - винагорода лізингодавця.

Також вказаним графіком погоджено, що: авансовий платіж у розмірі 15 156грн має бути внесений 19.08.2020; щомісячні платежі у розмірі 1146грн вносяться кожного 19 числа місяця, починаючи з 19.09.2020 по 19.08.2023.

Позивачем, на виконання умов вищевказаного договору лізингу, 19.08.2020 укладено з ТОВ «ВІННЕР ТРЕЙД ЛОГІСТИК» (продавець) договір №22, предметом якого, як вбачається з додатку №1, є, у т.ч. льодогенератор Scotsman Bar Line BF 80 AS 2020 року випуску за ціною 31 500грн без ПДВ (а.с.28-29,30).

На підставі акту від 01.09.2020, що є додатком №3 до договору лізингу (а.с.26), позивачем передано відповідачу 1 предмет лізингу загальною вартістю 37800грн, що також підтверджується видатковою накладною №68 від 01.09.2021 (а.с.27). У вказаному акті зазначено, що при огляді майна сторонами недоліків не виявлено, об`єкт придатний до експлуатації.

Звертаючись до суду з відповідним позовом, відповідач стверджує, що по відповідач 1, в порушення взятих на себе зобов`язань за договором лізингу в частині сплати лізингових платежів згідно узгодженого графіку, лізингові платежі сплачував невчасно та не у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач 1 на виконання умов договору лізингу перерахував позивачу, як підтверджується платіжними дорученнями:

- №25 від 01.10.2020 - 1146грн (а.с.32), які зараховано в погашення лізингових платежів за періодом №1 (строк оплати настав 19.09.2020);

- №72 від 09.11.2020 - 1146грн (а.с.33), які зараховано в погашення лізингових платежів за періоду №2 (строк оплати настав 19.10.2020);

- №165 від 11.03.2021 - 1146грн (а.с.34), які зараховано в погашення лізингових платежів за періодом №3 (строк оплати настав 19.11.2020);

- №239 від 30.06.2021 - 1146грн (а.с.35), які зараховано в погашення лізингових платежів за періодом №4 (строк оплати настав 19.12.2020).

Водночас, позивач вказує, що відповідач 1 - ТОВ «Вантайм» не сплатив лізингові платежі періодів №5-12 на загальну суму 9 168грн, строк оплати яких прострочено (настав з 19.01.2021 по 19.08.2021).

Відповідач - ТОВ «Вантайм» під час розгляду даної справи доказів сплати лізингових платежів, передбачених умовами договору фінансового лізингу ФЛО №060 від 19.08.2020, не надав.

Окрім того, між ТОВ "ЛК «Атон-ХХІ» (за договором - кредитор) та ФОП Кудіновою О.М. (за договором - поручитель) 20.08.2020 укладено договір поруки №20/08/2020-01 (а.с.36-38, далі - договір поруки), за умовами якого поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за виконання ТОВ «Вантайм» (боржник) своїх зобов`язань перед кредитором у повному обсязі, що виникають, зокрема, з договору фінансового лізингу №ФЛО №060 від 19.08.2020 (п. 1.1 договору).

Згідно п. 1.2 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник, зокрема, за сплату лізингових (авансових) платежів (у тому числі пені, штрафів, якщо такі будуть мати місце), а також інших фінансових зобов`язань боржника, що виникають (можуть виникнути) на підставі договорів лізингу.

Відповідальність поручителя та боржника перед кредитором є солідарною (п. 1.3 договору поруки).

Як визначено п. 2.1 договору поруки, відповідальність поручителя перед кредитором наступає у разі невиконання боржником своїх зобов`язань за договорами лізингу у зазначені в ньому строки (терміни).

Сторонами договору поруки узгоджено, що порука припиняється у разі: припиненням зобов`язань за договором лізингу; зміни зобов`язань без згоди поручителя, внаслідок чого істотно збільшується обсяг відповідальності поручителя; якщо кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителям, після настання строку (терміну) виконання зобов`язань за договором лізингу (п.п.3.1, 3.2 договору поруки).

В силу п.3.2 договору поруки його сторони погодили, що порука надається строком на 5 років і діє до 20.08.2025.

Договір поруки набирає чинності з дати його підписання та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань за цим договором або до припинення цього договору з інших підстав, передбачених чинним законодавством України (п.5.3 договору поруки).

Предметом спору у даній справі є наявність у відповідачів обов`язку сплачувати лізингові платежі за договором, а також застосування до них відповідальності, встановленої договором за порушення взятих на себе зобов`язань

Укладений сторонами договір фінансового лізингу є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ч.1 ст. 175 ГК України.

Згідно ч.1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому, як визначено ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Регулювання відносин, що виникають у зв`язку із передачею майна у фінансовий лізинг, окрім загальних норм, здійснюється також спеціальними нормами, якими врегульовані відносини лізингу.

Так, як визначено ч.7 ст.292 ГК України, правове регулювання лізингу здійснюється відповідно до ГК України та інших законів.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про фінансовий лізинг" (в редакції, чинній на момент укладення договору лізингу між позивачем та відповідачем 1): фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу; за договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно ч. 1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ч. 2 вказаної норми до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з врахуванням особливостей, встановлених законом; до відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Як визначено ч.1 ст.16 Закону України «Про фінансовий лізинг», сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором.

Оскільки відповідачем 1 не спростовано тверджень позивача щодо невиконання зобов`язань в частині внесення лізингових платежів періодів №5-12 графіку, а строк їх виконання, встановлений договором, настав, відповідач 1 є таким, що допустив порушення відповідних зобов`язань.

Як передбачено ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, порукою.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку; поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником; порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України: у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя; поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Враховуючи встановлення судом факту порушення відповідачем 1 зобов`язань в частині своєчасної сплати лізингових платежів за договором лізингу, за виконання яких поручився відповідач 2, однак, теж їх не виконав замість боржника, вимога позивача про стягнення солідарно з відповідачів 9 168грн основного боргу з лізингових платежів 5-12 періодів є обґрунтованою та підлягає задоволенню повністю.

Також, позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів 57 510грн штрафу.

В силу ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання; одним з видів господарських санкцій згідно ч.2 ст. 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. штраф та пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

В силу ч. 2 ст.549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 552 ЦК України сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Оскільки відповідач - ТОВ «Вантайм» допустив прострочення сплати лізингових платежів на строк більше 30 днів за лізинговими платежами 2-12 періодів та на строк 12 днів лізингового платежу 1 періоду позивачем обґрунтовано нараховано штраф, передбачений п.10.2.1 договору лізингу, розмір якого визначено з урахуванням вартості предмету лізингу згідно з п.10.3 договору лізингу та графіком сплати лізингових платежів (додаток №2 до договору).

Перевіривши наданий розрахунок штрафу, суд знаходить його арифметично вірним та таким, що відповідає умовам договору.

Оскільки за договором поруки поручитель - відповідач 2 також відповідає за сплату боржником - відповідачем 1 штрафу за договором лізингу (п.1.2 договору поруки), вимоги про стягнення солідарно з відповідачів 57510грн штрафу є такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, витрати, понесені на оплати позову судовим збором, враховуючи задоволення заявлених вимог у повному обсязі, підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідачів.

При цьому, суд не погоджується з позивачем, що витрати щодо оплати позову судовим збором підлягають стягненню з відповідачів солідарно, оскільки солідарний обов`язок виникає, як визначено ст.541 ЦК України, у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Поряд з цим, судом не встановлено наявності у відповідачів солідарного обов`язку в частині відшкодування судових витрат.

З урахуванням зазначеного, в рахунок відшкодування витрат по оплаті позову судовим збором, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню по 1135грн з кожного.

Також у першій заяві по суті, яка підписана від імені позивача адвокатом Любарець А. на підставі ордеру КС №905983 від 10.09.2021 (а.с.46), що виданий Адвокатським об`єднанням «Конфер Лекс» (далі - АО) на підставі договору №26/08/2021-01 від 26.08.2021, - позовній заяві позивач зазначив, що поніс витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000грн, які також просив покласти на відповідачів солідарно.

У підтвердження понесення таких витрат позивачем надано договір №26/08/2021-01 від 26.08.2021 (далі - договір №26/08/2021-01, а.с.41), укладений між позивачем (клієнт) та АО (повірений), відповідно до якого клієнт доручає, а повірений бере на себе зобов`язання забезпечувати реалізацію прав та обов`язків клієнта шляхом підготовки та подання (з правом підпису) до господарського суду Київської області позовної заяви щодо стягнення з ТОВ «Вантайм» та ФОП Кудінової О.М. заборгованості за договором фінансового лізингу ФЛО №060 від 19.08.2020 (штраф та лізингові платежі по вересень 2021 року включно).

Відповідно до п.п. 4.1, 4.2 договору №26/08/2021-01 за надання правової допомоги клієнт сплачує повіреному гонорар у розмірі 5 000грн протягом 30 днів з дня укладення договору.

Вищевказаний договір вступає в дію з моменту його підписання та діє до повного виконання зобов`язань сторонами (п.п.6.1, 6.2 договору №26/08/2021-01).

З долучених до позовної заяви доказів вбачається, що позивачу АО виставлено рахунок на оплату від 26.08.2021 №26/08/2021/01, що оплачений позивачем відповідно до платіжного доручення №1444 від 15.09.2021. На підтвердження надання послуг за договором №26/08/2021-01 надано акт, підписаний позивачем та АО, у якому визначено обсяг послуг, види виконаних робіт та наданих послуг, витрачений час для надання таких послуг (а.с.42). Окрім того, у п. 3 такого акту вказано, що гонорар на день складання акту клієнтом сплачений у повному обсязі на загальну суму 5 000грн, що також підтверджується платіжним дорученням №1444 від 15.09.2021 (а.с.44).

Окрім того, до позовної заяви долучено копію свідоцтва про право зайняття адвокатською діяльністю серії КС №6792/10 від 27.06.2018, видане адвокату Любарець А.Ю. (а.с.45) та вищевказаний ордер (а.с.46).

Вимоги про відшкодування витрат у відповідному розмірі - 5000грн суд вважає обґрунтованими з наступних підстав.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, що визначено ч.1 ст.123 ГПК України. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, як передбачено п.1 ч.3 такої норми, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Як визначено п.12 ч.3 ст.2 ГПК України, одним із принципів господарського судочинства є принцип відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Реалізація права на відшкодування судових витрат відбувається у порядку, визначеному ГПК України, який передбачає декілька етапів.

Так, відповідно до ч.1 ст.124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Згідно ч.2 ст.126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Як встановлено ч.3 такої норми, для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Порядок розподілу судових витрат визначений ст.129 ГПК України, в силу ч.8 якої розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази, що встановлено ч.8 ст.129 ГПК України, подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Таким чином, ГПК України визначає послідовність та час вчинення дій учасниками з метою реалізації права на відшкодування судових витрат, що відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).

Відповідний порядок застосування визначений постановою Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, постановами Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.01.2021 у справі №910/18250/16, 19.08.2021 у справі №910/11547/19.

В силу ч.4 ст.236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом встановлено, що позивач з метою реалізації права на відшкодування відповідних витрат подав розрахунок з першою заявою по суті, а також докази у підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000грн.

Відповідно до ч.4 ст.126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як визначено ч. 5 ст.126 ГПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч.4 ст. 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, - яка вказує на неспівмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям (аналогічна правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 07.08.2018 у справі №916/1283/17, від 30.07.2019 у справі № 902/519/18, додатковій постанові від 05.03.2020 у справі № 911/471/19).

У даній справі відповідачі не подавали заяв про зменшення відповідних витрат, посилаючись на їх неспівмірність.

Порядок розподілу судових витрат (окрім судового збору) визначено ч.4 ст.129 ГПК України, відповідно до якої, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, відповідні витрати, враховуючи задоволення позову у повному обсязі, підлягають покладенню на відповідачів.

Водночас, суд не погоджується з позивачем, що відповідні витрати мають бути покладені на відповідачів солідарно, оскільки судом не встановлено наявності у відповідачів саме солідарного обов`язку в частині відшкодування судових витрат.

Таким чином, суд вважає, що в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату правничої допомоги, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню по 2 500грн з кожного.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 129, 232-233, 237-238, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВАНТАЙМ" (ідентифікаційний код 43318069; 08132, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м.Вишневе, вул. Святошинська, 9) та фізичної особи-підприємця Кудінової Олени Миколаївни (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "АТОН-ХХІ" (ідентифікаційний код 37441008; 03035, м. Київ, вул. Сурикова, 3, офіс 19) 9 168грн основного боргу, 57 510грн штрафу.

3.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВАНТАЙМ" (ідентифікаційний код 43318069; 08132, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Вишневе, вул.Святошинська, 9) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "АТОН-ХХІ" (ідентифікаційний код 37441008; 03035, м. Київ, вул. Сурикова, 3, офіс 19) 1135грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором, а також 2 500грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату правничої допомоги.

4. Стягнути з фізичної особи-підприємця Кудінової Олени Миколаївни (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "АТОН-ХХІ" ідентифікаційний код 37441008; 03035, м. Київ, вул. Сурикова, 3, офіс 19) 1135грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором, а також 2 500грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату правничої допомоги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається протягом строку, встановленого ст.256 ГПК України, та відповідно до порядку, визначеному ст.257 ГПК України.

Суддя А.Р. Ейвазова