ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2021 року м. Черкаси справа № 925/1255/21

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Чевгуза О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до Уманського комунального підприємства «Уманьтеплокомуненерго», м. Умань, Черкаська область

про стягнення 102 112, 22 грн збитків за неналежне виконання договору постачання природного газу

без повідомлення (виклику) сторін,

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Черкаської області звернулося з позовом Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01601, ) до Уманського комунального підприємства «Уманьтеплокомуненерго» (вул. Тищика, 12-А, м. Умань, Черкаська область, 20300, ) про стягнення збитків за неналежне виконання відповідачем договору про постачання природного газу в сумі 102 112,22 грн та понесених судових витрат сплаченого судового збору.

В обґрунтування позову позивач вказав, що відповідач неналежно виконує умови укладеного договору постачання природного газу № 1583/18-ТЕ-36 від 11.10.2018 (також по тексту Договір) в частині відшкодування збитків внаслідок відхилення фактично переданих обсягів природного газу в квітні і липні 2019 року від планованих та визначених пунктом 2.1. Договору.

Загальний розмір збитків, завданих неналежним виконанням відповідачем умов пункту 2.1 Договору, розрахований позивачем на підставі пунктів 3.13. та 5.7. Договору і пункту 1 Розділу VI Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2496 (також по тексту Правила, Правила № 2496), складає 102 112, 22 грн (в т.ч. березень 2019 31 156,17 грн; квітень 2019 70 956,05 грн).

Ухвалою від 27.09.2021 Господарський суд Черкаської області прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі; справу вирішив розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; сторонам надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.

Відповідно до частини 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України (також по тексту ГПК України) ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини 4 статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Ухвала про відкриття провадження у справі була надіслана на адреси сторін рекомендованим листом, що підтверджується поверненням на адресу суду рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення позивачу та відповідачу.

08 жовтня 2021 року від відповідача до суду надійшов відзив на позов від 01 жовтня 2021 № 1405, в якому він просив у задоволені позовних вимог відмовити повністю.

Так, відповідач зазначає, що в обґрунтування позовних вимог АТ «НАК Нафтогаз України» посилається на те, що пунктом 2.1. Договору (в редакції додаткової угоди № 4 від 27.11.2018) сторони визначили період і замовлений споживачем загальний обсяг поставки природного газу, а також погодили щомісячні обсяги поставок природного газу.

Відповідно до пункту 2.2. Договору УКП «Уманьтеплокомуненерго» підтвердив, що замовлені ним обсяги природного газу, які визначені пунктом 2.1. цього Договору, повністю покривають його потреби у відповідних розрахункових періодах, і він самостійно визначає обсяги, зазначені в пункті 2.1. Договору, а також несе відповідальність за правильність їх визначення.

Додатковою угодою № 5 від 11.03.2019 до Договору його сторони погодили застосування з 01.03.2019 пунктів 3.13. та 5.7. Якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг використаного відповідачем природного газу більше ніж 5 % відрізняється від замовленого обсягу газу на відповідний період, відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу збитки в порядку, визначеному пунктом 5.7. договору із порядком визначення збитків. Позивач вважає, що відповідач неналежним чином виконав умови договору № 1583/18-ТЕ-36 від 11.10.2018 в частині споживання природного газу в більшому або меншому обсязі від узгодженого сторонами, а саме: спожив протягом березня 2019 року природного газу в обсязі на 136, 18200 тис.куб.м. (на 7,28 %) меншому від погодженому в пункті 2.1. Договору (1 870,0 тис.куб.м.), а в квітні 2019 в обсязі на 321,97400 тис.куб.м. (на 53,66 %) меншому від погодженого сторонами в пункті 2.1. Договору (600,0 тис.куб.м.).

В акті приймання-передачі від 31.03.2019 сторони погодили розмір фактично переданого природного газу в березні 2019 року в обсязі 1 733,81800 тис.куб.м.

В акті приймання-передачі від 30.04.2019 сторони погодили розмір фактично переданого природного газу в квітні 2019 року в обсязі 278,02600 тис.куб.м.

21 травня 2019 року на адресу відповідача було направлено акт-претензію № 26-1097-19 від 16.05.2019, відповідно до якої позивач просив сплатити збитки на підставі пунктів 3.13, 5.7 Договору та пункту 1 розділу VI Правил постачання природного газу (також по тексту Правила) в сумі 366 838,85 грн за різницю між замовленим у березні 2019 обсягом природного газу та фактичним обсягом газу, використаного відповідачем у березні 2019.

06 червня 2019 позивачем на адресу відповідача було направлено акт-претензію № 26-1667-19 від 05.06.2019, відповідно до якої позивач просив сплатити збитки в розмірі 843 222,06 грн.

Листами № 26/10-3576-19 від 18.11.2019 та № 26/10-3995-19 від 22.11.2019 позивач повідомив про здійснення перерахунку суми збитків, зазначених в попередніх актах-претензіях.

Відповідач просить врахувати, що відповідно до підпункту 1 пункту 1 розд. VI Правил постачання природного газу (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), відшкодування збитків споживачем, що не є побутовим, постачальнику здійснюється, зокрема, якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) споживання природного газу, що закуплений постачальником за договором постачання природного газу, буде менший від підтвердженого обсягу природного газу (за умови, що підтверджений обсяг відповідав замовленому споживачем), постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків у розмірі не більше подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний період.

Відповідно до п. 2 розд. VI Правил постачання природного газу у договорі постачання між постачальником та споживачем, що не є побутовим, може встановлюватись допустима величина відхилення від підтверджених обсягів природного газу, в межах якої не здійснюються заходи, визначені пунктом 1 цього розділу.

За результатами виявлених порушень представником постачальника складається акт-претензія. Акт-претензія, у якому зазначаються підстави та розмір нарахованих збитків, складається в двох примірниках, один з яких надсилається (надається) споживачу (з позначкою про вручення), а споживач зобов`язаний протягом двадцяти робочих днів з моменту його отримання відшкодувати постачальнику завдані збитки або написати мотивовану відмову від їх повного або часткового відшкодування. У випадку не реагування у встановлений строк на акт-претензію або невідшкодування завданих збитків постачальник має право звернутись до суду.

Відповідач зазначає, що позивач не довів факт завдання йому збитків, розмір зазначених збитків, докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань і завданими збитками. При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов`язань. Позивач не надав доказів на підтвердження реальності понесення ним збитків та не довів втрат, спричинених відхиленням відповідачем від обумовлених обсягів спожитого природного газу.

Враховуючи, зокрема положення п.п. 1 п.1 розд. VI Правил постачання природного газу та те, що договором передбачено обсяги природного газу та встановлена допустима величина відхилення від підтверджених обсягів природного газу, АТ «НАК «Нафтогаз України» має право вимагати від споживача відшкодування збитків, у разі підтвердження факту, що за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) споживання природного газу, що закуплений постачальником за договором постачання природного газу, буде менший від підтвердженого обсягу природного газу (за умови, що підтверджений обсяг відповідав замовленому споживачем). Однак, визначальним є те, що п.1 розд. VI Правил постачання природного газу передбачає таку можливість щодо відшкодування збитків споживачем. Проте, наявність такого права не вказує на можливість автоматичного/безумовного стягнення суми у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний період у разі, якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) споживання природного газу, що закуплений постачальником за договором постачання природного газу, буде менший від підтвердженого обсягу природного газу.

Вказане право на стягнення збитків зі споживача (передбачене п.п. 1 п. 1 розд. VI Правил постачання природного газу) не звільняє постачальника (позивача) від обов`язку доведення наявності таких збитків та їх розміру належними та допустимими доказами у порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

При цьому відповідач посилається на правові висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 25.03.2021 у справі № 910/4608/20.

У відповіді на відзив позивач вказував, що відповідач в своєму відзиві не спростовує факт недотримання ним умов пунктів 2.1., 2.2., 2.4 Договору в частині перегляду і коригування замовлених споживачем-відповідачем обсягів природного газу, не заперечуються факти поставки і обсяги природного газу, не повідомляється також про будь-які порушення Договору з боку позивача при виконанні його умов та інших обставин, яких входять до предмету доказування у цій справі.

Помилковість заперечень відповідача в контексті визначення природи збитків, вимога про стягнення яких є предметом спору і наслідком неналежного виконання відповідачем умов Договору, обумовлена таким.

Під час співіснування норми частини п`ятої статті 225 Господарського кодексу України і пункту 13 розділу VI Правил постачання природного газу в судовій практиці по суті не виникало правових колізій чи правової невизначеності.

Згідно з усталеною практикою господарських судів на той час (до 01.05.2016) норма частини п`ятої статті 225 Господарського кодексу України передбачала окремий вид збитків і кваліфікувалась господарськими судами як спеціальна по відношенню до норм статей 22, 623 Цивільного кодексу України та статей 224, 225, 232 Господарського кодексу України.

Відповідні висновки наведені в тому числі в постановах Вищого господарського суду України:

- від 21.07.2009 у справі № 16/15-09: правовий аналіз змісту наведених норм свідчить про те, що зазначений припис частини п`ятої статті 225 ГК України є спеціальною нормою стосовно загальних положень згаданих статті 623 ЦК України та статті 232 ГК України;

- від 14.10.2013 у справі № 41/64: норма частини 5 статті 225 Господарського кодексу України, яка є спеціальною для застосування до спірних правовідносин, передбачає право сторін господарського зобов`язання за взаємною згодою заздалегідь визначити погоджений розмір збитків, що підлягають відшкодуванню у разі невиконання умов зобов`язання... За таких обставин, сторони у договорі самостійно за взаємною згодою заздалегідь погодили порядок та розмір відшкодування збитків, завданих постачальнику невиконанням або неналежним виконанням покупцем зобов`язань за цим договором, що відповідає та не суперечить положенням частини 5 статті 225 Господарського кодексу України. Тобто вирішальним у даному випадку є встановлення лише факту невиконання або неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором поставки від 26.04.2002 № К9871002 та наявності збитків, заздалегідь визначених сторонами у пункті 7.4 цього договору;

- від 05.09.2016 у справі № 916/247/16: відхилення від встановлених договором обсягів споживання газу, як у бік збільшення, так і у бік зменшення, є порушенням дисципліни відбору газу та не свідчить про дотримання енергозберігаючої політики держави. Крім того, за приписами ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами та договором. Пунктом 5 статті 225 Господарського кодексу України передбачено, що сторони господарського зобов`язання мають право за взаємною згодою визначити погоджений розмір збитків, що підлягають відшкодуванню, у твердій сумі або у вигляді відсоткових ставок залежно від обсягу невиконання зобов`язання чи строків порушення зобов`язання сторонами. Не допускається погодження між сторонами зобов`язання щодо обмеження їх відповідальності, якщо розмір відповідальності для певного виду зобов`язань визначений законом. Таким чином, законодавством прямо передбачено право сторін договору встановлювати в договорі відповідальність, як і право визначати розмір збитків та порядок їх нарахування;

- від 23.07.2013 у справі № 910/26161: відповідальність сторін за змістом спірних правовідносин, в тому числі, порядок та розмір визначення збитків, підлягає договірному регулюванню; на підставі умов договору та наведених положень законодавства суди дійшли законних та обґрунтованих висновків, що позивач та відповідач заздалегідь погодили в договорі розмір збитків, що підлягають відшкодуванню, пославшись в договорі також на законодавчо врегульований порядок визначення розміру даного виду збитків, при цьому зміна законодавчо врегульованого порядку визначення розміру даного виду збитків не впливає на здійснене сторонами договірне регулювання в частині погодженого розміру збитків.

- від 28.09.2010 у справі № 13/25-09: оскільки в даному випадку сторони у відповідності до ст. 225 ГК України визначили розмір збитків як подвійну суму орендної плати за період прострочення, позивач не повинен доводити наявність таких збитків, а для їх стягнення достатньо факту несвоєчасного повернення орендованого приміщення відповідачем.

Водночас, відповідно до положень частин першої, другої та третьої статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному, обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Отже, відшкодування збитків є однією з форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною в силу правил статті 22 Цивільного кодексу України, оскільки частиною 1 цієї статті визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування (зазначений висновок викладений в постановах Верховного Суду від 13.05.2021 у справі № 910/3987/20 та 30.03.2021 № 908/2261/17).

Збитки у Правилах постачання природного газу під час існування норми частини п`ятої статті 225 Господарського кодексу України і штрафна санкція (штраф як вид виключної неустойки (частина четверта статті 231 Господарського кодексу України) мали абсолютно ідентичну правову природу і лише наявність спеціальної норми частини п`ятої статті 225 Господарського кодексу України наділяла такі збитки правовою самоідентичністю і у такий спосіб виокремлювала їх в окремий (відмінний від універсального) вид збитків.

Після виключення з Господарського кодексу України норми частини п`ятої статті 225 (01.05.2016) збитки, стягнення яких запроваджено Правилами постачання природного газу, втратили нормативну основу (підґрунтя), яка ідентифікувала ці майбутні потенційні витрати недобросовісного споживача природного газу правопорушника, як окремий спеціальний вид збитків.

Натомість, вилучення частини п`ятої статті 225 Господарського кодексу України (з 01.05.2016) лише нівелювало цю самоідентичність і повернула збиткам, обов`язок відшкодування яких передбачено Правилами постачання природного газу, правову природу штрафної санкції (штрафу, неустойки), що в свою чергу в цілому не суперечить приписам частини другої статті 546 Цивільного кодексу України і по суті є окремим, погодженим сторонами договору видом забезпечення виконання зобов`язання споживачем за договором постачання природного газу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (пункти 8.22., 8.23.) вказано, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі. Тому, з метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному, порівняно зі стягненням збитків, порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

В пункті 41 постанови від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 Велика Палата Верховного Суду вказала, що не погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про те, що звернення позивача до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення інфляційних нарахувань та суми 3 % річних є видом відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. За змістом статті 1192, частини другої статті 22 ЦК України відшкодування шкоди здійснюється лише за умови доведення розміру заподіяної шкоди. Натомість відповідно до частини другої статті 625 ЦК України кредитор вправі вимагати сплати суми боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також процентів річних від простроченої суми. Ці правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника в певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно з відшкодуванням шкоди (зокрема, зі стягненням збитків) порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру заподіяної шкоди (розміру збитків). Отже, стягнення інфляційних і процентів річних, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, є способом компенсації майнових втрат кредитора, а не способом відшкодування шкоди. Таку ж природу має і неустойка. Зокрема, пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки НБУ, що нараховується на суму заборгованості бюджету з відшкодування ПДВ відповідно до пункту 200.23 статті 200 ПК України, є способом компенсації майнових втрат кредитора, а не способом відшкодування шкоди.

Отже, позивач зазначає, що встановлення якісних відмінностей:

визначення сторонами в договорі заздалегідь (перед вчиненням цивільного правопорушення) встановленого розміру господарської санкції ("збитків") у вигляді грошової суми у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання, а не після завдання шкоди і розрахунку його суми,

сплата таких збитків у певному розмірі, розрахованому із застосуванням спеціального математичного алгоритму (формули) в залежності від ступеню неналежного виконання договору, а не у повному розмірі, як це визначено статтями 22 Цивільного кодексу України та 226 Господарського кодексу України для відшкодування збитків, зумовлюють необхідність визначення (тлумачення) іншої від універсальної (загальної) правової природи передбачених договором постачання природного газу збитків і яка з урахуванням наведених характерних ознак і мети застосування відповідає правовому змісту штрафної санкції (штрафу як неустойки) і виступає способом забезпечення виконання зобов`язання відповідачем та компенсації майнових втрат постраждалої сторони.

Наявність наведених якісно відмінних ознак передбачених Правилами постачання природного газу і Договором збитків виключає застосування до спірних правовідносин статей 22, 623 Цивільного кодексу України та статті 224 Господарського кодексу України, які визначають збитки як одну з форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною в силу правил статті 22 Цивільного кодексу України.

Спір щодо стягнення передбачених Правилами постачання природного газу і Договором збитків підлягає вирішенню із застосуванням статей 546, 547, 548, 549 Цивільного кодексу України та статей 199, 230, 231, 232 Господарського кодексу України, які визначають відповідно штраф (як одну з форм неустойки) і штрафну санкцію як один з видів господарських санкцій у разі неналежного виконання господарського зобов`язання.

Позивач зазначає, що аналогічний підхід до тлумачення спірних умов договору і визначення правової природи збитків, передбачених Правилами постачання природного газу, викладений в рішенні Господарського суду міста Києва від 13.07.2021 у справі № 910/6319/21, в рішенні Господарського суду Київської області від 29.06.2021 у справі № 911/1209/21.

Відповідно до частини 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Відповідно до статті 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 13 статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частина 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, судом встановлено такі обставини.

11 жовтня 2018 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (постачальник) та Уманським комунальним підприємством «Уманьтеплокомуненерго» (споживач) було укладено договір постачання природного газу № 1583/18-ТЕ-36 від (також по тексту Договір), за умовами якого постачальник зобов`язався поставити споживачеві у 2018 році природний газ, а споживач зобов`язався оплатити його на умовах цього Договору (пункт 1.1 договору).

Суд зазначає, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 226 від 06.03.2019 «Про деякі питання акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» змінено тип публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» з публічного на приватне та перейменовано його в акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».

Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (п. 1.2. договору).

Постачальник передає споживачеві з 01 жовтня 2018 року по 17 жовтня 2018 року (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 500 тисяч кубічних метрів (пункт 2.1 договору).

Додатковими угодами №№ 1-7 до Договору сторонами протягом його дії внесені відповідні зміни, зокрема, додатковою угодою № 4 від 27.11.2018 розділи 1-12 Договору викладені в новій редакції.

Пунктом 2.1. Договору (в редакції додаткової угоди № 4 від 27.11.2018) сторони визначили період і замовлений споживачем загальний обсяг поставки природного газу, а також погодити щомісячні обсяги поставок природного газу.

Згідно з умовами пункту 2.2. Договору відповідач підтвердив, що замовлені ним обсяги природного газу, які визначені пунктом 2.1. цього Договору, повністю покривають його потреби у відповідних розрахункових періодах, і він самостійно визначає обсяги, зазначені в пункті 2.1. Договору, а також несе відповідальність за правильність їх визначення.

Відповідно до пункту 2.4. Договору перегляд та коригування замовлених відповідачем обсягів природного газу за цим Договором може відбуватися за ініціативою відповідача шляхом підписання додаткової угоди, в тому числі протягом відповідного розрахункового періоду, для цього споживач (відповідач) зобов`язаний надати постачальнику (позивачу) не пізніше ніж за три робочі дні до кінця місяця постачання газу два екземпляри належним чином оформленої додаткової угоди. Споживач при цьому зобов`язався самостійно контролювати обсяги використання природного газу і своєчасно обмежувати (припиняти) використання природного газу у разі перевищення замовлених обсягів або своєчасно надавати додаткові угоди на коригування замовлених обсягів за цим Договором.

Приймання-передача газу, переданого позивачем відповідачу у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу (пункт 3.8. Договору).

На виконання умов Договору позивач у період з жовтня 2018 року квітень 2019 року передав у власність відповідача природний газ, що підтверджується підписаними сторонами Договору актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2018, 30.11.2018, 31.12.2018, 31.01.2019, 28.02.2019, 31.03.2019, 30.04.2019. Зазначені акти приймання-передачі підписані повноважними представниками сторін без зауважень щодо якості й обсягу поставленого природного газу, містять посилання на договір № 1583/18-ТЕ-36 від 11.10.2018.

Додатковою угодою № 5 від 11.03.2019 до Договору його сторони погодили застосування з 01.03.2019, зокрема, пунктів 3.13. та 5.7 (в редакції додаткової угоди № 4 від 27.11.2018).

Відповідно до пункту 3.13. Договору (в редакції додаткової угоди № 4 від 27.11.2018), якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг використаного відповідачем природного газу більше ніж на 5 % відрізняється від замовленого обсягу газу на відповідний період (зазначений в пункті 2.1. Договору), відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу збитки в порядку, визначеному пунктом 5.7 Договору. При цьому розмір збитків визначається, зокрема, таким чином:

3.13.1. якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде менший від замовленого обсягу природного газу, відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу збитки у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний (розрахунковий) період.

Пунктом 5.7. Договору передбачено, що відшкодування позивачу збитків, розрахованих відповідно до умов пункту 3.13. Договору, здійснюється наступним чином:

- позивач на підставі даних, зазначених в акті приймання-передачі та замовлених обсягів, визначених в пункті 2.1. Договору, розраховує збитки відповідно до підпунктів 3.13.1. або 3.13.2. пункту 3.13. Договору;

- позивач після 15 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, надає відповідачу акт-претензію щодо відшкодування збитків та розрахунок збитків;

- відповідач протягом 20 (двадцяти) робочих днів з моменту отримання акту-претензії, зобов`язаний відшкодувати позивачу вартість збитків на рахунок, визначений в акті-претензії.

За змістом підпункту 8 пункту 6.2. Договору відповідач зобов`язаний, зокрема, відшкодувати позивачу збитки, розраховані відповідно до пункту 3.13. Договору.

Відповідно до підпункту 4 пункту 6.3. Договору позивач має право вимагати від відповідача відшкодування збитків, що виникли через порушення відповідачем умов пункту 2.1. Договору у разі, якщо відхилення фактично використаних відповідачем в розрахунковому періоді обсягів газу більш ніж на 5 % (як в бік збільшення, так і зменшення фактично використаних обсягів) відрізняється від замовлених.

Відповідно до пункту 2.1. Договору (в редакції додаткової угоди № 6 від 26 03 2019) постачальник повинен був передати природний газ споживачу (відповідачу) протягом березня 2019 року в обсязі 1 870,0 тис. куб. м; протягом квітня 2019 600,0 тис. куб. м.

На виконання умов Договору позивач фактично передав у власність відповідача природний газ:

- протягом березня 2019 року в обсязі 1 733,81800 тис. куб. м, що підтверджується складеним 31.03.2019 сторонами Договору актом приймання-передачі природного газу

- протягом квітня 2019 року в обсязі 278,02600 тис. куб. м, що підтверджується складеним 30.04.2019 сторонами Договору актом приймання-передачі природного газу.

Отже, відповідач фактично спожив природний газ:

- в березні 2019 в обсязі, на 136,18200 тис. куб. м (на 7,28 %) меншому від погодженого сторонами в пункті 2.1 Договору;

- в квітні 2019 в обсязі, на 321,97400 тис. куб. м (на 53,66%) меншому від погодженого сторонами в пункті 2.1 Договору.

Через порушення відповідачем в березні 2019 року умов Договору та на виконання пункту 3 розділу VI Правил позивачем 21.05.2019 на адресу відповідача було направлено акт-претензію № 26-1097-19 від 16.05.2019, якою позивач просив у відповідача на підставі пунктів 3.13, 5.7 Договору і пункту 1 розділу VI Правил сплатити збитки в розмірі 366 838,85 грн.

Листом від 29.05.2019 № 696 відповідач акт-претензію позивача залишив без задоволення з підстав недоведеності заявником наявності збитків внаслідок неналежного виконання з боку відповідача умов Договору.

Через порушення відповідачем у квітні 2019 року умов Договору 06.06.2019 позивачем на адресу відповідача було направлено акт-претензію № 26-1667-19 від 05.06.2019, якою позивач просив у відповідача на підставі пунктів 3.13, 5.7 Договору і пункту 1 розділу VI Правил сплатити збитки в розмірі 843 222,06 грн.

Листом від 12.06.2019 № 739 відповідач акт-претензію позивача № 26-1667-19 від 05.06.2019 залишив без задоволення з підстав недоведеності заявником наявності збитків внаслідок неналежного виконання з боку відповідача умов Договору.

Листами № 26/10-3576-19 від 18.11.2019 та № 26/10-3995-19 від 22.11.2019 позивач повідомив відповідача про здійснення перерахунку суми збитків, зазначених в актах-претензіях відповідно № 26-1097-19 від 16.05.2019 та № 26-1667-19 від 05.06.2019.

Вказані листи № 26/10-3576-19 від 18.11.2019 та № 26/10-3995-19 від 22.11.2019 залишені відповідачем без відповіді.

Позивач звернувся до суду за захистом порушеного права та примусового стягнення збитків у сумі 102 112, 22 грн.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності, керуючись своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що у задоволені позовних вимог потрібно відмовити з таких підстав.

Предметом позовних вимог є стягнення суми збитків, що передбачені умовами договору та становлять різницю між замовленим обсягом природного газу та фактичним обсягом його використання.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За приписом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно зі статтею 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання (стаття 623 ЦК України).

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом (стаття 225 ГК України).

Згідно зі статтями 2, 12 Закону України «Про ринок природного газу» правову основу ринку природного газу становлять Конституція України, цей Закон, закони України «Про трубопровідний транспорт», «Про природні монополії», «Про нафту і газ», «Про енергозбереження», «Про угоди про розподіл продукції», «Про захист економічної конкуренції», «Про газ (метан) вугільних родовищ», «Про охорону навколишнього природного середовища», міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та інші акти законодавства України. Договір постачання повинен містити такі істотні умови порядок відшкодування та визначення розміру збитків, завданих внаслідок порушення договору постачання.

За змістом Розділу VІ Правил відшкодування збитків споживачем, що не є побутовим, постачальнику здійснюється таким чином та в таких випадках: 1) якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) споживання природного газу, що закуплений постачальником за договором постачання природного газу, буде менший від підтвердженого обсягу природного газу (за умови, що підтверджений обсяг відповідав замовленому споживачем), постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків у розмірі не більше подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний період; 2) якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) постачання природного газу споживачу його постачальником буде перевищувати підтверджений обсяг природного газу на цей період, постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, що розраховується за формулою …

У договорі постачання між постачальником та споживачем, що не є побутовим, може встановлюватись допустима величина відхилення від підтверджених обсягів природного газу, в межах якої не здійснюються заходи, визначені пунктом 1 цього розділу.

За результатами виявлених порушень представником постачальника складається акт-претензія, який оформлюється з урахуванням таких вимог: 1) форма акта-претензії є довільною; 2) при порушенні, зазначеному в підпункті 3 пункту 1 цього розділу, акт-претензія складається представниками постачальника після пред`явлення ними відповідних посвідчень у присутності уповноваженого представника споживача (власника або наймача) і скріплюється їхніми підписами. У разі відмови споживача від підписання акта-претензії про це зазначається в акті-претензії. Акт-претензія щодо відмови споживача у доступі до території об`єкта споживача вважається дійсним, якщо його підписали представник постачальника та одна незаінтересована особа за умови посвідчення їх осіб або три представники постачальника. У разі відмови споживача від підписання акта-претензії про це робиться відмітка в обох примірниках цього акта, і другий його примірник надсилається споживачеві реєстрованим поштовим відправленням.

Акт-претензія, у якому зазначаються підстави та розмір нарахованих збитків, складається в двох примірниках, один з яких надсилається (надається) споживачу (з позначкою про вручення), а споживач зобов`язаний протягом двадцяти робочих днів з моменту його отримання відшкодувати постачальнику завдані збитки або написати мотивовану відмову від їх повного або часткового відшкодування. У випадку нереагування у встановлений строк на акт-претензію або невідшкодування завданих збитків постачальник має право звернутись до суду.

У постанові Верховного Суду від 21.09.2021 у справі № 904/6992/20 за позовом АТ «НАК «Нафтогаз України» у подібних відносинах міститься висновок, який є обов`язковим для врахування та застосування у цій справі, про таке:

«Виходячи із змісту пункту 6 частини п`ятої статті 12 Закону України «Про ринок природного газу» договір постачання повинен містити істотні умови, зокрема, щодо порядку відшкодування та визначення розміру збитків, завданих внаслідок порушення договору постачання.

В умовах Договору сторонами передбачено обсяги газу, які є плановими та можуть змінюватись. Сторони домовились про те, що допускається зменшення або перевищення місячних обсягів споживання природного газу, встановлених у даному Договорі в розмірі до 5,0 (п`яти) відсотків.

Підпунктом 1 пункту 1 розділу VI Правил № 2496 передбачено, що відшкодування збитків споживачем, що не є побутовим, постачальнику здійснюється, зокрема, якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) споживання природного газу, що закуплений постачальником за договором постачання природного газу, буде менший від підтвердженого обсягу природного газу (за умови, що підтверджений обсяг відповідав замовленому споживачем), постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків у розмірі не більше подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний період.

Відповідно до пункту 2 розділу VI Правил № 2496 у договорі постачання між постачальником та споживачем, що не є побутовим, може встановлюватись допустима величина відхилення від підтверджених обсягів природного газу, в межах якої не здійснюються заходи, визначені пунктом 1 цього розділу.

За результатами виявлених порушень представником постачальника складається акт-претензія. Акт-претензія, у якому зазначаються підстави та розмір нарахованих збитків, складається в двох примірниках, один з яких надсилається (надається) споживачу (з позначкою про вручення), а споживач зобов`язаний протягом двадцяти робочих днів з моменту його отримання відшкодувати постачальнику завдані збитки або написати мотивовану відмову від їх повного або часткового відшкодування. У випадку не реагування у встановлений строк на акт-претензію або невідшкодування завданих збитків постачальник має право звернутись до суду.

Враховуючи положення пункту 1 пункту 1 розділу VI Правил № 2496, а також те, що Договором передбачено обсяги природного газу та встановлена допустима величина відхилення від підтверджених обсягів природного газу, Позивач має право вимагати від споживача відшкодування збитків, у разі підтвердження факту, що за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) споживання природного газу, що закуплений постачальником за договором постачання природного газу, буде менший від підтвердженого обсягу природного газу (за умови, що підтверджений обсяг відповідав замовленому споживачем).

При цьому, визначальним є те, що пункт 1 пункту 1 розділу VI Правил № 2496 передбачає можливість щодо відшкодування збитків споживачем. Проте наявність такого права не вказує на можливість автоматичного/безумовного стягнення суми у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний період у разі, якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) споживання природного газу, що закуплений постачальником за договором постачання природного газу, буде менший від підтвердженого обсягу природного газу.

Суд вважає, що право на стягнення збитків із споживача (передбачене пунктом 1 пункту 1 розділу VI Правил № 2496) не звільняє постачальника (Позивача) від обов`язку доведення наявності таких збитків та їх розміру належними та допустимими доказами у порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

До того ж, Суд звертає увагу на те, що пунктом 1 пункту 1 розділу VI Правил № 2496 передбачено лише максимально допустимий розмір, а саме розмір, що не є більшим подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний період.

Враховуючи приписи частини 2 статті 623 Цивільного кодексу України, розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Оцінивши надані Позивачем докази відповідно до вимог статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що право постачальника вимагати на підставі Правил № 2496 та Договору від споживача відшкодування збитків за недовикористання останнім замовленого об`єму природного газу не звільняє Позивача від тягаря доказування понесених збитків та відмовив у задоволенні позову у зазначеній чистині лише у зв`язку із його недоведеністю. Суд погоджується із таким висновком суду апеляційної інстанції.

Суд зазначає, що пункт 3.13 Договору та підпункт 2 пункту 1 розділу VI Правил № 2496 хоча й передбачають можливість відшкодування збитків споживачем, проте наявність такого права не вказує на можливість автоматичного/безумовного стягнення зазначених сум збитків. Суд звертає увагу на те, що право на стягнення збитків із споживача не звільняє постачальника (Позивача) від обов`язку доведення наявності таких збитків та їх розміру належними та допустимими доказами у порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

Вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків, господарський суд перш за все повинен з`ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності. При цьому у випадку невиконання договору чинне законодавство виходить з принципу вини контрагента.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вказаних елементів, що утворюють склад правопорушення, не дає підстави кваліфікувати поведінку боржника як правопорушення та, відповідно, не може бути підставою застосування відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.

При цьому на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. Натомість вина боржника у порушенні зобов`язання презюмується та не підлягає доведенню кредитором, тобто саме відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень, неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи.

Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Близький по змісту висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17.

Отже, істинність твердження Позивача щодо наявності підстав для стягнення збитків, зокрема в контексті наявності збитків та їх розміру, протиправності поведінки заподіювача збитків та існування причинного зв`язку такої поведінки із заподіяними збитками, ураховуючи принципи змагальності, диспозитивності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом підлягала доведенню Позивачем перед судом.

Натомість вина боржника у порушенні зобов`язання презюмується та не підлягає доведенню кредитором, тобто саме Відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків».

Як йдеться з постанови Верховного Суду у справі № 904/6992/20, Судом викладено висновок щодо відшкодування збитків споживачем, що не є побутовим, постачальнику природного газу із урахуванням приписів розділу VI Правил. Зокрема, Верховний Суд акцентував увагу, що право на стягнення збитків із споживача (передбачене пунктом 1 пункту 1 розділу VI Правил) не звільняє постачальника (Позивача) від обов`язку доведення наявності таких збитків та їх розміру належними та допустимими доказами у порядку передбаченому ГПК України, а пункт 3.13 договору та підпункт 2 пункту 1 розділу VI Правил хоча й передбачають можливість відшкодування збитків споживачем, проте наявність такого права не вказує на можливість автоматичного/безумовного стягнення зазначених сум збитків.

Ухвалюючи рішення у справі, господарський суд врахував висновки Верховного Суду у справі № 904/6992/20, КГС ВС у постанові від 26.10.2021 у справі № 904/6985/20.

Щодо посилання позивача на правові висновки, викладені, у тому числі, у постановах Вищого господарського суду України, зазначені ним у відповіді на відзив, та визначення ним юридичними підставами позову зокрема ст. 546 - 549 Цивільного кодексу України та статей 199, 230, 231, 232 ГК України, суд зазначає, що виклав висновки щодо застосування норм права у даних правовідносинах про відшкодування збитків, відповідно до висновків Верховного Суду.

Отже, сторонами не заперечуються показники, що підтверджуються умовами Договору та додаткових угод до нього (щодо обсягів та вартості), актами приймання-передачі природного газу щодо фактично переданих обсягів природного газу.

Встановивши, що позивачем не надано доказів на підтвердження реальності понесення останнім збитків та не доведено втрат, спричинених відхиленням відповідачем від обумовлених обсягів спожитого природного газу, суд дійшов до висновку щодо необхідності відмовити у задоволенні позовних вимог щодо стягнення збитків.

Крім того, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 238 ГПК України, у резолютивній частині рішення зазначаються відомості про розподіл судових витрат.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтею 129, статтями 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Черкаської області

ВИРІШИВ:

У задоволені позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили після прийняття судом апеляційної інстанції судового рішення. Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Чевгуз