ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"03" листопада 2021 р.м. Одеса Справа № 916/1860/21

Господарський суд Одеської області у складі судді Бездолі Ю.С.

при секретарі судового засідання: Кожухарь Є.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву: Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Еталон» (65003, Одеська обл., м. Одеса, вул. Отамана Чепіги, буд. 35/2, )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «КРЕІН ЮКРЕІН» (67806, Одеська обл., Овідіопольський р-н, смт Авангард, вул. Теплична, буд. 1, )

про стягнення 101928,18 доларів США, що еквівалентно 2781551,058 грн., -

за участю представників сторін:

від позивача: Бороган В.В., адвокат, діє на підставі ордеру

від відповідача: Сторожук Д.І., адвокат, діє на підставі ордеру

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Еталон» звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «КРЕІН ЮКРЕІН» про стягнення 101928,18 доларів США, що еквівалентно 2781551,058 грн., з яких: 93479,01 доларів США суми попередньої оплати, що еквівалентно 2551976,97 грн. та 8449,17 доларів США 3% річних, що еквівалентно 229574,088 грн.

Підставою для звернення до господарського суду позивач визначив неповернення відповідачем суми попередньої оплати за договором купівлі-продажу №051/06 від 05.06.2013.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 05.07.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; визначено здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 27.07.2021 о 15:30.

21.07.2021 за вх.№19532/21 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, який прийнято судом до розгляду, та додаткові документи, які залучено судом до матеріалів справи. У поданому відзиві відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне:

- відповідач посилається на те, що: відповідно до п.9.1 договору купівлі-продажу №051/06 від 05.06.2013 продавець та покупець приймають усі заходи для вирішення усіх спорів і розбіжностей, що можуть виникнути з даного договору або його окремих замовлень, шляхом дружніх перемовин; пунктом 9.2 договору визначено, що у разі, якщо перемовини будуть безрезультатними протягом 30 календарних днів, спір передається на розгляд до суду, підсудність якого визначається у відповідності до діючого законодавства. Відповідач вказує, що: він отримав лист-претензію від позивача з вимогою повернути грошові кошти 13.05.2021; у відповідь на дану претензію відповідач повідомив, що так як правовідносини, що викладені у претензії стосуються 2013 року та документи, що стосуються даних правовідносин, не збереглися, тому просив надати копії відповідних документів; 09.06.2021 відповідач отримав від позивача необхідні для розгляду документи. На думку відповідача, саме з цієї дати слід відраховувати 30-денний строк для перемовин, що передбачений п.9.2 договору. Відповідач зазначає, що позов до суду був поданий позивачем 30.06.2021 (позовна заява підписана 25.06.2021). За таких обставин, на думку відповідача, позов подано передчасно;

- відповідач вказує, що він отримав лист-претензію позивача з вимогою повернути грошові кошти лише 13.05.2021. Таким чином, на думку відповідача, прострочення зобов`язання відповідача повернути кошти відбулося лише з 20.05.2021 і нарахування 3% річних має бути лише з 20.05.2021;

- відповідач зазначає, що орієнтовний розрахунок судових витрат відповідача становить 40000 грн.

21.07.2021 за вх.№19534/21 до суду від відповідача надійшла заява про надання доказів розміру судових витрат.

У підготовчому засіданні 27.07.2021 судом у протокольній формі винесено ухвалу в порядку ст. 177 ГПК України про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та оголошено перерву до 08.09.2021 об 11:45. У зв`язку із перебуванням судді Бездолі Ю.С. на лікарняному з 08.09.2021, підготовче засідання 08.09.2021 об 11:40 не відбулось. Після виходу судді Бездолі Ю.С. з лікарняного, ухвалою суду від 20.09.2021 призначено підготовче засідання у справі №916/1860/21 на 28.09.2021 о 16:00.

12.08.2021 за вх.№21556/21 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, яка прийнята судом до розгляду. У поданій відповіді на відзив позивач посилається на наступне:

- позивач вказує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.09.2020 у справі №918/631/19 погодилася з доводами скаржника про те, що відповідач прострочив своє грошове зобов`язання з повернення суми попередньої оплати у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки, та яку позивач зажадав повернути на підставі частини другої статті 693 ЦК України. Таке зобов`язання виникло у відповідача (постачальника, продавця) відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, частини першої статті 530 ЦК України з наступного дня після спливу строку поставки. Посилання відповідача на домовленість сторін про постачання товару виключно на підставі листів-замовлень на кожну окрему партію товару, що мали б складатися позивачем, однак ним не складалися та не направлялися, не свідчить про те, у відповідача не виникло зобов`язання з повернення суми попередньої оплати товару. Вказане зобов`язання, відповідно до положень частини першої статті 530 ЦК України, фактично виникло у відповідача у зв`язку із закінченням обумовленого сторонами у контракті строку поставки, який, виходячи із суті зобов`язання сторін, є тим строком, після настання якого постачальник (продавець) усвідомлював протиправний характер неповернення грошових коштів. Таким чином, у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, частини першої статті 530 ЦК України з наступного дня після спливу строку поставки;

- позивач зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у постанові також зазначила, що вже звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 у справі №902/417/18;

- позивач вказує, що враховуючи постанову Великої Палати Верховного Суду розрахунок 3% річних, який доданий до позовної заяви за період з 25.05.2018 по 25.05.2021 р. є вірним, а твердження відповідача не відповідають вимогам чинного законодавства;

- на думку позивача, відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, оскільки 09.09.2018 відповідач здійснив останнє повернення частини авансу позивачу у розмірі 702,99 доларів США, тому строк позовної давності спливає 09.09.2021, отже, строк звернення позивача до суду майже закінчується, тому, як зазначає позивач, щоб не втрачати змогу повернути кошти за попередню оплату ТОВ «Будівельна компанія «Еталон» якнайшвидше звернулося до суду.

02.09.2021 за вх.№23108/21 до суду від відповідача надійшла заява про застосування позовної давності, в якій відповідач просить застосувати строк позовної давності до позовних вимог про стягнення 101928,18 дол. США, оскільки загальний (трирічний) строк позовної давності був пропущений позивачем та відмовити у позові у повному обсязі. У поданій заяві відповідач посилається на наступне:

- відповідач зазначає, що 13.12.2013 - це дата, з якої у відповідача виникло зобов`язання повернути грошові кошти;

- відповідач посилається на те, що позивач у позовній заяві вказує, що відповідач у 2018 році начебто переривав позовну давність, але, позовна давність, як зазначає відповідач, сплила 13.12.2016 і сплата будь-яких грошових коштів відповідачем після її спливу не є свідченням переривання позовної давності;

- на думку відповідача, позивачем пропущено строк позовної давності як щодо основного зобов`язання, так і щодо стягнення 3% річних.

02.09.2021 за вх.№23112/21 до суду від відповідача надійшли заперечення, які прийнято судом до розгляду. У поданих запереченнях відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне:

- відповідач зазначає, що 13.12.2013 - це дата, з якої у відповідача виникло зобов`язання повернути грошові кошти;

- відповідач посилається на те, що помилково зазначено, що оскільки 09.09.2018 відповідач здійснив останнє повернення частини авансу позивачу у розмірі 702,99 доларів США, то строк позовної давності перервався;

- відповідач вказує, що ТОВ «КРЕІН ЮКРЕІН» у період з 13.12.2013 по 13.12.2016 не здійснювалися будь-які дії, які могли б трактуватися як переривання позовної давності; позивач не звертався до відповідача з вимогами про повернення грошових коштів;

- на думку відповідача, переривання перебігу позовної давності у цій справі можливо було лише до 13.12.2016 (13.12.2013 - день після кінцевого дня для поставки);

- відповідач посилається, що зі спливом позовної давності за вимогою про повернення або сплати коштів спливає й позовна давність за вимогою про сплату процентів.

07.09.2021 за вх.№23579/21 до суду від позивача надійшли пояснення на заперечення відповідача, в яких позивач посилається на наступне:

- позивач зазначає, що ТОВ «КРЕІН ЮКРЕІН», отримавши кошти від позивача взагалі не планувало відвантажити товар з порту Японії; доказом цього є відповідь начальника Одеської митниці ДФС від 23.11.2017 на лист Управління захисту економіки в Одеській області НПУ, за якою в електронній базі митних декларацій Одеської митниці ДФС фактів митного оформлення самохідного крану марки KOBELKO, модель RK 160-3, заводський № НОМЕР_1 , 2001 р.в. - не виявлено;

- позивач вказує, що згідно з протоколом допиту потерпілого ОСОБА_1 від 12.03.2018, який є директором ТОВ «Будівельна компанія «Еталон», останній пояснив, що директор ТОВ «КРЕІН ЮКРЕІН», після неодноразових претензій щодо невиконання умов договору купівлі-продажу №051/06 від 05.06.2013, запропонував та надав у якості часткового розрахунку навантажувач марки LIBHER. У зв`язку із технічними несправністю зазначений навантажувач було повернуто відповідачу. Зазначені події мали місце восени 2015 року;

- позивач посилається на те, що дії відповідача щодо надання позивачу в якості часткового розрахунку навантажувача марки LIBHER свідчать про переривання строку позовної давності;

- позивач зазначає, що за загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї зі сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (ч.ч. 1, 2 ст. 598 ЦК України). Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу І книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України, норми якої передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599), переданням відступного (ст. 600), зарахуванням (ст. 601), за домовленістю сторін (ст. 604), прощенням боргу (ст. 605), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (ст. 606), неможливістю виконання (ст. 607), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (ст. 608 та 609);

- позивач зазначає, що згідно з п.11.1 договору цей договір вступає в силу з дня його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань у повному обсязі, а в частині взаєморозрахунків до повного їх проведення; згідно з п.9.1 договору продавець і покупець приймуть всі міри по вирішенню всіх суперечок і розбіжностей, які можуть виникнути з цього договору або з окремих замовлень, шляхом дружніх переговорів; відповідно до п.9.2 договору у разі якщо переговори будуть безрезультатними протягом 30 календарних днів, суперечка передається на розгляд компетентного суду, підсудність визначається відповідно до чинного законодавства. Позивач вказує, що відповідач отримав лист-претензію від позивача з вимогою повернути грошові кошти 13.05.2021, згодом 09.06.2021 відповідач отримав від позивача усі необхідні для розгляду претензії документи, тому ТОВ «КРЕІН ЮКРЕІН» вважає, що саме з 09.06.2021 слід відраховувати 30-денний строк для перемовин, які зазначені в п.9.2 договору.

07.09.2021 за вх.№23587/21 до суду від позивача надійшли додаткові документи, які залучено судом до матеріалів справи.

08.09.2021 за вх.№23628/21 до суду від позивача надійшли додаткові документи, які залучено судом до матеріалів справи.

28.09.2021 за вх.№25631/21 до суду від відповідача надійшли додаткові документи, які залучено судом до матеріалів справи.

У підготовчому засіданні 28.09.2021 судом у протокольній формі винесено ухвалу в порядку ст. 185 ГПК України про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті в засіданнях суду: перше засідання з розгляду справи по суті - 04.10.2021 о 14:45; друге засідання з розгляду справи по суті - 18.10.2021 о 16:00.

Ухвалою суду від 04.10.2021 відкладено розгляд справи на 18.10.2021 о 16:00.

У судовому засіданні 18.10.2021 судом у протокольній формі оголошено перерву до 03.11.2021 об 11:00.

03.11.2021 за вх.№29292/21 до суду від позивача надійшов оригінал нотаріальної заяви свідка, залучений судом до матеріалів справи.

03.11.2021 за вх.№29294/21 до суду від відповідача надійшла промова у судових дебатах.

У судовому засіданні 03.11.2021 судом проведено окрему процесуальну дію, а саме: допит свідка - ОСОБА_1 , який підтвердив інформацію, викладену у заяві свідка від 07.09.2021, повідомивши про розуміння своїх дій та обізнаність про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань.

У судовому засіданні 03.11.2021 представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні 03.11.2021 просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у заявах по суті справи.

Справа №916/1860/21 розглядалась судом в період оголошеного загальнодержавного карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Жодних заяв та/або клопотань пов`язаних з неможливістю вчинення якихось процесуальних дій у зв`язку з оголошеним загальнодержавним карантином та про намір вчинити такі дії до суду від сторін не надійшло.

Відповідно до ст. 240 ГПК України в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши учасників справи, господарський суд встановив:

05.06.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю «КРЕІН ЮКРЕІН» (продавець, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Еталон» (покупець, позивач) укладено договір купівлі-продажу №051/06, відповідно до якого продавець продає, а покупець купує на умовах даного договору наступний товар: Самохідний кран марки KOBELCO, модель RК160-3, заводський номер НОМЕР_1 , рік випуску 2001 (товар).

Згідно з п.п. 2.1-2.3 договору ціна товару є договірною, приймається на умовах EXW - Склад продавця, Одеська область, Овідіопольський р-н, смт. Авангард, вул. Теплична, 1 в редакції ІНКОТЕРМС-2000 та погоджена сторонами у розмірі 1044480 грн. 00 коп. (один мільйон сорок чотири тисячі чотириста вісімдесят гривень 00 копійок), у тому числі ПДВ - 174080 грн. 00 коп., що в еквівалентному співвідношенні станом на 18.06.2013 складає 128000 доларів США. Погоджена ціна товару включає в себе всі розтрати продавця по митному очищенню товару, збору, платежам та оплати всіх податкових та адміністративних дій, пов`язаних з проходженням товару через митницю, інформування влади в даному зв`язку, а також проведення перепродажної підготовки (збір, налагодження) товару, проведення пробних випробувань та транспортування до місця поставки. Ціна товару є твердою та не підлягає змінам, якщо сторони не домовилися про інше. Всі можливі зміни ціни оформлюються додатковою угодою сторін.

У відповідності до п. 3.1 договору покупець оплачує товар шляхом перерахування грошових коштів на поточний банківський рахунок продавця в наступному порядку:

- покупець впродовж двох банківських днів з моменту підписання цього договору, оплачує частину платежу у розмірі 111815 грн. 00 коп. (сто одинадцять тисяч вісімсот п`ятнадцять грн. 00 коп.) грн., у тому числі ПДВ - 18635 грн. 83 коп., що в еквівалентному співвідношенні станом на 18.06.2013 складає 13702,8 доларів США;

- впродовж двох банківських днів з моменту отримання повідомлення про готовність товару до відправки з порту Японії, покупець оплачує частину платежу у розмірі 667488 грн. 00 коп. (шістсот шістдесят сім тисяч чотириста вісімдесят вісім грн. 00 коп.) грн., у тому числі ПДВ - 111248 грн. 00 коп., що в еквівалентному співвідношенні станом на 18.06.2013 складає 81800 (вісімдесят одна тисяча вісімсот) доларів США;

- впродовж двох банківських днів з моменту отримання повідомлення про товар в порт України/митний склад, покупець оплачує частину платежу у розмірі 168096 грн. 00 коп. (сто шістдесят вісім тисяч дев`яносто шість грн. 00 коп.) грн., у тому числі ПДВ - 28016 грн. 00 коп. що в еквівалентному співвідношенні станом на 18.06.2013 складає 20600(двадцять тисяч шістсот) доларів США;

- частину платежу, що залишилася, у розмірі 97081 грн. 00 коп.(дев`яносто сім тисяч вісімдесят одна грн. 00 коп.) грн., у тому числі ПДВ - 16180 грн. 17 коп., що в еквівалентному співвідношенні станом на 18.06.2013 складає 11897,2 доларів США. Покупець оплачує в день підписання акту прийому-передачі до отримання товару.

Відповідно до п.п. 4.1-4.6 договору продавець постачає товар на умовах ЕХW - склад постачальника, Одеська область, Овідіопольський р-н., смт. Авангард, вул. Теплична, 1, в редакції ІНКОТЕРМС-2000. Місце постачання є місцем прийому-передачі товару та підписання акту прийому-передачі товару. Продавець зобов`язується надати товар покупцеві в місці постачання протягом 70 (сімдесят) робочих днів з моменту оплати покупцем двох платежів у розмірі 779303 грн. 00 коп., в т.ч. ПДВ (сімсот сімдесят дев`ять тисяч триста три). У зазначений термін включається термін по митному очищенню товару, сертифікації, проведенню складання, налагодження та інших необхідних технічних регламентних дій відносно товару та доставки до місця постачання. Товар передається покупцеві завантаженим на уповноваженого покупцем перевізника в місці поставки, згідно п.4.1 договору, сертифікований та такий, що пройшов митне очищення. Одночасно із складанням акту прийому-передачі товару продавець зобов`язаний передати покупцеві всі необхідні товарно-транспортні та інші документи відносно товару, передбачені ст. 5 цього договору. Витрати на завантаження і транспортування товару покладаються на продавця та покупцем не компенсуються. Витрати по розвантаженню товару покладаються на покупця та продавцем не компенсуються. Усі ризики відносно товару, у тому числі ризик повної та часткової втрати, загибелі, ушкодження, а також протиправних дій третіх осіб переходять від продавця до покупця в місці постачання з моменту підписання акту прийому-передачі товару.

Згідно з п.2.4 договору право власності на товар переходить від продавця до покупця з моменту здійснення покупцем повної оплати вартості товару у розмірі 1044480 грн. 00 коп.(один мільйон сорок чотири тисячі чотириста вісімдесят 00 коп.), у тому числі ПДВ - 174080 грн. 00 коп., що в еквівалентному співвідношенні станом на 18.06.2013 складає 128000 доларів США.

Відповідно до п.7.1 договору продавець не відповідає за зобов`язаннями покупця, покупець не відповідає за зобов`язаннями продавця, якщо сторони не домовляться додатково про інше.

Згідно з п.п. 9.1, 9.2 договору продавець та покупець вживають усіх заходів до вирішення всіх спорів та розбіжностей, які можуть виникнути з цього договору або з окремих замовлень, шляхом дружніх переговорів. Якщо переговори будуть безрезультатними протягом 30 календарних днів, спір передається на розгляд компетентного суду, підсудність визначається відповідно до чинного законодавства.

У відповідності до п.11.1 договору цей договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань у повному обсязі, а щодо взаєморозрахунків до повного їх проведення.

Відповідно до п.11.6 договору у випадку зміни курсу купівлі валют на день здійснення платежу, продавець та покупець домовилися здійснити перерахунок розміру чергового платежу та вартості товару виходячи з діючого комерційного курсу купівлі валют на день здійснення платежу.

12.06.2013 ТОВ «Будівельна компанія «Еталон» здійснила оплату за товар на поточний банківський рахунок ТОВ «КРЕІН ЮКРЕІН» на суму 111815 грн. (13736,50 доларів США), що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням №4106 від 12.06.2013.

12.07.2013 ТОВ «Будівельна компанія «Еталон» здійснила оплату за товар на поточний банківський рахунок ТОВ «КРЕІН ЮКРЕІН» на суму 200000 грн. (24509,80 доларів США), що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням №4239 від 12.07.2013.

22.07.2013 ТОВ «Будівельна компанія «Еталон» здійснила оплату за товар на поточний банківський рахунок ТОВ «КРЕІН ЮКРЕІН» на суму 90000 грн. (11056,51 доларів США), що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням №4277 від 22.07.2013.

12.08.2013 ТОВ «Будівельна компанія «Еталон» здійснила оплату за товар на поточний банківський рахунок ТОВ «КРЕІН ЮКРЕІН» на суму 120000 грн. (14778,33 доларів США), що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням №4340 від 12.08.2013.

06.09.2013 ТОВ «Будівельна компанія «Еталон» здійснила оплату за товар на поточний банківський рахунок ТОВ «КРЕІН ЮКРЕІН» на суму 257488 грн. (31593,62 доларів США), що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням №4520 від 06.09.2013.

Загальна суму сплачених грошових коштів ТОВ «Будівельна компанія «Еталон» на користь ТОВ «КРЕІН ЮКРЕІН» склала 779303 грн., що складає еквівалент 95674,76 доларів США.

Як вбачається з наявних матеріалів справи:

- ТОВ «КРЕІН ЮКРЕІН» здійснило повернення ТОВ «Будівельна компанія «Еталон» 2000 грн. (76,51 грн. доларів США) за платіжним дорученням №1193 від 25.05.2018 (призначення платежу: «Возврат денежных средств по договору №051/06 от 05.06.13, в т.ч. НДС 3333,34 грн.»);

- ТОВ «КРЕІН ЮКРЕІН» здійснило повернення ТОВ «Будівельна компанія «Еталон» 32000 грн. (1214,88 доларів США) за платіжним дорученням №1485 від 03.07.2018 (призначення платежу: «Возврат денежных средств по договору №051/06 от 05.06.13, в т.ч. НДС 5333,34 грн.»);

- ТОВ «КРЕІН ЮКРЕІН» здійснило повернення ТОВ «Будівельна компанія «Еталон» 20000 грн. (702,99 доларів США) за платіжним дорученням №1748 від 09.08.2018 (призначення платежу: «Возврат денежных средств по договору №051/06 от 05.06.13, в т.ч. НДС 3333,34 грн.»).

Загальна сума повернутих ТОВ «КРЕІН ЮКРЕІН» на користь ТОВ «Будівельна компанія «Еталон» склала 54000 грн., що складає еквівалент 1994,38 доларів США.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, ТОВ «Будівельна компанія «Еталон» надіслало на адресу ТОВ «КРЕІН ЮКРЕІН» лист-претензію від 30.03.2021 з вимогою повернути аванс, сплачений ТОВ «Будівельна компанія «Еталон» у розмірі 93479,01 грн. доларів США протягом 3-х робочих днів з дня отримання листа-вимоги. В листі зазначено, що у разі невиконання вимог даної претензії або залишення претензії без відповіді ТОВ «Будівельна компанія «Еталон» буде змушено звернутися до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості з урахуванням вимог ст. 625 ЦК України та суми штрафних санкцій (лист-претензія вручено відповідачу 13.05.2021).

В матеріалах справи наявна відповідь ТОВ «КРЕІН ЮКРЕІН» на лист-претензію ТОВ «Будівельна компанія «Еталон», в якій ТОВ «КРЕІН ЮКРЕІН» просить надіслати на його адресу для розгляду листа-претензії наступні документи: - договір купівлі-продажу №051/06 від 05.06.2013; - документи, що підтверджують сплату на рахунок ТОВ «КРЕІН ЮКРЕІН» згадані у листі-претензії суми грошових коштів; - акти, що стосуються предмету суперечок, в тому числі, акти взаєморозрахунків між товариствами за вказаний період, за наявності; - документи, що підтверджують перерахування коштів з рахунків ТОВ «КРЕІН ЮКРЕІН» на адресу ТОВ «Будівельна компанія «Еталон», за наявності; - акт звірки взаєморозрахунків та документи, що їх підтверджують; - інші наявні документи, що стосуються згаданих правовідносин.

04.06.2021 ТОВ «Будівельна компанія «Еталон» направило на адресу ТОВ «КРЕІН ЮКРЕІН» лист від 03.06.2021 №104 з наступними документами: - договір купівлі-продажу №051/06 від 05.06.2013; - документи, що підтверджують сплату на рахунок ТОВ «КРЕІН ЮКРЕІН» згадані у листі-претензії суми грошових коштів; - акти, що стосуються предмету суперечок, в тому числі, акти взаєморозрахунків між товариствами за вказаний період, за наявності; - документи, що підтверджують перерахування коштів з рахунків ТОВ «КРЕІН ЮКРЕІН» на адресу ТОВ «Будівельна компанія «Еталон», за наявності; - акт звірки взаєморозрахунків та документи, що їх підтверджують; - інші наявні документи, що стосуються згаданих правовідносин.

На підтвердження своїх позовних вимог позивач також надав до суду, зокрема, роздруківки з сайту https://minfin.com.uа/ щодо міжбанківського курсу.

На спростування доводів позивача відповідач також надав наступні докази:

- витяг з кримінального провадження №0001200 (ч.2 ст. 190 КК України);

- клопотання на адресу прокурора Одеської міської прокуратури №4;

- лист Управління захисту економіки в Одеській області НПУ від 21.11.2017;

- відповідь Головного управління держпраці в Одеській області від 23.11.2017;

- лист Управління захисту економіки в Одеській області НПУ від 22.11.2017;

- відповідь Одеської митниці ДФС від 23.11.2017;

- протокол допиту свідка від 06.11.2017 в рамках кримінального провадження.

Також в матеріалах справи наявна нотаріальна засвідчена 07.09.2021 заява свідка, попередженого про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, директора ТОВ «Будівельна компанія «Еталон» - ОСОБА_1 , в якій свідок засвідчив, зокрема, наступне: «Я, ОСОБА_1 є директором ТОВ «Будівельна компанія «Еталон» з 2003 року, тобто з дати утворення підприємства. Враховуючи вищезазначене, я ОСОБА_1 , бажаю надати до суду наступні показання: Підприємство ТОВ «Еталон» займається промисловим будівництвом. У 2013 році для виконанню робіт з виготовлення залізобетонних конструкцій в плавучому доці Одеського порту ТОВ «Еталон» необхідний був малогабаритний кран, але з подовженою стрілою, з цією метою я знайшов в мережі інтернет компанію ТОВ «Крейн Юкрейн», в тому числі серед моїх знайомих були особи, які порекомендували мені цю фірму, як продавця подібної техніки. Після телефонних переговорів відбулася зустріч в офісі компанії ТОВ «Крейн Юкрейн» смт. Авангард, Овідіопольський район, вул. Теплична, 1. При цій зустрічі я спілкувався особисто з ОСОБА_2 , в ході переговорів мені були надані кілька варіантів подібної техніки. Для проведення робіт мені потрібен був кран певної модифікації і ОСОБА_3 мені сказав, що на даний момент такого крана у нього немає, але він може мені поставити його з Японії, при цьому він мені показав фотографію подібного крана. Він мені сказав, що цей кран вже виставлений на торги, і він може його викупити. Дані переговори велися між мною і ОСОБА_3 приблизно за тиждень до підписання договору. Також, при даних переговорах був присутній головний інженер ТОВ «Еталон» ОСОБА_4 . 05.06.2013 між ТОВ «Еталон» і ТОВ «Крейн Юкрейн» був укладений договір №051/06 про купівлю-продаж самохідного будівельного крана KOBELCO RK160-3, в якому наше будівельне підприємство виступало покупцем. У зв`язку з тим, що з моменту підписання договору минуло вже близько 8 років, достовірно стверджувати де саме підписувався договір сторонами я не можу. Але, можливо я його підписав у себе в офісі за адресою АДРЕСА_1 , і в подальшому відвіз його в АДРЕСА_2 для підписання ОСОБА_5 . За умовами договору, згідно п.3.1 ТОВ «Еталон» перерахувало на розрахунковий рахунок ТОВ «Крейн Юкрейн» першу частину оплати за кран в розмірі 111815 грн. В подальшому було перераховано в 4 етапи (12.07.2013, 22.07.2013, 12.08.2013, 06.09.2013) 667488 грн. Ніяких письмових повідомлень про готовність Товару (самохідного крану KOBELCO RK160-3) до відправки з порту Японії ТОВ «Еталон» від ТОВ «Крейн Юкрейн» не отримувало. Всі переговори велися між мною і ОСОБА_3 в телефонному та усному режимі. Також, періодично я потрапляв на менеджера ТОВ «Крейн Юкрейн» на ім`я ОСОБА_6 . ОСОБА_3 весь час мене завіряв про необхідність подальших платежів, так як кран викуплений і готується до відправки з Японії. Надалі він перестав наполягати на перерахуванні суми, що залишилася за договором. На сьогоднішній день самохідний кран KOBELCO RK160-3 моєму підприємству так і не був поставлений, як я розумію в Україну він також не поступав. Грошові кошти за частково оплачений товар по договору з ОСОБА_3 так і не повернуті. Після чого, я як директор ТОВ «Еталон» розпочав з`ясовувати чому товар по договору не поставлений, ОСОБА_3 в усній формі обіцяв, що кран буде доставлений, але потім він почав вигадувати всякого роду причини для невиконання зобов`язань за договором. Після моїх неодноразових претензій ОСОБА_3 про непоставлений самохідний кран KOBELCO RK 160-3, він сказав, що кран він поставити не може і в серпні-вересні 2015 року запропонував у вартість часткового розрахунку за кран іншу техніку, а саме навантажувач LIBHER, за умови його продажу іншим особам, а також за умови, що він технічно справний і придатний для продажу і з гарантією самого ОСОБА_3 . На той момент і мені і ОСОБА_3 було відомо, що у навантажувача є проблеми з двигуном (поломка газорозподільної системи), при цьому ОСОБА_3 запевнив в тому, що поломка буде виправлена. Після чого, запевнивши мене в тому, що навантажувач LIBHER відремонтований, я його отримав. В подальшому з`явилася людина, яка захотіла його купити, він взяв його випробувати, але через три дні з`ясувалося, що навантажувач LIBHER технічно не справний, там виявилася та ж сама несправність двигуна, яку ми з ОСОБА_3 обумовлювали як ту, яку він усуне (поломка газорозподільної системи). Після цього ми завезли його назад на базу ТОВ «Крейн Юкрейн». Також хочу додати, що передислокація навантажувача до мене на базу і назад на базу ТОВ «Крейн Юкрейн» проводилася за мій рахунок. Наведена інформація підтверджує підстави та мотиви позовної заяви, та має значення для вирішення справи».

У судовому засіданні 03.11.2021 судом проведено окрему процесуальну дію, а саме: допит свідка - ОСОБА_1 , який підтвердив інформацію, викладену у заяві свідка від 07.09.2021, повідомивши про розуміння своїх дій та обізнаність про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань.

Неналежне виконання умов договору купівлі-продажу №051/06 від 05.06.2013 в частині поставки товару та неповернення позивачу повної суми сплаченого ним авансу за товар, який не був поставлений, стали підставою для звернення позивача до господарського суду з відповідним позовом.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про повне задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України).

За вимогами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається вико

За ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Згідно з ч.2 ст. 570 ЦК України якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

У відповідності до ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі №723/304/16-ц зазначено, зокрема, наступне: «Що стосується стягнення суми позики та процентів за користування чужими коштами в іноземній валюті - доларах США із одночасним визначенням гривневого еквівалента вказаної суми, Велика Палата Верховного Суду зазначає таке. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року №959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року №185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Декретом №15-93 встановлено режим здійснення валютних операцій на території України, визначено загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права й обов`язки суб`єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства. У частині четвертій статті 5 Декрету №15-93 наведено вичерпний перелік обставин, за яких особа, яка здійснює валютну операцію, має отримати на її здійснення індивідуальну ліцензію. Декретом №15-93 не передбачено обов`язку в отриманні індивідуальної ліцензії на передачу/отримання між фізичними особами - резидентами/нерезидентами, які перебувають в Україні, іноземної валюти в позику. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №761/12665/14-ц (провадження №14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах №373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), №464/3790/16-ц (провадження №14-465цс18) та №373/2054/16-ц (провадження №14-446цс18). Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то Велика Палата Верховного Суду зазначає, що нею висловлена правова позиція з цього приводу, яку викладено у постанові від 04 липня 2018 року у справі №761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18). Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні».

Відповідно до вимог ч.1, ч.7 ст. 193 ГК України, які кореспондуються з вимогами ст. 526 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

У відповідності до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу вимог ст. 610, ч.2 ст. 615 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до ч.1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Салов проти України» від 06.09.2005).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Надточий проти України» від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що позивач частково виконав свої зобов`язання за договором купівлі-продажу №051/06 від 05.06.2013, перерахувавши відповідачу у встановлений строк 779303 грн., що складає еквівалент 95674,76 доларів США суми попередньої оплати вартості обумовленого договором товару, натомість відповідач обумовлений товар позивачу не поставив та сплачену за нього суму попередньої оплати повернув позивачу лише частково на суму 54000 грн., що складає еквівалент 1994,38 доларів США, через тривалий проміжок часу.

За таких обставин господарський суд вважає, що у відповідача виник борг перед позивачем у сумі неповернутої передоплати у розмірі еквіваленту 95674,76 доларів США, що складає 2551976,97 грн. суми попередньої оплати.

Відповідно до статті 87 ГПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини, або які ґрунтуються на повідомленнях інших осіб. На підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах. Законом можуть бути визначені інші обставини, які не можуть встановлюватися на підставі показань свідків. Сторони, треті особи та їх представники за їхньою згодою, в тому числі за власною ініціативою, якщо інше не встановлено цим Кодексом, можуть бути допитані як свідки про відомі їм обставини, що мають значення для справи. Показання свідка, що ґрунтуються на повідомленнях інших осіб, не беруться судом до уваги.

Господарський суд не приймає до уваги показання свідка, директора ТОВ «Будівельна компанія «Еталон» - ОСОБА_1 , викладені у нотаріально засвідченій заяві свідка від 07.09.2021 та підтверджені ним у судовому засіданні 03.11.2021, в частині поставки відповідачем позивачу у серпні-вересні 2015 року в рахунок погашення наявного боргу - навантажувача LIBHER, який в наступному виявився технічно несправним та був повернутий відповідачу, передислокацію навантажувача за рахунок позивача - оскільки такі обставини мають бути підтверджені документально, натомість належних доказів таких обставин позивачем до суду не надано.

Разом з тим, позивачем приймає до уваги показання свідка, директора ТОВ «Будівельна компанія «Еталон» - ОСОБА_1 , викладені у нотаріально засвідченій заяві свідка від 07.09.2021 та підтверджені ним у судовому засіданні 03.11.2021, в частині того, що тривалий час - протягом 2013-2018 років між сторонами велись перемовини щодо погашення наявного боргу в частині заавансованої та непоставленої техніки.

Суд виходить з того, що результатом цих перемовин виявилось часткове виконання відповідачем свого зобов`язання після спливу позовної давності у 2018 року у вигляді часткового повернення відповідачем позивачу сплаченої вартості непоставленого товару.

Доказів зворотного, в тому числі відсутності перемовин між сторонами та наміру відповідача здійснювати дії щодо виконання зобов`язання та/або погашення боргу, відповідачем не надано, ці обставини відповідачем в загальному порядку не спростовані.

Розглянувши клопотання відповідача про застосування до позовних вимог позивача строків загальної позовної давності, господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно зі ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності за вимогами про визнання недійсним правочину, вчиненого під впливом насильства, починається від дня припинення насильства. Перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання. У разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. За регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання. Перебіг позовної давності за вимогами про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави починається від дня набуття оспорюваних активів відповідачем. Винятки з правил, встановлених частинами першою та другою цієї статті, можуть бути встановлені законом. Вимогами ст. 264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Відповідно до вимог ст. 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Господарський суд дійшов висновку, що трирічний строк позовної давності за позовними вимогами позивача у справі дійсно сплив у грудні 2016 року, натомість суд приймає до уваги, що всі ці роки між сторонами продовжувались перемовини, тобто, відповідач продовжував визнавати наявний у нього обов`язок, а позивач відповідно мав законні очікування виконання відповідачем обов`язку щодо повернення суми передоплати та/або поставки товару, результатом чого виявились дії відповідача у 2018 році при частковому поверненні відповідачем позивачу сплачених сум вартості непоставленого товару - 25.05.2018, 03.07.2018 та 09.08.2018 відповідно, які свідчать про визнання ним наявного боргу. Ці дії відповідача та сукупні встановлені судом обставини правового спору між сторонами суд оцінює як належні та достатні підстави для захисту порушеного права позивача у розумінні положень ст. 267 ЦК України, у зв`язку з чим господарський суд дійшов висновку про правомірність та необхідність задоволення позовних вимог ТОВ «Будівельна компанія «Еталон» в частині стягнення з відповідача еквіваленту 95674,76 доларів США, що складає 2551976,97 грн. суми попередньої оплати.

Щодо заявлених до стягнення 3% річних на суму 8449,17 доларів США, що еквівалентно 229574,088 грн., слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Передбачене ч.2 ст. 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

При обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

3% річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №464/3790/16-ц наведено наступні висновки:

- 3% річних, передбачені ст. 625 ЦК України, можуть бути визначені у доларах США та нараховуються виходячи із простроченої суми, вираженої у відповідній грошовій валюті. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3% річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України;

- суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. Належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України;

- у разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

До правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Враховуючи компенсаційний характер нарахованих позивачем 3% річних, з урахуванням встановленого судом факту прострочення повернення відповідачем суми попередньої оплати за договором купівлі-продажу №051/06 від 05.06.2013, перевіривши розрахунки позивача та встановивши їх обґрунтованість та відповідність умовам договору та вимогам чинного законодавства, зокрема і в частині строків нарахування, господарський суд дійшов висновку про правомірність та необхідність задоволення позовних вимог ТОВ «Будівельна компанія «Еталон» про стягнення з відповідача 8449,17 доларів США 3% річних, що еквівалентно 229574,088 грн.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), №37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Господарський суд не приймає до уваги доводів відповідача про передчасність подання позивачем позову. Посилання позивача на п.9.2 договору, яким визначено, що у разі, якщо перемовини будуть безрезультатними протягом 30 календарних днів, спір передається на розгляд до суду, підсудність якого визначається у відповідності до діючого законодавства, спростовуються тим, що наведена норма є матеріально-правовою, а не процесуальною. Отже, передбачена нею процедура не відноситься до випадків обов`язкового досудового врегулювання спору в розумінні частини третьої статті 124 Конституції України. Господарський суд зазначає те, що сторона спору не скористалася процедурою його позасудового врегулювання, не позбавляє її права реалізувати своє право вирішити існуючий конфлікт у суді.

За таких обставин, господарський суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Іншого відповідачем не доведено.

Господарський суд зазначає, що при складанні повного тексту рішення судом виявлено технічну помилку у проголошеній вступній та резолютивній частині рішення в частині стягнутої суми судового збору; судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача відповідно до приписів ст. 129 ГПК України у розмірі 41723,27 грн.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Еталон» задовольнити повністю.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КРЕІН ЮКРЕІН» (67806, Одеська обл., Овідіопольський р-н, смт Авангард, вул. Теплична, буд. 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Еталон» (65003, Одеська обл., м. Одеса, вул. Отамана Чепіги, буд. 35/2, ) 93479 /дев`яносто три тисячі чотириста сімдесят дев`ять/ доларів США 01 центів суми попередньої оплати, що еквівалентно 2551976 /два мільйони п`ятсот п`ятдесят одна тисяча дев`ятсот сімдесят шість/ грн. 97 коп., 8449 /вісім тисяч чотириста сорок дев`ять/ доларів США 17 центів 3% річних, що еквівалентно 229574 /двісті двадцять дев`ять тисяч п`ятсот сімдесят чотири/ грн. 088 коп. та 41723 /сорок одну тисячу сімсот двадцять три/ грн. 27 коп. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-Західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строки, визначені ст. 256 ГПК України.

Повне рішення складено 19 листопада 2021 р.

Суддя Ю.С. Бездоля