ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2021 Справа № 917/1440/21

Суддя Киричук О.А. при секретарі судового засідання Тертичній О.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Тайгер-Агро", вул.Комарова, 7, м.Полтава,36008

до Приватної агрофірми "Петрівка", вул.Центральна, 44, с.Петрівка, Глобинський район, Полтавська область,39030

про стягнення 3083,17грн.

без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Тайгер-Агро" звернулося до господарського суду Полтавської області з позовом до Приватної агрофірми "Петрівка" про стягнення заборгованості по Договору про надання послуг №29/03/21 від 29.03.2021 року у сумі 3083,17 грн., у т.ч. 2999,20грн. - сума основного боргу, 35,99грн. - 3% річних та 47,98грн. - інфляційних втрат.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.09.2021р. даний позов був переданий на розгляд судді Киричуку О.А.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 20.09.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін (без проведення судового засідання), запропоновано відповідачу протягом 15 днів з дня вручення ухвали суду надати суду відзив на позов.

Сторони були належним чином та завчасно повідомлені про покладені на них обов`язки, про що свідчать матеріали справи.

Так, ухвала суду від 20.09.21 року була надіслана учасникам справи 21.09.2021 року рекомендованим листом, що підтверджується відтиском печатки про відправлення на зворотному боці ухвали.

Згідно повідомлень про вручення поштового відправлення копії ухвали отримані сторонами, зокрема, відповідачем 25.09.21.

Таким чином, строк для подачі відповідачем відзиву на позовну заяву сплив.

Станом на 19.11.2021 року відповідач відзиву на позов, будь-яких заяв чи клопотань не подав.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

13.10.21 від позивача надійшло повідомлення про сплату відповідачем після відкриття провадження у справі суми основного боргу в розмірі 2 999,20 грн. При цьому, позивач вказав, що 35,99грн. - 3% річних, 47,98грн. - інфляційних втрат, а також витрати по сплаті судового збору відповідачем не відшкодовані.

Згідно ст.118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, за висновками суду, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За ч. 2 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. За ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Суд розпочав розгляд справи по суті в установлені строки.

Прийняття рішення судом відкладалося.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 ГПК України дане рішення прийнято, складено та підписано в нарадчій кімнаті.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

29 березня 2021 року між Приватною агрофірмою «Петрівка» (далі також ПАФ «Петрівка», Відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Тайгер-Агро» (далі також ТОВ «Тайгер-Агро», Позивач) було укладено договір про надання послуг № 29/03/21-1П (далі - Договір № 29/03/21-1П від 29.03.2021 року).

Відповідно до умов вказаного Договору № 29/03/21 -1П від 29.03.2021 року ПАФ «Петрівка», як Замовник, доручає та оплачує, а ТОВ «Тайгер-Агро», як Виконавець, зобов`язується згідно заявок Замовника виконати роботи по ремонту сільськогосподарської техніки (також по тексту Договору - «Роботи»).

Згідно п. 1.2. Договору № 29/03/21-1П від 29.03.2021 року на підтвердження факту виконання Робіт відповідно до умов даного Договору оформлюються і підписуються Акти виконаних робіт.

Згідно п.2.2. Договору № 29/03/21-1П від 29.03.2021 року розрахунки по даному Договору проводяться на підставі рахунків та Актів виконаних робіт шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Виконавця протягом 14 (чотирнадцяти) банківських днів з дня підписання Сторонами Акта виконаних робіт.

Позивач вказує, що повністю виконав умови Договору № 29/03/21 -1П від 29.03.2021 року й 29 березня 2021 року надав ПАФ «Петрівка» послуги з ремонту сільськогосподарської техніки на загальну суму 2999,20 грн.

В підтвердження вказаного факту позивач надав підписаний Сторонами Акт № 287 від 29.03.2021 року, згідно якого ТОВ «Тайгер-Агро» надало послуги за Договором № 29/03/21 1П від 29.03.2021 року.

Проте, за твердженням позивача, станом на нату звернення до суду з позовом, ПАФ «Петрівка», як Замовник, не провело розрахунок за надані послуги, несплачена сума за Договором № 29/03/21-1П від 29.03.2021 року складає 2999,20 грн.

У зв`язку із порушенням Відповідачем умов договору Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням сплатити кошти на виконання Договору № 29/03/21-1П від 29.03.2021 року, проте на розрахунковий рахунок кошти від відповідача не надійшли.

Вказане стало підставою для звернення позивача до суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості по Договору про надання послуг №29/03/21 від 29.03.2021 року у сумі 3083,17 грн., у т.ч. 2999,20грн. - сума основного боргу, 35,99грн. - 3% річних та 47,98грн. - інфляційних втрат.

13.10.21 від позивача надійшло повідомлення про сплату відповідачем після відкриття провадження у справі суми основного боргу в розмірі 2 999,20 грн. При цьому, позивач вказав, що 35,99грн. - 3% річних, 47,98грн. - інфляційних втрат, а також витрати по сплаті судового збору відповідачем не відшкодовані.

При вирішенні справи судом досліджено докази, наявні у матеріалах справи.

Оцінка аргументів учасників справи з посиланням на норми права, якими керувався суд:

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до п. 5 ст. 16 ЦК України одним із засобів захисту цивільних прав є примусове виконання обов`язку в натурі, яке в даному випадку полягає у виконанні відповідачем договірних зобов`язань з оплати наданих позивачем послуг.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій. а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК, ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Матеріалами справи підтверджено факт надання ТОВ «Тайгер-Агро» послуг за Договором № 29/03/21 1П від 29.03.2021 року відповідачу згідно Акту № 287 від 29.03.2021 року, а також той факт, що Замовник в особі ПАФ «Петрівка» претензій по об`єму, якості та строкам надання послуг не має.

Судом враховано, що несплачена сума за Договором № 29/03/21-1П від 29.03.2021 року складала 2999,20 грн.

Також, матеріалами справи підтверджено, що під час розгляду даної справи, відповідачем проведена повна оплата суми основного боргу за Договором у розмірі 2999,20 грн. (підтверджується наданою позивачем випискою банку по рахунку за 27.09.21), а тому в частині позовних вимог щодо стягнення 2999,20 грн. основного боргу між сторонами відсутній предмет спору, що є підставою для закриття провадження у справі в цій частині вимог відповідно до п. 2 ч.1 ст. 231 ГПК України.

У відповідності до ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач, в порушення прийнятих на себе зобов`язань за вказаним Договором оплатив вартість наданих послуг з порушенням строків встановлених Договором.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач нарахував та заявив до стягнення 35,99 грн. 3% річних та 47,98 грн інфляційних втрат.

При розрахунку вказаних сум позивач врахував, що першим днем прострочення оплати з врахуванням дня підписання Сторонами Акта виконаних робіт є 17.04.2021 року. Загальна кількість днів прострочення з 17.04.2021 року по 09.09.2021 року за розрахунком позивача складає 146 днів

Після проведення перевірки наданого позивачем розрахунку позовних вимог в частині стягнення з відповідача 35,99 грн. 3% річних та 47,98 грн інфляційних втрат, суд визнає його вірним та приходить до висновку, що вимоги позивача в цій частині відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України є правомірними, а тому підлягають задоволенню.

Згідно із ч.2-3 ст.13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Судом досліджено всі докази, наявні у матеріалах справи.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, з аналізу наведених норм права та поданих доказів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково, зокрема, щодо стягнення з відповідача 35,99 грн. 3% річних та 47,98 грн інфляційних втрат, в іншій частині позову провадження підлягає закриттю у зв"язку з відсутністю предмету спору.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог, що становить 61,82 грн.

Щодо судових витрат в частині суми основного боргу, по якій судом закрито провадження у справі на підставі п. 2 ст. 231 ГПК України, суд зазначає наступне.

В постанові Верховного суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 19.02.2020 року в справі № 903/181/19 зазначено, що лише висновок суду першої інстанції про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково свідчить про вирішення спору по суті розглянутих вимог. Натомість, у тому випадку, коли в резолютивній частині судового рішення зазначається про закриття провадження у справі щодо частини із заявлених вимог у зв`язку з відсутністю предмету спору, спір по суті у відповідній частині не вирішується, навіть якщо розгляд справи по суті закінчується ухваленням рішення суду, без постановлення відповідної ухвали, як окремого процесуального документа.

Відповідно, у такому разі (закриття провадження у справі щодо частини із заявлених вимог у резолютивній частині рішення) норма частини 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, яка передбачає, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору, не застосовуються і не може бути підставою для стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у повному обсязі, в тому числі і щодо частини із заявлених вимог, за якою провадження було закрито.

У зазначеній нормі ГПК йдеться про здійснення розподілу судових витрат між сторонами у справі у разі вирішення спору по суті. Водночас, така норма не застосовується, якщо Закон України "Про судовий збір" у такому випадку передбачає повернення судового збору з Державного бюджету України.

Зокрема, у пункті 5 частини 1 статті 7 цього Закону прямо встановлено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що сума судового збору в частині заборгованості по сумі основного боргу, по якій закрито провадження у справі на підставі п. 2 ч.1 ст. 231 ГПК України підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України.

Сума судового збору, що підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України, становить 2208,18 грн.

Керуючись ст.ст.129, 231, 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, ст.7 Закону України "Про судовий збір", суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватної агрофірми «Петрівка» (39030, Полтавська обл., Глобинський р-н., с.Петрівка, вул. Центральна, 44, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Тайгер-Агро» (36008,м. Полтава, вул. Комарова, 7, ) 35,99 грн. 3% річних та 47,98 грн інфляційних втрат, суму сплаченого судового збору у розмірі 61,82 грн.

Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.

3. Закрити провадження у справі в частині стягнення 2 999,20 грн. основного боргу.

4. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Тайгер-Агро» (36008,м. Полтава, вул. Комарова, 7, ) з Державного бюджету України 2208,18 грн. судового збору, сплаченого відповідно до платіжного доручення № 1378 від 08.09.2021 р., оригінал якої знаходиться у матеріалах справи.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено 19.11.21

Суддя Киричук О.А.