УХВАЛА

про відмову у затвердженні мирової угоди

м. Київ

28.10.2021Справа № 910/7995/19

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Об`єднані інформаційні системи Україна"

до Приватного акціонерного товариства "Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури "Діпрозв`язок"

про визнання угоди недійсною

Суддя Котков О.В.

Представники учасників справи:

від позивача Фіцулін О.О. (адвокат);

від відповідача Бабенко С.М. (самопредставництво).

В судовому засіданні 28.10.2021 року було оголошено вступну та резолютивну частину ухвалу, повідомлено представників позивача та відповідача, що повний текст ухвали буде складено 04.11.2021 року, проте у зв`язку з перебуванням судді Коткова О.В. у період з 03.11.2021 року по 12.11.2021 року на лікарняному та з 15.11.2021 року по 19.11.2021 року на навчанні, повний текст ухвали складено 22.11.2021 року.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Об`єднані інформаційні системи Україна» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури "Діпрозв`язок"» про визнання недійсною угоди б/н від 30.06.2018 про розірвання договору оренди № 17-656 від 01.08.2017, укладеного між ПрАТ «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури "Діпрозв`язок"» та ТзОВ «Об`єднані інформаційні системи Україна» без застосування наслідків недійсності правочину.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.10.2020 року, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 15.04.2021 року, позов задоволено, визнано недійсною угоду б/н від 30.06.2018 про розірвання договору оренди № 17-656 від 01.08.2017, укладену між Приватним акціонерним товариством «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури "Діпрозв`язок"» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Об`єднані інформаційні системи Україна» без застосування наслідків недійсності правочину, стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури "Діпрозв`язок"» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Об`єднані інформаційні системи Україна» судовий збір в розмірі 1921,00 грн., витрати на проведення судової експертизи та повторної судової експертизи в розмірі 34 170,99 грн.

Постановою Верховного Суду від 26.08.2021 року касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури "Діпрозв`язок" задоволено частково, рішення Господарського суду міста Києва від 26.10.2020 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.04.2021 року у справі № 910/7995/19 скасовано, справу направлено до Господарського суду міста Києва на новий розгляд.

31.08.2021 року матеріали справи № 910/7995/19 надійшли до Господарського суду міста Києва.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.08.2021 року матеріали справи № 910/7995/19 передано для розгляду судді Коткова О.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.09.2021 року прийнято справу № 910/7995/19 до провадження, ухвалено розгляд справи здійснювати у порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 05.10.2021 року.

28.09.2021 року через відділ діловодства суду від ТОВ "Об`єднані інформаційні системи Україна" та ПАТ "Діпрозв`язок" надійшла спільна заява про затвердження мирової угоди та текст мирової угоди.

В підготовчому засіданні 05.10.2021 року судом оголошувалася перерва.

Судом встановлено, що спільна заява ТОВ "Об`єднані інформаційні системи Україна" та ПАТ "Діпрозв`язок" про затвердження мирової угоди, яка підписана від імені позивача ТОВ "Об`єднані інформаційні системи Україна" - директором Коржиком Д.О. та засвідчена печаткою цього підприємства, від відповідача ПАТ "Діпрозв`язок" - т.в.о. директора Каплуненком С.В. До вказаної заяви додано мирову угоду від 24.09.2021 року та докази на підтвердження повноважень т.в.о. директора Каплуненка С.В.

У спільній заяві учасники справи просять затвердити укладену між ними мирову угоду такого змісту:

«Товариство з обмеженою відповідальністю «Об`єднані інформаційні системи Україна», в особі директора Коржика Дмитра Олександровича, який діє на підставі Статуту, надалі за текстом - Позивач або ТОВ «Об`єднані інформаційні системи Україна», з однієї сторони, та

Приватне акціонерне товариство «Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури «Діпрозв`язок», в особі виконуючого обов`язки директора Каплуненка Станіслава Васильовича, який діє на підставі Статуту, надалі за текстом - Відповідач або ПРАТ «Діпрозв`язок», з іншої сторони,

надалі за текстом разом іменовані як «Сторони», а окремо як «сторона», що є сторонами у справі № 910/7995/19,

керуючись статтями 46, 192, 193 Господарського процесуального кодексу України, під час розгляду Господарським судом міста Києва справи № 910/7995/19 уклали дану мирову угоду (надалі за текстом - Мирова угода) та дійшли до взаємної згоди про наступне:

1. Сторони підтверджують, що станом на день підписання Мирової угоди, Відповідач визнає недійсною угоду б/н від 30.06.2018 про розірвання договору оренди № 17-656 від 01.08.2017, укладену між ПРАТ «Діпрозв`язок» та ТОВ «Об`єднані інформаційні системи Україна».

2. ПРАТ «Діпрозв`язок» відмовляється від своїх вимог в частині стягнення з ТОВ «Об`єднані інформаційні системи Україна» судових витрат, пов`язаних з розглядом справи № 910/7995/19, в тому числі, витрат на судовий збір та витрат на професійну правничу допомогу.

3. ТОВ «Об`єднані інформаційні системи Україна» відмовляється від своїх вимог в частині стягнення з ПРАТ «Діпрозв`язок» судових витрат, пов`язаних з розглядом справи № 910/7995/19, в тому числі, витрат на судовий збір, витрат на проведення експертизи та витрат на професійну правничу допомогу.

4. Сторонам відомі та зрозумілі наслідки затвердження судом Мирової угоди, в тому числі ті, що передбачені статтею 193 Господарського процесуального кодексу України.

5. Сторони підтверджують, що Мирова угода стосується лише їх прав і обов`язків щодо предмету позову у справі № 910/7995/19 і що під час її укладення та виконання не були та не будуть порушені права будь-яких третіх осіб, в тому числі й держави.

6. Мирова угода вважається укладеною з моменту її підписання Сторонами і діє з моменту її затвердження судом.

7. Позивач та його керівник, що підписує цю Мирову угоду, підтверджують, що мають необхідний обсяг повноважень, правоздатності та дієздатності щодо підписання Мирової угоди від імені Позивача.

8. Відповідач та його керівник (тимчасово виконуючий обов`язки керівника), що підписує цю Мирову угоду, підтверджують, що мають необхідний обсяг повноважень, правоздатності та дієздатності щодо підписання Мирової угоди від імені Відповідача.

9. Якщо після затвердження судом Мирової угоди ухвала про затвердження Мирової угоди буде оскаржена будь-якою стороною у зв`язку з відсутністю необхідного обсягу повноважень представника Сторони на підписання та/або подання до суду Мирової угоди, такий представник відповідної сторони, який не мав повноважень підписувати/подавати до суду Мирову угоду, зобов`язується компенсувати збитки, завдані іншій стороні.

10. Сторони домовилися, що всі права та обов`язки, які грунтуються на цій Мировій угоді, зберігають свою дію для правонаступників.

11. Ухвала суду про затвердження Мирової угоди є виконавчим документом, який у разі його невиконання однією із Сторін може бути пред`явлений іншою стороною для примусового виконання згідно з Законом України «Про виконавче провадження». Строк пред`явлення ухвали суду до примусового виконання - три роки з моменту набрання ухвалою суду законної сили.

12. Мирова угода укладена при повному розумінні Сторонами її змісту і термінології українською мовою в 3-х примірниках (по одному примірнику для кожної сторони, один примірник - для суду), які мають однакову юридичну силу.».

Дослідивши матеріали справи в контексті спільної заяви ТОВ "Об`єднані інформаційні системи Україна" та ПАТ "Діпрозв`язок" про затвердження мирової угоди, перевіривши повноваження осіб, які уклали, підписали мирову угоду надану на затвердження суду, та надали її суду, з`ясувавши наявність/відсутність умов, передбачених частиною п`ятою статті 192 ГПК України, суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до частин першої-другої статті 192 ГПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, якщо мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії (частина третя статті 192 ГПК України).

Згідно з частиною п`ятою статті 192 ГПК України суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо умови мирової угоди суперечать закону або порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Відповідно до статті 193 ГПК України виконання мирової угоди здійснюється особами, які її уклали, в порядку і строки, передбачені цією угодою. Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України "Про виконавче провадження". У разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень.

З аналізу положень наведених правових норм суд вбачає, що мирова угода є одним зі способів вирішення спору, який полягає у відмові позивача від використання передбаченого законом способу захисту його права та врегулюванні спору на підставі взаємних поступок сторін, що не є тотожнім відмові позивача від позову чи визнанню відповідачем позову чи регулюванню інших відносин, аніж тих, які розглядались саме у цій справі.

За своїм змістом мирова угода це договір, який укладається між сторонами з метою припинення спору та вирішення всіх спірних питань, за для яких і було подано позов, на умовах, погоджених сторонами. Мирова угода не приводить до вирішення спору по суті. Сторони не вирішують спору, не здійснюють правосуддя, що є прерогативою судової влади, а досягнувши угоди між собою, припиняють спір. Така угода призводить до врегулювання спору шляхом визначення її сторонами певних дій, які та чи інша сторона угоди має вчинити. Таким чином, умови мирової угоди мають бути викладені чітко та недвозначно з тим, щоб не виникало неясності спорів з приводу її змісту під час виконання. Господарський суд не затверджує мирову угоду, якщо вона не відповідає закону, або за своїм змістом вона є такою, що не може бути виконана у відповідності з її умовами, або якщо така угода остаточно не вирішує спору чи може призвести до виникнення нового спору. Укладення мирової угоди неможливе і в тих випадках, коли ті чи інші відносини твердо врегульовано законом і не можуть змінюватись волевиявленням сторін.

З системного аналізу викладеного слідує, що мирова угода в межах справи має бути спрямована на вирішення спірних питань щодо недійсності угоди б/н від 30.06.2018 про розірвання договору оренди № 17-656 від 01.08.2017 року, тобто результатом укладення такої мирової угоди мають бути взаємні поступки, що фактично може призвести до договірної дійсності спірної угоди (правочину).

Суд звертає увагу, що предметом позову в цій справі є немайновий спір про визнання недійсним вчиненого сторонами правочину про розірвання договору, проте у поданій сторонами для затвердження судом мировій угоді передбачені умови стосовно врегулювання наведеного спору шляхом визнання сторонами недійсним правочину. Однак у силу встановленої статтею 204 Цивільного кодексу України презумпції правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Тобто укладення мирової угоди, в якій, зокрема, міститься умова про визнання відповідачем позовної вимоги про недійсність правочину, не змінює факт відповідності чи невідповідності його вимогам чинного законодавства.

За приписами частиною 5 статті 192 ГПК України суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо: 1) умови мирової угоди суперечать закону або порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або 2) одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Дослідивши зміст поданої суду на затвердження мирової угоди, суд дійшов висновку, що, хоча ця мирова угода стосується прав і інтересів сторін, проте не буде сприяти захисту прав і охоронюваних законом інтересів сторін у справі.

Отже, мирова угода за своїм змістом не є врегулюванням на підставі взаємних поступок спору в цій справі в розумінні частини першої статті 192 ГПК України, є невиконуваною.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у затвердженні мирової угоди необхідно відмовити.

Керуючись ст. 192, 233-235, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви б/н від 24.09.2021 року "Про затвердження мирової угоди" Товариства з обмеженою відповідальністю "Об`єднані інформаційні системи Україна" та Приватного акціонерного товариства "Український інститут із проектування і розвитку інформаційно-комунікаційної інфраструктури "Діпрозв`язок" у справі № 910/7995/19 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили 28 жовтня 2021 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 22 листопада 2021 року.

Суддя О.В. Котков