ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" листопада 2021 р. Справа№ 910/17515/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсака В.А.

суддів: Євсікова О.О.

Попікової О.В.

за участю секретаря судового засідання: Поливач В.Д.

за участю представника(-ів): згідно протоколу судового засідання,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Клер Транс"

на рішення Господарського суду міста Києва від 13.07.2021, повний текст якого складено 23.07.2021

у справі №910/17515/19 (суддя Бондаренко-Легких Г. П.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецтехресурс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Клер Транс"

про повернення суми попередньої оплати у розмірі 552 700,80 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Спецтехресурс" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Клер Транс" (далі-відповідач) про повернення суми попередньої оплати у розмірі 552700,80 грн.

Позов мотивовано тим, між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу товару (панелі перекриття багатопустотні у загальній кількості 122 штуки) у спрощений спосіб, шляхом направлення рахунку-фактури № СФ-0000043 від 13.07.2018.

На виконання домовленостей на підставі виставленого рахунку, позивач оплатив зазначений товар в повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням № 746 від 13.07.2018. Проте, відповідач не здійснив поставку товару. Позивач направив вимогу-претензію відповідачу поставити товар до 12.08.2019. Відповідач лист-вимогу отримав, проте жодної відповіді не надав, товар не поставив. У зв`язку з цим позивач просить стягнути з відповідача суми попередньої оплати у розмірі 552 700, 80 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.07.2021 у справі №910/17515/19 позов задоволено, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Клер Транс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецтехресурс" попередню оплату в розмірі 552 700 грн 80 коп., витрати, пов`язані з проведенням комплексної судово-технічної та почеркознавчої експертизи в розмірі 8 455 грн 68 коп та судовий збір в розмірі 8 290 грн 51 коп.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Клер Транс" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 13.07.2021 у справі №910/17515/19 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у відмовити у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі просить призначити у справі №910/17515/19 додаткову експертизу.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржники посилаються на те, що судом першої інстанції неповно досліджено обставини справи, неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Відповідач наполягає, що позовні вимоги є необґрунтованими, відповідач повністю виконав всі зобов`язання з поставки товарів за договором поставки № 11/07/18-1 від 11.07.2018 та договором на перевезення вантажів автомобільним транспортом №25/06-1 від 25.06.2018. Факт поставки та надання послуг з перевезення вантажів підтверджується оформленими між сторонами документами - видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, актом приймання-передачі послуг.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями та протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.08.2021, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Євсіков О.О., Мартюк А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.08.2021 дану апеляційну скаргу залишено без руху.

08.09.2021, у строк встановлений судом, через відділ документального забезпечення апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків у відповідності до вищезазначеної ухвали суду, до якої додано квитанцію №32696 від 06.09.2021 на суму 12 435,76 грн.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/4329/21 від 13.09.2021, у зв`язку з перебуванням суддів Євсікова О.О. та Мартюк А.І., які входять до складу колегії суддів, у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/17515/19.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи та протоколу передачі справи раніше визначеному складу суду від 13.09.2021, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Попікова О.В., Владимиренко С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.09.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Клер Транс" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.07.2021 у справі №910/17515/19. Повідомлено учасників справи про призначення апеляційної скарги до розгляду на 18.10.2021 о 14:00 год. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі до 13.10.2021. Встановлено позивачу строк до 13.10.2021 для надання своїх заперечень чи пояснень щодо клопотання відповідача про призначення додаткової експертизи. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі до 13.10.2021. Доведено до відома учасників справи, що явка їх представників в судове засідання є необов`язковою.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 18.10.2021, у зв`язку з перебуванням судді Попікової О.В., яка входить до складу колегії суддів, на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/17515/19.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями та повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.10.2021, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Євсіков О.О., Владимиренко С.В.

Враховуючи зміну складу колегії суддів, суд апеляційної інстанції, призначив справу до розгляду на іншу дату.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.10.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Клер Транс» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.07.2021 у справі №910/17515/19 прийнято до провадження у визначеному складі колегії суддів: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Євсіков О.О., Владимиренко С.В. Повідомлено учасників справи про призначення справи до розгляду на 15.11.2021 о 15:20 год.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Спецтехресурс" у поданому відзиві зазначив, що оскаржене рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, прийнятим з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування відсутні. Апеляційну скаргу просить залишити без задоволення.

Явка представників сторін.

В судове засідання від 15.11.2021 з`явився представник позивача та відповідача.

Розгляд клопотань.

В апеляційній скарзі відповідач просить призначити у справі №910/17515/19 додаткову експертизу.

В обгрунутвання цього клопотання заявник наголосив, що наявний у справі висновок експерта Київського науково - дослідного експертно - криміналістичного центру МВС України за результатами проведення судово - почеркознавчої експертизи від 23.04.2021 №СЕ-19/111-21/113-ТД є неповним. Заявник стверджує, що експерт не відповів на усі поставлені йому питання, зокрема, чи нанесено відтиск печатки в договорі поставки №11/07/18-1 від 11.07.2018, специфікації №11/07/18-1, видаткових накладних №РН-0000010 від 16.07.2018, № РН-0000011 від 17.07.2018, №РН-0000012 від 19.07.2018, №РН-0000013 від 23.07.2018, №РН-0000014 від 24.07.2018, Акті звіряння взаєморозрахунків за період з 01.07.2018 по 31.07.2018; чи нанесено відтиск печатки в наданих документах однією і тією ж печаткою?; чи нанесений відтиск печатки у той час, яким датовані документи?; почилаючись на вказане відповідач просить призначити додаткову експертизу.

Колегія суддів зауважує, що аналогічне клопотання відповідач заявляв під час розгляду справи у суді першої інстанції, у задоволенні якого судом було відмовлено.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, беручи до уваги твердження та заперечення сторін, також не вбачає підтсав для задоволення цього клопотання.

За приписами ст. 99 Господарського процесуального кодексу України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Відповідно до ст. 107 Господарського процесуального кодексу України визначено, що якщо висновок експерта є неповним або неясним, за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи суд може призначити додаткову експертизу, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам).

Суд, оцінивши подане відповідачем клопотання про призначення додаткової експертизи, відмовляє у його задоволенні.

При цьому суд враховує, що відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Крім того, як встановлено положеннями статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

З урахуванням викладеного, суд зазначає, що відповідно до норм чинного законодавства наявність чи відсутність відтиску печатки підприємства на первинному документі є правом, а не обов`язком сторін, а відтак інформація стосовно того чи нанесений відтиск однією і тією ж печаткою жодним чином не вплине на розгляд справи по суті, а тому суд не вбачає підстав для призначення додаткової експертизи.

З огляду на приписи ст. 99, 101, 107 ГПК України, проаналізувавши клопотання відповідача про призначення додаткової судової експертизи, за оцінкою суду апеляційної інстанції, відповідачем не доведено підстав для її призначення під час апеляційного перегляду справи. При цьому, колегія суддів враховує, що у даному випадку суд може встановити обставини, які входять до предмета доказування у цьому спорі, та вирішити спір на підставі поданих сторонами доказів без застосування спеціальних знань.

Межі та строк розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення присутніх представників, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржене рішення у даній справі залишити без змін, виходячи з такого.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Спецтехресурс" (далі - покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Клер Транс" (далі - постачальник) було укладено договір купівлі-продажу у спрощений спосіб, відповідно до умов якого, покупець повинен був оплатити товар - панелі перекриття багатопустотні в кількості 132 000,00 шт. на загальну суму 552 700,80 грн, а постачальник передати товар покупцеві разом із документами на нього відповідно до умов укладеного між сторонами договору.

Постачальник (відповідач) направив покупцю рахунок-фактуру для оплати товару №СФ-0000043 від 13.07.2018 на суму 552 700,80 грн, який дійсний до сплати до 06.07.2018.

Позивач оплатив товар в сумі 552 700,80 грн на умовах передплати відповідно до рахунку-фактури №СФ-0000043 від 13.07.2018, що підтверджується платіжним дорученням №746 від 13.07.2018, однак відповідач, в свою чергу, товар позивачу не поставив.

В результаті не поставки товару постачальником покупцю, позивач направив відповідачу вимогу-претензію від 02.08.2019, в якій просив відповідача поставити оплачений товар до 12.08.2019 та зазначив, що при непоставці товару позивач буде змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Дану вимогу відповідач отримав 05.08.2019, що підтверджується трекінгом з Укрпошти 657, проте відповіді на неї не надав.

Враховуючи порушення відповідачем грошового зобов`язання за укладеним договором поставки у спрощений спосіб, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 552700,80 грн суми передплати за непоставлений товар та судові витрати.

Так, згідно з доводами позивача, викладеними в позовній заяві:

1. спірним договором у спрощений спосіб сторони узгодили його істотні умови, зокрема: предмет, строк та ціну. Відповідач на підставі умов договору зобов`язався поставити позивачу товар - панелі перекриття багатопустотні в кількості 132 000,00 шт. на загальну суму 552 700,80 грн.

2. позивач вчасно і в повному обсязі виконував свої зобов`язання за договором щодо здійснення попередньої оплати товару, жодних зауважень чи претензій щодо належності виконання умов договору позивачем від відповідача не надходило.

3. відповідач товар позивачу не поставив, внаслідок чого позивач просить суд стягнути з відповідача вартість непоставленого, але оплаченого товару в розмірі 552 700,80 грн.

4. вимогою-претензією № 49 від 02.08.2019 позивач просив відповідача поставити оплачений товар до 12.08.2019 та зазначив, що при непоставці товару позивач буде змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

5. позивач у своїй відповіді на відзив вказує, що між позивачем та відповідачем ніколи не укладалось письмового договору поставки № 11/07/18-1 від 11.07.2018, а доданий до відзиву договір є підробкою. Крім того, позивач зазначив, що товар від відповідача він так і не отримав, а в видаткових накладних стоїть підпис невідомої особи, оскільки на них не зазначено прізвища ім`я та по-батькові, а також посади особи, яка підписала зазначені видаткові накладні від імені позивача. Водночас, позивач звертає увагу суду на те, що печатку відповідачем було також підроблено і, як доказ, подає фотокопію оригінальної печатки і печатки з договору та видаткових накладних, які подав відповідач, мотивуючи це тим, що фотокопії печаток мають відмінності від оригінальної печатки позивача і це вказує на підробку печатки позивача відповідачем. Позивач також, аналізуючи матеріали поданих відповідачем до суду документів вказує на те, що жодного акту звіряння взаєморозрахунків позивач не підписував, даний документ не відповідає дійсності і є підробленим. Додатково позивач зазначає, що відповідач безпідставно звертає увагу суду на договір перевезення, оскільки в судовому провадженні перебуває справа щодо непоставки товару за договором поставки, укладений у спрощений спосіб, а не договору перевезення, який жодного відношення до спірних правовідносин не має. На думку позивача, реєстрація податкових накладних, які відповідач зазначає як підтвердження поставки товару не є доказом поставки, а є доказом виконання податкових зобов`язань відповідачем, що також жодним чином не вказує на факт поставки позивачу товару.

6. Позивач подав клопотання про призначення судової технічної експертизи для з`ясування обставин справи, зокрема щодо встановлення факту підробки підпису уповноваженої особи позивача на поданих відповідачем документах, що на думку відповідача підтверджують поставки ним товару позивачеві.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач зазначає, що між ним та позивачем було укладено договір поставки № 11/07/18-1 від 11.07.2018 відповідно до якого постачальник зобов`язався поставити, а покупець оплатити поставлений товар;

Відповідач зазначив, що на виконання умов укладеного договору, позивач оплатив товар в розмірі 552 700,80 грн, а відповідач, в свою чергу, поставив товар позивачу, що підтверджується підписаними та скріпленими печатками видатковими накладними № РН-0000010 від 16.07.2018, № РН-0000011 від 17.07.2018, № РН-0000012 від 19.07.2018, № РН-0000013 від 23.07.2018, № РН-0000014 від 24.07.2018 на загальну суму 552 700,80 грн;

Відповідач вказав, що 31.07.2018 сторонами було підписано акт звіряння взаємних розрахунків за період з 01.07.2018 по 31.07.2018, де сума в загальному розмірі склала 752 700,80 грн. Станом на 31.07.2018 заборгованість відповідача перед позивачем відсутня;

Крім того, відповідач ствердив, що надав позивачу послуги з перевезення товару, зокрема, 25.06.2018 між сторонами було укладено договір 25/06-1 на перевезення вантажів автомобільним транспортом. На підставі укладеного договору перевезення відповідач здійснював перевезення вантажів позивача, що підтверджується актом №ОУ-0000047 від 31.07.2018 здачі-прийняття робіт на суму 200 000,00 грн;

Після отримання оплат від позивача, відповідач оформив та зареєстрував податкові накладні від 06.07.2018 № 95 на суму 200 000,00 грн та № 102 від 13.07.2018 на суму 552 700,80 грн з податку на додану вартість, за отриманими коштами від позивача;

Таким чином, відповідач зазначив, що між сторонами відсутні будь-які зобов`язання, а у позивача немає жодних правових підстав для стягнення грошових коштів за товар, який фактично поставлено позивачу.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Причиною виникнення спору у справі стало питання щодо наявності та/або відсутності у відповідача обов`язку про стягнення з відповідача суми передплати в розмірі 552700,80 грн за товар за договором поставки, укладеним між сторонами у спрощений спосіб, який в порушення взятих на себе зобов`язань не було поставлено відповідачем.

Укладений між сторонами договір є договором поставки, а відтак, між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України (далі за текстом - ГК України), ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Так, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Спецтехресурс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Клер Транс" було укладено Договір поставки у спрощений спосіб, відповідно до його умов постачальник зобов`язується передати у власність покупця товар, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його на умовах даного договору.

Судом встановлено, що позивачем було оплачено товар на загальну суму 552700,80 грн на умовах передплати відповідно до рахунку-фактури № СФ-0000043 від 13.07.2018, що підтверджується платіжним дорученням №746 від 13.07.2018, яке наявне в матеріалах справи, проте відповідач, в свою чергу, товар не поставив та на досудову вимогу позивача, з проханням поставити товар, не відповів.

Згідно із статтею 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписами ч. 1 ст. 181 ГК України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Договір, відповідно до ст. 638 ЦК України, є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно зі ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч. 2 ст. 640 ЦК України).

Частиною 1 ст. 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Судом встановлено, що між сторонами укладено господарський договір поставки у спрощений спосіб шляхом підписання відповідачем рахунку-фактури та здійснення оплати позивачем за товар на підставі відповідного рахунку-фактури на суму 552 700,80 грн.

В свою чергу, згідно ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною 2 ст. 712 ЦК України також передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Аналогічна норма міститься в ч. 6 ст. 265 ГК України.

Враховуючи зазначене, відповідно до приписів ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Приписами статті 663 Цивільного кодексу України встановлено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Суд першої інстанції з метою з`ясування обставин щодо належності підписів наявних на оскаржуваному договорі поставки №11/07/18-1 від 11.07.2018 та видаткових накладних №РН-0000010 від 16.07.2018, №РН-0000011 від 17.07.2018, № РН-0000012 від 19.07.2018, № РН-0000013 від 23.07.2018, № РН-0000014 від 24.07.2018 на загальну суму 552 700,80 грн, а також акту звірки взаємних розрахунків, суд призначив у справі судову експертизу.

Згідно висновку експерта Київського науково - дослідного експертно - криміналістичного центру МВС України за результатами проведення судово - почеркознавчої експертизи від 23.04.2021 № СЕ-19/111-21/113-ТД підписи від імені Михайленка Валерія Вікторовича, у графі "Отримав(ла)", в оригіналі договору поставки №11/07/18-1 від 11.07.2018; оригіналі специфікації №11/07/18-1; оригіналах видаткової накладної № РН- 0000010 від 16.07.2018, видаткової накладної №РН-0000011 від 17.07.2018, видаткової накладної №РН-0000012 від 19.07.2018, видаткової накладної №РН- 0000013 від 23.07.2018, видаткової накладної №РН-0000014 від 24.07.2018, виконані не Михайленком Валерієм Вікторовичем, а іншою особою.

Запитання, щодо виконання підпису у графі "Від Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецтехресурс", від імені Михайленко В.М. , в оригіналі акту звіряння взаєморозрахунків за період з 01.07.2018 по 31.07.2018 - Михайленко Валерієм Вікторовичем , чи іншою особою - не вирішувалось.

Запитання: "Чи нанесено відтиск печатки в договорі поставки №11/07/18-1 від 11.07.2018; специфікації №11/07/18- 1, зроблений в графі "Покупець"; видатковій накладній №РН-0000010 від 16.07.2018; видатковій накладній №РН-0000011 від 17.07.2018; видатковій накладній №РН-0000012 від 19.07.2018; видатковій накладній №РН-0000013 від 23.07.2018; видатковій накладній №РН-0000014 від 24.07.2018, зроблений у графі "Отримав(ла)"; Акті звіряння взаєморозрахунків за період з 01.07.2018 по 31.07.2018 у графі «від Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецтехресурс"»; печаткою, експериментальні та вільні зразки відтисків якої надані для порівняльного дослідження?» не вирішувалось.

Запитання: «Чи нанесено відтиск печатки в наданих документах однією і тією самою печаткою?» не вирішувалось.

Запитання: «Чи нанесений відтиск печатки у той час, яким датовані документи?» не вирішувалось.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, висновками експертів.

Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань (ч. 1, ч. 2 ст. 98 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу.

Судом було досліджено вказаний висновок експертизи та встановлено відсутність підстав для його не прийняття, як належного доказу, який стосується предмету доказування у справі.

Відтак, бери чи до уваги, що експертним висновком встановлено, що підписи від імені позивача на спірному договорі поставки №11/07/18-1 від 11.07.2018; специфікації №11/07/18-1, видатковій накладній №РН-0000010 від 16.07.2018; видатковій накладній №РН-0000011 від 17.07.2018; видатковій накладній №РН-0000012 від 19.07.2018; видатковій накладній №РН-0000013 від 23.07.2018; видатковій накладній №РН-0000014 від 24.07.2018 виконані не Михайленком Валерієм Вікторовичем, який є директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецтехресурс", а іншою невідомою особою, а також те, що відповідач не спростоував аргументів позивача з приводу того, що жодних доказів, які б свідчили про наявність договору поставки в письмовому вигляді між ним та відповідачем відсутні, а підписи на видаткових накладних не містять інформації, хто є їх підписантом, водночас висновком експерта встановлено, що директор позивача - Михайленко В.В. не є підписантом означених документів, суд першої інстанції дійшов висновку, що вказаний договір, специфікація та спірні видаткові накладні не підписувались уповноваженою особою позивача та, відповідно, не можуть бути визнані належними, допустимими та достовірними доказами, що підтверджують факт поставки товару відповідачем позивачеві.

Отже, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що специфікація №11/07/18-1, видаткова накладна №РН-0000010 від 16.07.2018; видаткова накладна №РН-0000011 від 17.07.2018; видаткова накладна №РН-0000012 від 19.07.2018; видаткова накладна №РН-0000013 від 23.07.2018; видаткова накладна №РН-0000014 від 24.07.2018, а також договір поставки №11/07/18-1 від 11.07.2018 начебто укладений сторонами, не є належними та достовірними доказами в розумінні статтей 74-79 ГПК України та не можуть підтверджувати заперечення відповідача у справі.

Згідно ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та, оцінивши в сукупності докази наявні в матеріалах справи, суд вважає доведеними твердження позивача про те, що спірний договір поставки №11/07/18-1 від 11.07.2018 не підписувався уповноваженим представником позивача, а отже не є укладеним.

Отже, зважаючи на встановлені обставини, оскільки сторонами укладено договір поставки у спрощений спосіб, відповідач як постачальник був зобов`язаний поставити товар або повернути отриману від покупця суму передплати, сплачену позивачем.

У відповідності до положень ч. 2 статті 693 ЦК України, судом встановлено, що строк поставки товару є таким, що настав 15.07.2018, оскільки товар було оплачено 13.07.2018, тому з наступного дня у відповідача виник обов`язок поставити товар, який відповідачем було прострочено з 15.07.2018.

Оскільки позивачем було направлено вимогу про поставку товару від 02.08.2019, яку отримано відповідачем 05.08.2019, у відповідача виникло зобов`язання з повернення грошових коштів у строки, встановлені статтею 530 ЦК України. Отже, з моменту направлення позивачем вимоги у відповідача виникли грошові зобов`язання з повернення суми передплати, які замінили зобов`язання з поставки товару, які не були виконані вчасно.

Вищенаведені обставини свідчать, що дії сторін щодо виставлення рахунку на оплату та оплату товару покупцем на підставі виставленого рахунку засвідчують їх волю для настання відповідних правових наслідків. Відтак, матеріалами справи підтверджено, що позивач перерахував на користь відповідача 552 700,80 грн за товар, проте відповідач товар не поставив, внаслідок чого в останнього виникло зобов`язання з повернення попередньої оплати позивачу за сплачений, але не поставлений товар в розмірі 552 700,80 грн.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача вартості непоставленого товару в розмірі 552 700,80 грн попередньої оплати.

Досліджуючи подані сторонами докази, колегія суддів звертає увагу, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (стаття 13 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до аналогічних положень частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Вичерпний перелік підстав звільнення від доказування закріплює стаття 75 вказаного Кодексу.

Згідно зі статтею 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Таким чином, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доводити таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Водночас сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.

Подібну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18.

Додатково колегія суддів зазначає, що із внесенням 17.10.2019 змін до Господарського процесуального кодексу України його статтю 79 викладено у новій редакції, чим фактично впроваджено в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

Зазначений стандарт підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію вказаного стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Іншими словами тлумачення змісту статті 79 Господарського процесуального кодексу України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду від 01.10.2020 у справі № 910/16586/18, від 26.11.2020 у справі № 904/5217/19.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, враховуючи вищевикладене, доводи позивача та заперечення відповідача, суд дійшов висновку, що наявні матеріали свідчать про те, що між сторонами було укладено договір поставки у спрощений спосіб, на підставі якого позивач здійснив попередню оплату відповідачу, а відповідач, в свою чергу, товар позивачу не поставив, внаслідок чого в останнього виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 552 700,80 грн.

Отже, суд оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, враховуючи положення статтей 73, 74, 76-79 ГПК України вважає, що докази, надані позивачем на підтвердження своїх позовних вимог, є більш вірогідними, аргументи відповідача позовних вимог не спростовують.

Аргументи відповідача стосовно наявності укладеного між сторонами договору поставки № 11/07/18-1 від 11.07.2018 та здійснення відповідачем поставки товару, що підтверджується видатковими накладними правомірно відхиленго судом першої інстанції, оскільки спростовуються висновком почеркознавчої експертизи, якою встановлено, що підписи на спірних документах не належать директору позивача, а іншій невідомій особі, що свідчить про те, що товар поставлений позивачу не було, а відповідач свого зобов`язання перед позивачем не виконав.

Доводів та доказів, які б слугували підставою для скасування оскарженого рішення скаржником не наведено. Аргументи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, дублюють посилання викладені ним у суді пешої інстанції та зводяться до переоцінки обставин зазначених місцевим судом, яким надана належна правова оцінка.

Всім встановленим обставинам, які мають значення для правильного вирішення спору надана належна правова оцінка.

Саме лише прагнення скаржника ще раз розглянути та оцінити ті самі обставини справи і докази в ній не є достатньою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Поряд з цим, суд апеляційної інстанції зазначає, що за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України", no. 4241/03 від 28.10.2010 Суд повторює, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Проаналізувавши текст оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про вмотивованість судового рішення, враховуючи, що доводи та аргументи сторін були почуті, судом зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується його рішення, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Хаджинастасиу проти Греції", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації").

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Нормою ст. 276 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, доводи апеляційного оскарження є необґрунтованими, підстав для зміни чи скасування оскарженого рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 129 ГПК України та, у зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги, покладаються на скаржника.

Керуючись Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.07.2021 у справі №910/17515/19 залишити без змін.

3. Матеріали справи повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано - 25.11.2021.

Головуючий суддя В.А. Корсак

Судді О.О. Євсіков

О.В. Попікова