ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" листопада 2021 р.м. ХарківСправа № 922/3886/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Жиляєва Є.М.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" (04070, м. Київ, вул. Іллінська, 8)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автофастера ЛТД" , (61168, м. Харків, вул. Героїв праці, буд. 20/321, кв. 40)
про стягнення 43045,16 грн.
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АРКС" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Автофастера ЛТД" про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 43045,16 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 29.09.2021 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні ч. 5 ст. 12 ГПК України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

27.10.2021 до загального відділу діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 25263), в якому відповідач не погоджується з позовними вимогами заявленими у позовній заяві та вважає їх необґрунтованими, оскільки позивачем до позовної заяви позивачем не додано належних доказів того, що ТДВ СК «Альфа-Гарант» було здійснено на користь позивача виплату страхового відшкодування 119914,00 грн., а додано лише копію заяви про стягнення заборгованості в порядку регресу вих. №2805/18ЦВ від 31.03.2020, що відповідно жодним чином не може бути підтвердженням того, що виплату було здійснено. Відповідно до претензії позивача за вих.№СУ/008933/4-3 від 16.03.2021 було зазначено, що до AT «СК «АРКС» в порядку регресу перейшло право вимоги на отримання від ОСОБА_1 компенсації матеріальної шкоди, заподіяної власнику автомобіля Toyota (д.р.н. НОМЕР_1 - ОСОБА_2 ), внаслідок ДТП, яке мало місце 30.01.2020 о 11.53 в м. Львові, вул. Варшавська. У відповідь на претензію від 31.03.2021 відповідачем було запропоновано додатково уточнити до кого звернено претензію щодо компенсації матеріальної шкоди, але жодної відповіді отримано не було. Також, відповідачем наголошено про те, що позовна заява не містить будь-яких належних доказів того, що дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце 30.01.2020 о 11.53 в м. Львові, була вчинена за участі ОСОБА_1 , що є працівником ТОВ «Автосфера ЛТД» та, відповідно до умов ст. 1172 Цивільного кодексу України, саме під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків.

Відзив на позовну заяву з доданими до нього документами досліджено та приєднано до матеріалів справи.

У даному разі, суд констатує, що всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог та судом дотримано, під час розгляду справи, обумовлені чинним ГПК України процесуальні строки для звернення із заявами по суті справи та іншими заявами з процесуальних питань.

За висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.06.2019 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АХА Страхування" (правонаступником якого є AT"СК "АРКС") та ОСОБА_2 було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту за №173052а9зга, відповідно до умов якого було застраховано транспортний засіб Toyota (д.р.н. НОМЕР_1 ).

30.01.2020 об 11:53 у м. Львів, по вул. Варшавська, сталася дорожньо- транспортна пригода за участю автомобіля Toyota (д.р.н. НОМЕР_1 ), під керуванням ОСОБА_3 (власник автомобіля - ОСОБА_4 ); та автомобіля Volkswagen (д.р.н. НОМЕР_2 ) під керуванням ОСОБА_1 .

Внаслідок ДТП було пошкоджено ТЗ - Toyota (д.р.н. НОМЕР_3 ), який застраховано позивачем згідно Договору добровільного страхування наземного транспорту №173052а9зга від 20.06.2019 (механічні пошкодження ТЗ зафіксовані у відповіді НПУ № 048282 про ДТП та акті огляду пошкодженого ТЗ).

У відповідності до постанови Шевченківського районного суду м. Львова від 18.02.2020 у справі №466/983/20 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу (а.с. 12).

Позивач звернувся з даним позовом до суду, в якому зазначає про те, що страхувальник звернувся до позивача з повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку та заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу.

Відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту № ARX2541624 від 14.02.2020 та умов Договору страхування № 173052а9зга від 20.06.2019, розмір страхового відшкодування склав 162959,16 грн., яке позивачем було сплачено на СТО згідно платіжного доручення № 643 020 від 17.02.2020.

Відповідно до п. 28.13 Договору добровільного страхування наземного транспорту № 173052а9зга від 20.06.2019 при пошкодженні ТЗ розмір страхового відшкодування дорівнює розміру збитків, визначених в кошторисі збитків, за вирахуванням встановленої Договором франшизи.

Згідно з розрахунком розміру виплаченого позивачем страхового відшкодування за зазначеним вище страховим випадком сума складається з: 162959,16 - 0,00 = 162 959,16 грн.; де 162959,16 грн. - вартість відновлювального ремонту ТЗ Toyota (д.р.н. НОМЕР_1 ) згідно рахунку № ДМ00001125 та калькуляції, АВР №86127; 0,00 грн. - франшиза згідно Договору страхування.

Відповідно до Звіту № 404/20 про оцінку вартості (розміру) збитків, вартість відновлювального ремонту автомобіля Toyota (д.р.н. НОМЕР_1 ), яка розрахована оцінювачем, склала 172777,03 грн.

Так, позивачем у позові наголошено про те, що згідно з Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 18.02.2020 у справі № 466/983/20 ОСОБА_1 на момент ДТП працював на посаді водія в ТОВ "Автосфера ЛТД", що також не заперечувалось відповідачем у відповіді на претензію № б/н від 31.03.2021.

Таким чином, на переконання позивача, до останнього перейшло право вимоги на отримання від ТОВ "Автосфера ЛТД" (працівником якого було завдано шкоду застрахованому ТЗ) компенсації матеріальної шкоди, заподіяної власнику автомобіля Toyota (д.р.н. НОМЕР_1 ), внаслідок ДТП, яка сталася 30.01.2020 об 11:53 у м. Львів, вул. Варшавська.

Позивачем у позові вказано, що на момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП ( ОСОБА_1 ) за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу Volkswagen (д.р.н. НОМЕР_2 ) була застрахована відповідно до ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в ТДВ СК Альфа-Гарант" згідно полісу № АО/2483352 (що підтверджується відповіддю від НПУ Ns048282 про ДТП та роздруківкою з бази МТСБУ щодо полісу № АО/2483352). Полісом № АО/2483352 встановлений ліміт відповідальності ТДВ СК "Альфа-Гарант" в розмірі 130000,00 грн., франшиза - 2600,00 грн.

Позивач вважає, що відповідач, як роботодавець несе цивільну відповідальність за завдану водієм шкоду, а тому має зобов`язання з оплати позивачу залишку невідшкодованої шкоди у розмірі 43045,16 грн, яка, за розрахунком позивача, складається із: 162959,16 грн - 119914,00 грн = 43045,16 грн, де: 162959,16 грн - розмір страхового відшкодування; 119914,00 грн - виплата страхового відшкодування ТДВ СК "Альфа-Гарант" згідно Полісу № АО/2483352; 43045,16 грн - сума збитків, які залишилися не відшкодовані позивачу на дату подання даного позову до суду.

Відповідач позовні вимоги не визнає; зазначає, що до позовної заяви позивачем не додано належних доказів того, що ТДВ СК «Альфа-Гарант» було здійснено на користь позивача виплату страхового відшкодування 119914,00 грн., а додано лише копію заяви про стягнення заборгованості в порядку регресу вих. №2805/18ЦВ від 31.03.2020, що відповідно жодним чином не може бути підтвердженням того, що виплату було здійснено. Відповідно до претензії позивача за вих.№СУ/008933/4-3 від 16.03.2021 було зазначено, що до AT «СК «АРКС» в порядку регресу перейшло право вимоги на отримання від ОСОБА_1 компенсації матеріальної шкоди, заподіяної власнику автомобіля Toyota (д.р.н. НОМЕР_1 - ОСОБА_2 ), внаслідок ДТП, яке мало місце 30.01.2020 о 11.53 в м. Львові, вул. Варшавська. У відповідь на претензію від 31.03.2021 відповідачем було запропоновано додатково уточнити до кого звернено претензію щодо компенсації матеріальної шкоди, але жодної відповіді отримано не було. Також, відповідачем наголошено про те, що позовна заява не містить будь-яких належних доказів того, що дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце 30.01.2020 о 11.53 в м. Львові, була вчинена за участі ОСОБА_1 , що є працівником ТОВ «Автосфера ЛТД» та, відповідно до умов ст. 1172 Цивільного кодексу України, саме під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За приписами частини 1 статті 1187 Цивільного кодексу України, діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб - є джерелом підвищеної небезпеки.

Згідно з частиною 2 статті 1187 Цивільного кодексу, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Положеннями пункту 1 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права.

Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір.

Відповідно до частини 1 статті 1172 Цивільного кодексу України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 Цивільного кодексу України.

З аналізу змісту глави 82 Цивільного кодексу України вбачається, що законодавець розрізняє поняття "особа, яка завдала шкоду" та "особа, яка відповідає за шкоду".

Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 05.09.2018 у справі №534/872/16-ц.

Разом з тим, у даному разі в матеріалах справи відсутні жодні докази завдання шкоди внаслідок ДТП з вини водія товариства, який безпосередньо виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю - ТОВ "Автофастера ЛТД".

Так, відповідно до Поліса серії АО №002483352 у страховій компанії - ТДВ СК "Альфа-Гарант" дійсно застраховано транспортний засіб - VOLKSWAGEN TRANSPORTER, державний номер - НОМЕР_2 (а.с. 46).

Втім, вже з наявної у матеріалах справи відповіді від НПУ № 048282 про ДТП убачається, що власник транспортного засобу - VOLKSWAGEN TRANSPORTER (д.н.з. НОМЕР_2 ) учасника ДТП є фізична особа ОСОБА_5 (а.с. 13).

Доказів того, що транспортний засіб - VOLKSWAGEN TRANSPORTER (д.н.з. НОМЕР_2 ) належить відповідачу - ТОВ "Автофастера ЛТД" в матеріалах справи відсутні, як і відсутні докази того, що на час настання дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 безпосередньо виконував свої трудові обов`язки водія.

При цьому, посилання позивача на постанову Шевченківського районного суду м. Львова від 18.02.2020 у справі №466/983/20 не доводить виконання ОСОБА_1 своїх трудових обов`язків та керування ним на відповідній правовій підставі автомобілем, що належить його роботодавцю - ТОВ "Автофастера ЛТД".

У вищеозначеній постанові в абз. 2 її вступної частині лише зазначено дані про особу та її посаду. А саме: " ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, одруженого, з середньою - спеціальною освітою, працюючого водієм в ТзОВ "Автосфера ЛТД", проживаючого за адресою...".

Жодних встановлених судом фактів щодо виконання ОСОБА_1 , на час настання дорожньо-транспортної пригоди, своїх трудових обов`язків та керування ним на відповідній правовій підставі автомобілем, що належить його роботодавцю - ТОВ "Автофастера ЛТД" під час розгляду справи №466/983/20 не встановлено та із тексту зазначеної постанови не вбачається.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд зазначає, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Разом з тим, з`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 Господарського процесуального кодексу України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому.

Окрім того, суд зауважує, що зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію ст. 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі. Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Враховуючи наведене, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 , на час настання дорожньо-транспортної пригоди, виконував свої трудові обов`язки та керував на відповідній правовій підставі автомобілем, що належить його роботодавцю, а саме - ТОВ "Автофастера ЛТД", позовні вимоги ПрАТ "Страхова компанія "АРКС" про стягнення з ТОВ "Автофастера ЛТД" 43045,16 грн. задоволенню не підлягають, а тому суд відмовляє в позові.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями ст. 129 ГПК України, та враховуючи висновки суду про відмову в задоволенні позову покладає витрати зі сплати судового збору в розмірі 2270,00 грн. на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 12, 20, 46, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256-259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "22" листопада 2021 р.

Суддя Є.М. Жиляєв