РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.11.2021Справа № 910/12079/21

За позовомДержавного підприємства "Виробниче об`єднання "Карпати"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Київ-Спецтех"
простягнення 240 383, 45 грн
Суддя Підченко Ю.О.
Секретар судового засідання Лемішко Д.А.
Представники сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Скрипчук М.Є. - представник за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа № 910/12079/21 за позовом Державного підприємства "Виробниче об`єднання "Карпати" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київ-Спецтех" про стягнення пені в розмірі 217 620, 00 грн, інфляційних втрат в розмірі 16 064, 64 грн та 3% річних в розмірі 6 698, 81 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач свого обов`язку з поставки товару не виконав, суму авансового платежу не повернув, товар не поставив.

Відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 30.07.2021 відкрито провадження у справі № 910/12079/21, вирішено проводити розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику учасників справи.

25.08.2021 через загальний відділ діловодства суду звернувся відповідач із відзивом на позовну заяву та із клопотанням про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін.

Суд ухвалою від 14.09.2021 вирішив справу розглядати за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі призначив підготовче засідання на 13.10.2021 та продовжив строк підготовчого провадження на тридцять днів.

08.10.2021 позивачем подано до суду письмову відповідь на відзив.

У підготовче засідання 13.10.2021 представник позивача не прибув, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник відповідача безпосередньо в підготовчому засіданні 13.10.2021 проти заявленого позову заперечував та не був проти закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті.

З огляду на те, що в підготовчому провадженні здійснено дії передбачені ст. 182 Господарського процесуального кодексу України, суд вирішив закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті на 11.11.2021.

03.11.2021 та 08.11.2021 через загальний відділ діловодства суду від представника Державного підприємства "Виробниче об`єднання "Карпати" надійшла заява про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою від 08.11.2021 суд відмовив у задоволенні вказаної заяви.

Безпосередньо в судовому засіданні 11.11.2021 представник відповідача заперечував проти задоволення заявленого позову та надав усні пояснення.

Позивач явку уповноваженого представника в судове засідання 11.11.2021 не забезпечив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Також враховано положення частини 1 статті 6 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" 04.11.1950 року про право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У судовому засіданні 11.11.2021 відповідно до приписів ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

13.03.2020 між Державним підприємством "Виробниче об`єднання "Карпати" (як покупцем) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Київ-Спецтех" (як постачальником) укладено договір поставки № 01/67 за умовами якого постачальник зобов`язується поставити покупцю у власність товар, найменування, якість та технічні характеристики, кількість та ціна якого визначаються згідно зі Специфікацією, яка є додатком 1 до договору і його невід`ємною частиною (далі - товар), а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його в порядку та на умовах договору.

Відповідно до п. 3.1., загальна сума (ціна) договору та ціна за одиницю товару зазначаються в Специфікації та включають у себе вартість тари та упаковки товару, всі податки, збори та інші обов`язкові платежі, що сплачуються постачальником, вартість доставки товару до місця поставки, вартість страхування, завантаження, розвантаження та всі інші витрати постачальника, пов`язані з виконанням цього договору. Ціна товару визначається в національній валюті України.

Оплата за поставлений товар здійснюється покупцем впродовж строку і на умовах, зазначених у Специфікації, за умовами відсутності зауважень покупця до змісту та форми документів щодо оплати (п. 3.3. договору).

Згідно з п. 4.1. договору поставка товару здійснюється за Правилами "Інкотермс" в редакції 2010 року на умовах поставки DDP ("Зі сплатою мита") у місце поставки, що визначено в Специфікації до договору.

Поставка товару здійснюється протягом 30-45 календарних днів з моменту підписання договору (п. 4.2. договору).

Як вбачається із доводів позивача, рішенням Господарського суду міста Києва від 10.12.2020 у справі № 909/626/20 позов ДП "ВО "Карпати" до ТОВ "Київ-Спецтех" про стягнення 322 063, 57 грн задоволено частково та стягнуто основний борг у розмірі 210 600,00 грн, штраф у розмірі 49 140,00 грн, пеню в розмірі 54 756,00 грн, витрати по сплаті судового збору в розмірі 4 717,44 грн. Станом на 20.05.2021 відповідач свого обов`язку з поставки товару не виконав, суму авансового платежу не повернув, товар не поставив.

За порушення строків поставки позивач нарахував до стягнення з відповідача пеню в розмірі 217 620, 00 грн, 3% річних в розмірі 6 698,81 грн, інфляційні втрати в розмірі 16 064, 64 грн.

Заперечуючи проти заявленого позову відповідач звертає увагу, зокрема, на таке:

- станом на серпень 2021 рішення у Господарській справі № 909/626/20 виконано відповідачем повністю, що підтверджується платіжним дорученням № 56754019 від 03.08.2021;

- фактично з 01.07.2020 відповідач був звільнений від виконання зобов`язання в частині поставки товару на адресу позивача, оскільки з 01.07.2020 позивач сам повідомив про розірвання договору й припинення його дії в частині поставки товару;

- з 01.078.2020 єдиним обов`язком відповідача за договором було повернення суми авансового платежу в розмірі 210 600, 00 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України (далі також - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Статтею 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

За змістом ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями статті 75 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (п. 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/1427 від 18.11.2003 року "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини").

Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Норми статті 124 Конституції України визначають обов`язковість виконання усіма суб`єктами прав судового рішення у вказаній справі.

Згідно з преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.02 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.99 року у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Таким чином, судове рішення у справі № 909/626/20 від 10.12.2020, яке набрало законної сили не може бути поставлено під сумнів, а інші рішення, в тому числі й у даній справі, не можуть йому суперечити.

Наявність обов`язку відповідача щодо сплати заборгованості у розмірі 210 600, 00 грн підтверджується рішенням суду у справі № 909/626/20.

Як вбачається з долученої відповідачем копії платіжного доручення № 56754019 від 03.08.2021, ним було оплачено 350 526, 00 грн на виконання наказу № 909/626/20 від 07.06.2021.

За неналежне виконання умов договору поставки позивач нарахував до стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 6 698,81 грн та інфляційні втрати в розмірі 16 064, 64 грн за період з 28.04.2020 по 20.05.2021.

Суд у справі № 909/626/20 також встановив, що з урахуванням положень п. 4.2 договору та п. 7 специфікації строк поставки товару, визначеного специфікацією, настав 27.04.2020 (13.03.2020 + 45 календарних днів).

Таким чином, 3% річних та інфляційні втрати позивач нарахував з наступного дня, граничного для поставки товару та до фактичного виконання відповідачем рішення у справі № 909/626/20.

Відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, судом встановлено, що вказаний розрахунок здійснено з урахуванням встановленого договором строку оплати, визначений позивачем період нарахування є обґрунтованим, розрахунок арифметично правильний, у зв`язку з чим позовні вимоги щодо стягнення 3% річних у розмірі 6 698, 81 грн та інфляційних втрат у розмірі 16 064, 64 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 217 620, 00 грн пені.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Відповідно до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.ч. 2, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з п. 5.2. договору, у за порушення строків поставки товару або умов якості товару постачальник несе відповідальність та зобов`язаний сплатити покупцю штрафні санкції в розмірі відповідно до статті 231 Господарського кодексу України.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

- за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

У той же час, позивач всупереч вимог ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України здійснив розрахунок пені за період з 14.07.2020 по 20.05.2021 (310 календарних днів).

Дійсність договору була предметом дослідження при розгляду справи № 909/626/20 в розрізі застосування граничного строку нарахування пені за несвоєчасне виконання договірних зобов`язань. Відповідач при розгляді зазначеної справи заперечував факт дострокового розірвання договору поставки № 01/67 від 13.03.2020 посилаючись на те, що ДП "ВО "Карпати" не надано належних та допустимих доказів направлення повідомлення про розірвання договору.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2021 у справі № 909/626/20 зазначено, про відхилення доводів скаржника про те, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не було враховано того, що матеріали справи не містять доказів направлення вказаного в п. 6.2. договору повідомлення про розірвання спірного договору поставки. Позовна заява не містить такої позовної вимоги як розірвання договору, а отже місцевим господарським судом правомірно не було враховано зазначених відповідачем доводів.

Таким чином, твердження відповідача про відсутність правових підстав для нарахування штрафних санкцій через дострокове розірвання договору поставки № 01/67 від 13.03.2020 з 01.07.2020 є необґрунтованим.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок пені і встановив, що вказаний розрахунок виконаний позивачем з не вірним визначенням періодів нарахування пені.

З огляду на зазначене, вимоги позивача про стягнення з відповідача 217 620,00 грн пені підлягають частковому задоволенню на суму 129 870, 00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з покладенням судового збору на сторони пропорційно до розміру задоволених вимог в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 71, 73, 74, 76, 77, 86, 91, 129, 214, 232, 233, 237, п. 2 ч. 5 ст. 238, ст. ст. 240, 241, ч. 1 ст. 256, 288 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Державного підприємства "Виробниче об`єднання "Карпати" задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Київ-Спецтех" (04060, м. Київ, вул. Ризька, 73-г, офіс 7; ) на користь Державного підприємства "Виробниче об`єднання "Карпати" (76008, м. Івано-Франківськ, вул. Галицька, 201; ) пеню в розмірі 129 870, 00 грн, 3% річних в розмірі 6 698,81 грн, інфляційні втрати в розмірі 16 064, 64 грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 289,50 грн. Видати наказ.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, то строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 22.11.2021 року.

Суддя Ю.О.Підченко