ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11.11.2021м. СумиСправа № 920/581/21

Господарський суд Сумської області у складі судді Заєць С.В., за участю секретаря судового засідання Гордієнко Ж.М., розглянувши матеріали справи № 920/581/21

за позовом: Керівника Окружної прокуратури міста Суми (40000, м. Суми,

вул. Герасима Кондратьєва, 79, )

в інтересах держави в особі позивачів:

1. Міністерства соціальної політики України (01601, м. Київ,

вул. Еспланадна, 8/10, )

2. Національної соціальної сервісної служби України (01601,

м. Київ, вул. Еспланадна, 8/10, )

3. Сумської міської ради (40030, м. Суми, Майдан Незалежності, 2,

)

до відповідачів: 1 Акціонерного товариства Банк Кредит Дніпро (01033, м. Київ,

вул. Жилянська, буд. 32, );

2. Акціонерного товариства Сумське машинобудівне науково-

виробниче об`єднання (40004, м. Суми, вул. Горького, буд. 58,

)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Державний реєстратор прав на нерухоме майно виконавчого комітету Путивльської міської ради Анохін Сергій Вікторович (41500, Сумська область, м. Путивль, вул. Першотравнева, 84, )

про визнання недійсним іпотечного договору та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на майно,

за участю сторін:

прокурор Чепурна С.М.

від 1-го позивача не прибув,

від 2-го позивача не прибув,

від 3-го позивача не прибув,

від 1-го відповідача Дюжев І.О.,Моісеєв Ю.О.

від 2-го відповідача Бирченко Б.В.,

від 3-ї особи не прибув.

Обставини справи:

Керівник Окружної прокуратури міста Суми звернувся до Господарського суду Сумської області в інтересах держави в особі позивачів з позовною заявою, відповідно до вимог якої просить суд:

- Визнати недійсним іпотечний договір №150413-1, серія та номер: 2812 від 15.04.2013 року, укладений між Публічним акціонерним товариством БАНК КРЕДИТ ДНІПРО та Публічним акціонерним товариством Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання ім. М.В. Фрунзе, посвідченим 15.04.2013 приватним нотаріусом Нагорною Н.В. Сумського міського нотаріального округу Сумської області.

- Скасувати рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень індексний номер: 56410510 від 02.02.2021 р. 11:18:42 державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Путивльської міської ради Анохіна Сергія Вікторовича.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 02.06.2021 у справі № 920/581/21 позовна заява залишена без руху, позивачу наданий строк та зазначено спосіб для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 09.06.2021 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 08.07.2021, 11:20.

18.06.2021 третьою особою надано до суду письмові пояснення від 14.06.2021.Відповідно до наданих письмових пояснень зазначає, що при прийнятті рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень індексний номер 56410510 від 02.02.2021 року 11:18:42 керувався Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 15.12.2015 р. № 1127 та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Правові підстави для відмови у такій реєстрації були відсутні. Окрім цього просить справу розглядати без його участі.

25.06.2021 відповідачем 1- Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» подано до суду відзив від 24.06.2021, відповідно до змісту якого заперечує проти задоволення позову в повному обсязі, з огляду на його необґрунтованість та безпідставність.

29.06.2021 відповідачем 2 Акціонерним товариством «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» подано до суду відзив від 29.06.2021 № 18-7/555, в якому зазначає про те, що визнає позивні вимоги повному обсязі.

06.07.2021 прокурором надано відповідь на відзив на позовну заяву від 06.07.2021 № 51-137321.

08.07.2021 відповідачем 1 надано до суду Письмові пояснення від 05.07.2021 щодо відзиву АТ «Сумське НВО».

08.07.2021 позивачем 3 Сумською міською радою надано до суду відзив від 08.07.2021 № 586/07.01-1503, в якому зазначає, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить розгляд справи провести без участі представника Сумської міської ради.

У судовому засіданні від 08.07.2021 оголошено перерву до 29.07.2021, 11:30.

29.07.2021 відповідачем1 надано до суду Заперечення на відповідь на відзив керівника Окружної прокуратури міста Суми.

29.07.2021 розгляд справи № 920/581/21 не відбувся в зв`язку з перебуванням судді Заєць С.В. на лікарняному з 24.07.2021 по 04.08.2021.

Ухвалою суду від 05.08.2021 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів з 07.08.2021 по 08.09.2021, відкладено підготовче засідання на 07.09.2021, 11:20.

18.08.2021 від третьою особою подано до суду лист, в якому остання просить провести розгляд справи без її участі.

07.09.2021 відповідачем 2 АТ Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання подано до суду додаткові пояснення по справі.

Ухвалою суду від 07.09.2021 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 23.09.2021.

23.09.2021 в судовому засіданні постановлено протокольну ухвалу, якою оголошено перерву на 12.10.2021, 12:30.

12.10.2021 розгляд справи № 920/581/21 не відбувся в зв`язку з перебуванням судді Заєць С.В. на лікарняному (в період з 04.10.2021 по 29.10.2021).

Ухвалою суду від 01.11.2021 призначено розгляд справи по суті на 11.11.2021,12:40.

05.11.2021 третьою особою надано до суду клопотання (ел. п.) про розгляд справи за відсутності третьої особи.

В судовому засіданні 11.11.2021 прокурор надала усні пояснення в обґрунтування позовних вимог та просила позов задовольнити.

Відповідач 1 в судовому засіданні 11.11.2021 надав усні пояснення в обґрунтування своєї позиції по справі та просив у задоволенні позову відмовити з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Відповідач 2 в судовому засіданні 11.11.2021 надав усні пояснення щодо своєї позиції у справі та зазначив, що визнає заявлені позовні вимоги прокурора у повному обсязі.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки та подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України, статтями 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами у відповідності до частини другої статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків:

Як зазначає прокурор в позовній заяві, 08.10.2010 між ВАТ «Сумське МНВО ім. Фрунзе», правонаступником якого є АТ «Сумське машинобудівне НВО» (відповідач 2) та ПАТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» (відповідач 1) підписано кредитний договір №081010-КЛВ, до якого неодноразово вносилися зміни. Так, договором № 290313 від 29.03.2013 про зміну кредитного договору №081010-КЛВ збільшено відновлювальну кредитну лінію до 15 млн. доларів США та закріплено обов`язок ВАТ «Сумське МНВО ім. Фрунзе» у строк до 15.04.2013 оформити у якості забезпечення виконання зобов`язань іпотеку нерухомого майна за адресою: м. Суми, вул. Піщанська, 72-1.

15 квітня 2013 року ПАТ «Сумське МНВО ім. Фрунзе» укладено Іпотечний договір №150413-1 з ПАТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО», яким забезпечуються вимоги кредитного договору №081010-КЛВ від 08.10.2010.

Як вказує прокурор, предметом іпотеки стали об`єкти нерухомості дитячого оздоровчого центру «Чайка» (весь майновий комплекс), розташованого за адресою: м. Суми, вул. Піщанська, 72-1, а саме:

- лікувальний корпус №1, літера А-ІІ, загальною площею 476,3 кв.м., матеріали стін: цегла;

- лікувальний корпус, літера Б-ІІ, загальною площею 482,6 кв.м., матеріали стін: цегла;

- спальний корпус, літера В-ІІ, загальною площею 1 964,1 кв.м., матеріали стін: панелі;

- спальний корпус, літера Г-II, загальною площею 1 989 кв.м., матеріали стін: панелі;

- спальний корпус, літера Д-ІІ, загальною площею 1 962,6 кв.м., матеріали стін: панелі;

- столова, літера Е-І, загальною площею 912,7 кв.м., матеріали стін: цегла;

- клуб, літера Ж-ІІ, загальною площею 493,2 кв.м., матеріали стін: цегла обкл. плитк.;

- житловий будинок, літера 3-І, загальною площею 71,3 кв.м., матеріали стін: дерев, обкл. цегл.;

- житловий будинок, літера К-І, загальною площею 73,9 кв.м., матеріали стін: дерев, обкл. цегл.;

- житловий будинок, літера Л-І, загальною площею 76,7 кв.м., матеріали стін: дощ. обкл. цегл.;

- клуб технічної творчості, літера М-І, загальною площею, 202,1 кв.м., матеріали стін: цегла;

- склад (овочесховище), літера Н-І, загальною площею 178,8 кв.м., матеріали стін: цегла;

- будівля медпункта, літера П-І, загальною площею 111,9 кв.м., матеріали стін: цегла;

- вбиральня, літера Р, матеріали стін: цегла;

- господарча будівля, літера Ф-ІІ, загальною площею 173,8 кв.м., матеріали стін: цегла;

- дизельна, літера Ц-ІІ, загальною площею 50,9 кв.м., матеріали стін: цегла;

- гараж, літера Ч, матеріали стін: метал;

- убиральня, літера Ш, матеріали стін: дош.;

- водонасосна станція, літера Щ-І, загальною площею 42,6 кв.м., матеріали стін: цегла;

- трансформаторна, літера С, матеріали стін: цегла;

- басейн, номер №15;

- навіс, номер V-ХV;

- огорожа, номер 1-16, матеріал стін: метал., дерев.;

- гараж, номер №17, матеріал стін: метал.;

- навіс, номер №18, матеріал стін: метал.;

- МШ (зливна яма), номер XVII, матеріал стін: бет.

Відповідно до відомостей з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на вищеописане майно 02.02.2021 зареєстроване за АТ БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» в рахунок погашення кредитних зобов`язань на підставі іпотечного договору.

Обґрунтовуючи позов, прокурор зазначає, що пунктом 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про іпотеку» у редакції, що діяла на момент підписання іпотечного договору встановлено, що предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за умови, що нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення.

Частиною 6 статті 15 Закону України «Про оздоровлення та відпочинок дітей» (в редакції чинній на момент укладання договору) прямо передбачено, що майно дитячого закладу оздоровлення та відпочинку не може бути об`єктом звернення стягнення за борговими зобов`язаннями, не може передаватися у заставу.

Згідно ч. І ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

За частиною 7 ст. 576 ЦК України застава окремих видів майна може бути заборонена або обмежена законом.

Вважаючи, що всупереч вимог ст. 5 Закону України «Про іпотеку», ч. 6 ст. 15 Закону України «Про оздоровлення та відпочинок дітей», ч.7 ст. 576 Цивільного кодексу України майно дитячого закладу оздоровлення та відпочинку ДОЦ «Чайка» ПАТ «Сумське МНВО ім. Фрунзе» стало предметом іпотеки за іпотечним договором №150413-1 від 15.04.2013 та, як наслідок, об`єктом звернення стягнення за борговими зобов`язаннями та 02.02.2021 перейшло у власність банку, чим порушило права та майнові інтереси держави, прокурор звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір у даній справі суд керується наступним:

Щодо правомірності укладення Договору іпотеки від 15.04.2013 № 150413-І

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), підставами виникнення прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписами статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до положень частини 1 статті 203, частини 1 статті 215 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог є підставою для визнання правочину недійсним.

Право володіння, користування та розпорядження своїм майном становлять зміст права власності (стаття 317 ЦК України).

Згідно зі статтею 319 ЦК власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону.

Право власності - це правовий зв`язок між майном та суб`єктом цього права. За відсутності цього зв`язку (який встановлюється на підставі правовстановлюючих документів) відсутні підстави стверджувати про наявність права суб`єкта на об`єкт нерухомого майна.

Таким чином, відповідно до статей 317 і 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач 2 - АТ «Сумське НВО» на момент передачі об`єктів нерухомості у іпотеку було власником вказаного майна, зокрема «нерухомого майна під літ. АІІ, БІІ, ВІІ, ГІІ, ДІІ, ЕІ, ЖІІ, ЗІ, КІ, ЛІ, МІ, НІ, ПІ, Р, ФІІ, ЦІІ, Ч, Ш, ЩІ, С, №15, №V-XV, № 1-16 XV, гараж « 17», навіс «18», № XV», що знаходиться за адресою: Сумська область, м. Суми, вул. Піщанська, буд.72-1, на підставі Рішення Господарського суду Сумської області по справі № 14/690-8 від 05.12.2008 та Ухвалами суду від 26.12.2008 по справі № 14/690-8.

Так, у відповідності до рішення Господарського суду Сумської області по справі №14/690-8 від 05 грудня 2008 року та ухвали Господарського суду Сумської області по справі №14/690-8 від 26 грудня 2008 року за Відкритим акціонерним товариством «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання ім. М.В. Фрунзе», правонаступником якого є Позивач, було визнано право власності на лікувальний корпус № 1 під літ. «А-ІІ» площею 476,5 кв.м., лікувальний корпус № 2 під літ. «Б-ІІ» площею 482,6 кв.м.. спальний корпус №2 під літ. «В» площею 1964,1 кв.м., спальний корпус № 1 під літ «Г-ІІ» площею 1989,8 кв. м., спальний корпус № 3 під літ. «Д-ІІ» площею 1962,6 кв. м., столову під літ «Е-І», площею 912,7 кв. м., клуб під літ. «Ж-ІІ», площею 493,2 кв. м., житловий будинок під літ. « 3-І», площею 71,3 кв. м., житловий будинок під літ. «К-І». площею 73,9 кв. м., житловий будинок під літ «Л-І» площею 76,7 кв. м., клуб технічної творчості під літ «М-І». площею 200,9 кв. м., склад (овочесховище) під літ. «Н-І» площею 178,8 кв. м., будівлю медпункту під літ «П- - І» площею 111,9 кв. м., вбиральню під літ «Р», господарчу будівлю під літ. «Ф-ІІ» площею 173,8 кв. м., дизельну під літ. «Ц-ІІ» площею 50,9 кв. м., гараж під літ «Ч», вбиральню під літ «Ш», водонасосну станцію під літ «Щ-І», площею 42,6 кв. м., трансформаторну під літ «С», басейн під №15, навіс під № V-XV, огорожу під № 1-16, гараж « 17», навіс « 18», МШ (зливна яма) під № XVII, що знаходяться за адресою м. Суми. вул. Урочище «Сосняк» ДОЦ Чайка» .

Право власності на Нерухоме майно було зареєстровано за Відповідачем 2 в Реєстраційній службі Сумського міського управління юстиції Сумської області за реєстраційним номером 26962106, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 22392379 від 06.04.2009.

Рішення господарського суду Сумської області від 05.12.20008 та Ухвала суду від 26.12.2008 року у справі № 14/690-8 набрали законної сили та не скасовані.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені в рішенні суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що з 26.02.2013 Відповідач 2 (Акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» ) і до моменту передачі об`єктів нерухомості в іпотеку (15.04.2013) було власником (майно перебувало у приватній формі власності), а тому було наділено всіма правами власника майна, зокрема можливістю передати його в іпотеку Банку.

Крім того, згоду на укладення оскаржуваного Іпотечного договору було надано Наглядовою радою ПАО «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе», про що свідчить протокол від

11.03.2013.

Звертаючись з позовною заявою Керівник Окружної прокуратури міста Суми просить суд, зокрема, визнати недійсним Договір іпотеки від 15.04.2013 №150413- 1, укладений між ПАТ «Банк Кредит Дніпро» та ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання ім. М.В. Фрунзе», посвідчений 15.04.2013 приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Сумської області Нагорною Н.В.

За змістом статей 572, 575 Цивільного кодексу України іпотека є видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Відповідно до частини другої статті 583 ЦК України заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави.

Згідно з приписами статті 5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна, зокрема, за умови, що нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація.

Як вже зазначалось раніше, Іпотечний договір між АТ «Банк Кредит Дніпро» та АТ «Сумське НВО» укладено з метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором.

Предметом іпотеки за вказаним договором є об`єкти нерухомості, що розташовані за адресою: 40010, м. Суми, вул. Піщанська, 72-1.

Як вже встановлено судом, на момент укладення іпотечного договору право власності АТ «Сумське НВО» на Предмет іпотеки зареєстровано в Реєстраційній службі Сумського міського управління юстиції Сумської області, номер запису про право власності 226809.

Вказаний договір укладений при вільному волевиявленні сторонами та з дотриманням положень чинного законодавства.

Доказів іншого сторонами надано не було.

Жодних заборон щодо відчуження вказаного майна або передачу його в заставу на момент укладення Іпотечного договору не існувало.

В частині шостій статті 15 Закону України «Про оздоровлення та відпочинок дітей», у редакції від 16.10.2012 р. (діяла на момент укладення Іпотечного договору), зазначено, що: «дитячий заклад оздоровлення та відпочинку не може бути об`єктом звернення стягнення за борговими зобов`язаннями, не може передаватися у заставу».

Доцільно зазначити, що Керівник Окружної прокуратури міста Суми посилається на ту обставину, що відповідно до частини шостої статті 15 Закону України «Про оздоровлення та відпочинок дітей», майно дитячого закладу оздоровлення та відпочинку не може бути об`єктом звернення стягнення за борговими зобов`язаннями та не може передаватись в заставу. При цьому Керівник Окружної прокуратури посилається на редакцію ст. 15 Закону України «Про оздоровлення та відпочинок дітей», яка почала діяти з 06.06.2017 р., тобто після укладання договору іпотеки.

Разом з тим, як вбачається зі змісту договору, предметом Іпотечного договору були об`єкти нерухомості, а не дитячий заклад оздоровлення та відпочинку. Вказане свідчить, що заборона встановлена частиною шостою статті 15 Закону України «Про оздоровлення та відпочинок дітей» (в редакції, яка діяла на момент укладення Іпотечного договору) на правовідносини між АТ «Банк Кредит Дніпро» та АТ «Сумське НВО» не поширюється.

Таким чином, суд приходить до висновку, що обмеження встановленні вказаною статтею не мають відношення до правовідносин, які виникли між АТ «Сумське НВО» та АТ «Банк Кредит Дніпро».

В свою чергу, як вже встановлено судом, право власності на об`єкти нерухомості, що розташовані за адресою:40010, м, Суми, вул. Піщанська, 72-1 та на які було звернено стягнення Банком, належало АТ «Сумське НВО» на праві приватної власності.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про не доведення прокуратурою підстав недійсності правочину та зазначає про відсутність правових підстав для визнання недійсним договору іпотеки від 15.04.2013 №150413-1.

Щодо правомірності вчинення реєстраційних дій при зверненні стягнення на майно АТ «Сумське НВО»

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Частиною першою статті 37 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Так, на момент вжиття АТ «Банк Кредит Дніпро» заходів звернення стягнення на майно в Державному реєстрі прав на нерухоме майно були наявні відомості щодо належності предмета іпотеки АТ «Сумське НВО» на праві власності (приватної власності).

Відповідно до частини першої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду України від 24.06.2015, викладеного в постанові у справі №6-318цс15, відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти.

В статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» наведено визначення поняттю «державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», згідно з яким, державна реєстрація це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, врегульовано Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 3 цього Закону, внесення відомостей до державного реєстру прав здійснюється виключно на підставах та в порядку, визначених Законом.

Частиною 1 статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що до повноважень суб`єктів державної реєстрації прав належить: 1) забезпечення: проведення державної реєстрації прав; ведення Державного реєстру прав; взяття на облік безхазяйного нерухомого майна; формування та зберігання реєстраційних справ. Зберігання реєстраційних справ у паперовій формі здійснюється виключно виконавчими органами міських рад міст обласного та/або республіканського Автономної Республіки Крим значення, Київською, Севастопольською міськими, районними, районними у містах Києві та Севастополі державними адміністраціями за місцезнаходженням відповідного майна; 2) здійснення інших повноважень, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Державний реєстр прав містить записи про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав, відомості та електронні копії документів, поданих у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у процесі проведення таких реєстраційних дій. Записи, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії.

Проведення державної реєстрації регламентовано положеннями статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Крім того, Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 .N21127 (далі - Порядок) визначає умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Пунктом 61 Порядку встановлено перелік документів, що подаються для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки

Предмет звернення за Іпотечним договором стали об`єкти нерухомості, що розташовані за адресою:40010, м. Суми, вул. Піщанська, 72-1.

Підставами для звернення до державного реєстратора стали:

- Іпотечний договір від 15.04.2013 №150413-1;

- Договір про зміну договору іпотеки від 23.04.2014 №230414;

- Договір про зміну договору іпотеки від 31.08.2016;

- Звіт про оцінку нерухомого майна від 28.12.2020;

- вимога про погашення заборгованості з доказами направлення боржнику;

- довідка про заборгованість від 01.02.2021 №17-837.

Вищевикладене в сукупності свідчить про ту обставину, що Банком було дотримано процедуру, що передбачена Іпотечним договором та законодавством для вжиття заходів звернення стягнення на Предмет іпотеки.

Державним реєстратором вчинено дії щодо реєстрації Предмета іпотеки за АТ «Банк Кредит Дніпро» з дотриманням положень Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127.

Крім того, частиною першою статті 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Закріплення на конституційному рівні принципу незворотності дії в часі нормативно-правових актів є гарантією стабільності суспільних відносин.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) № 1 -рп/1999 від 09.02.1999, положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб. Але це не означає, що цей конституційний принцип не може поширюватись на закони та інші нормативно-правові акти, які пом`якшують або скасовують відповідальність юридичних осіб. Проте надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

З урахуванням наведеного, при вирішенні питання щодо дії в часі частини шостої статті 15 Закону України «Про оздоровлення та відпочинок дітей» застосовуються загальні вимоги щодо незворотності дії в часі нормативно-правових актів.

Таким чином, суд приходить до висновку, що положення вказаної статті не можуть бути застосовані до правовідносин, які існували між AT «Банк Кредит Дніпро» та AT «Сумське НВО» на момент укладення Іпотечного договору.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання скасування рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень індексний номер: 56410510 від 02.02.2021 11:18:42 державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Путивльської міської ради Анохіна Сергія Вікторовича.

Щодо неможливості звернення органів прокуратури до суду з даним позовом та відсутності порушеного права в заявника

В Україні визнається і діє принцип верховенства права, що унормовано статтею 8 Конституції України.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (рішення Конституційного Суду від 30.01.2003,No3-pn/2003). Верховенство права - це панування права в суспільстві (рішення від Конституційного Суду від 02.11.2004, 1Мо15-рп/2004).

У справі ЄСПЛ «Sunday Times v. United Kingdom» Європейський суд вказав, що прописаний у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) термін «передбачено законом» передбачає дотримання такого принципу права як принцип визначеності. ЄСПЛ стверджує, що термін «передбачено законом» передбачає не лише писане право, як-то норми писаних законів, а й неписане, тобто усталені у суспільстві правила та моральні засади суспільства. До цих правил, які визначають сталість правозастосування, належить і судова практика. Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба, з належною повнотою передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, що може спричинити певна дія.

Керівник Окружної прокуратури міста Суми, не будучи стороною договору Іпотечного договору, вважає його таким, що суперечить положенням законодавства.

У статті 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Установивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

10.11.2020 у Єдиному державному реєстрі судових рішень була оприлюднена постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17 (№ в ЄДРСР 92705206) про визнання недійсними пунктів договорів.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, сформулювала у цій справі правові висновки щодо застосування положень статей 15, 16 Цивільного кодексу України.

Так, Об`єднана палата зробила висновок, що захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.

У розумінні положень статей 203, 215 Цивільного кодексу України оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа.

Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину.

Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Самі по собі дії осіб, зокрема, щодо вчинення правочинів, навіть якщо вони здаються іншим особам неправомірними, не можуть бути оспорені в суді, допоки ці особи не доведуть, що такі дії порушують їх права.

Верховний Суд зазначає, що згідно з частиною шостою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Так, Керівник Окружної прокуратури міста Суми звернувся з позовом на захист інтересів держави до Господарського суду Сумської області про визнання недійсним іпотечного договору №150413-1, серія та номер: 2812 від 15.04.2013 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» та Публічним акціонерним товариством «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання ім. М.В. Фрунзе», посвідченого 15.04.2013 приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Сумської області Нагорною Н.В. та скасування рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень (індексний номер: 56410510 від 02.02.2021 11:18:42) державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Путивльської міської ради Анохіна Сергія Вікторовича.

Тобто у цій справі позов подано особою, яка не є стороною оскаржуваного договору.

Об`єднана палата у постанові від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17 зазначила, що особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач (прокурор) зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Верховний Суд У країни неодноразово наголошував (постанови від 01.06.2016 у справі № 920/1771/14, від 30.11.2016 у справі № 910/31110/15), що під час вирішення спору про визнання недійсним оспорюваного правочину необхідно застосовувати загальні положення статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Враховуючи означене, суд приходить до висновку, що позовна заява Керівника Окружної прокуратури міста Суми не містить належного обґрунтування наявності порушених прав позивачів внаслідок укладеного між АТ «Банк Кредит Дніпро» та АТ «Сумське НВО» оскаржуваного договору.

Статтею 6 Конституції України передбачено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 1311 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» Прокуратура здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно з частиною четвертою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянин: чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Частинами першою та третьою статті 4 ГПК України визначено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Водночас, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держав; спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.

Виходячи з аналізу наведених правових норм, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді є порушення або загроза порушення інтересів держави. При цьому, в кожному конкретному випадку прокурор при зверненні до суду з позовом повинен довести існування обставин порушення або загрози порушення інтересів держави.

Так, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.04.1999 № 3-рп/99 з`ясовуючи поняття «інтереси держави» визначив, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорони землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

Із врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (ч. 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України).

Наведене Конституційним Судом України розуміння поняття «інтереси держави» має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у статті 1311 Конституції У країни та статті 23 Закону України «Про прокуратуру».

З огляду на викладене, з урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст статті 1311 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Таким чином, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (статті 129 Конституції України).

Враховуючи зазначене, наявність інтересів держави повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 924/1256/17 та у постанові Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 911/1497/18.

У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) «Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві права» передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, у розумінні положень статей 73, 76, 77 ГПК України прокурор, звертаючись з позовом у справі, повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду, довести належними та допустимими доказами обставини того, що суб`єкт владних повноважень не здійснює або здійснює неналежним чином захист інтересів держави.

Варто зазначити, що Керівник Окружної прокуратури міста Суми в даній позовній заяві вказує, що звернувся з позовом в інтересах держави в особі Міністерства соціальної політики України, Національної соціальної сервісної служби України, Сумської міської ради.

Разом з тим, позовна заява Керівника Окружної прокуратури міста Суми не містить доказів, що саме вказані органи наділені повноваженнями в межах спірних правовідносин здійснювати захист інтересів держави в судовому порядку.

В свою чергу, участь прокурора в судовому процесі можлива за умови, крім іншого, обґрунтування підстав для звернення до суду, а саме має бути доведено нездійснення або неналежне здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах суб`єктом влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або підтверджено відсутність такого органу.

Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду. Сама по собі обставина не звернення позивача/позивачів з позовом протягом певного періоду, без з`ясування фактичного стану правовідносин між сторонами спору, не свідчить про неналежне виконання таким органом/органами своїх функцій із захисту інтересів держави.

Суд звертає увагу, що листи які направлялись Окружною прокуратурою міста Суми на адресу Міністерства соціальної політики України, Національної соціальної сервісної служби України, Сумської міської ради датовані 11.05.2021, та 19.05.2021. А позовна заява подана керівником Окружної прокуратури міста Суми 31.05.2021, що не може свідчити про тривале невиконання своїх законодавчо визначених повноважень.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що Прокурором не доведено порушення права держави в особі зазначених ним позивачів з викладених ним підстав - з боку відповідачів, а тому у суду відсутні правові підстави для задоволення позову, тому в задоволенні позову належить відмовити повністю з мотивів безпідставності, недоведеності та необґрунтованості вимог прокурора.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується наступним:

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що судом у задоволенні позовних вимог відмовлено, то на прокуратуру покладаються витрати із сплати судового збору в повному обсязі.

Керуючись ст. ст.123, 129, 130, 185, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволені позову Керівника Окружної прокуратури міста Суми в інтересах держави в особі позивачів: Міністерства соціальної політики України, Національної соціальної сервісної служби України, та Сумської міської ради до відповідачів: Акціонерного товариства Банк Кредит Дніпро та Акціонерного товариства Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Путивльської міської ради Анохін Сергій Вікторович про визнання недійсним іпотечного договору та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на майно відмовити у повному обсязі.

Згідно статті 241 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено на підписано суддею 23.11.2021 у зв`язку з перебуванням судді Заєць С.В. у відпустці з 15.11.2021 по 22.11.2021.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 23.11.2021

Суддя С.В. Заєць