ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

17.11.2021 Справа№ 914/789/16

Господарський суд Львівської області у складі колегії суддів: головуючий суддя Трускавецький В. П., судді Коссак С. М. та Фартушок Т. Б., розглянувши матеріали скарги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кунди Зоряни Йосипівни,

Стягувач:Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ,
Боржник:Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельно-монтажне підприємство побуту», м. Львів,
Орган виконання:Сихівський відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), м. Львів,
У справі за позовом: Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ,
до відповідача:Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельно-монтажне підприємство побуту», м. Львів,
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача:Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз», м. Львів,
про: стягнення 41'218,92 грн (з яких: 21'802,05 грн основний борг, 1'589,86 грн пеня, 16'256,09 грн інфляційні втрати та 1'570,92 грн три відсотки річних).
За участю представників учасників процесу:
Стягувач:Конопліцький І. В. адвокат,
Боржник:Курилич А. Я. адвокат,
Державний виконавець:Кунда З. Й.
1. Судові процедури.

1.1. На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла скарга на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кунди З. Й. у справі за позовом ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до ТзОВ «Будівельно-монтажне підприємство побуту», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача: АТ «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» про стягнення 41'218,92 грн (з яких: 21'802,05 грн основний борг, 1'589,86 грн пеня, 16'256,09 грн інфляційні втрати та 1'570,92 грн три відсотки річних).

1.2. 25 жовтня 2021 року відповідно до Протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, подану скаргу розподілено для розгляду колегії судді: головуючий суддя Горецька З. В., судді Коссак С. М., Фартушок Т. Б.

Згідно з Протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями, у зв`язку з перебуванням головуючого судді Горецької З. В. у відпустці, вказану скаргу повторно розподілено для розгляду колегії суддів у складі головуючий суддя Трускавецький В. П., судді Коссак С. М., Фартушок Т. Б.

1.3. Ухвалою суду від 26.10.2021 скаргу прийнято та призначено до розгляду у судовому засіданні на 10.11.2021. Розгляд скарги відкладався на 17.11.2021 у зв`язку невиконанням вимог ухвали суду від 26.10.2021, зокрема, в тому числі і в частині неподання витребуваних документів (копії матеріалів виконавчого провадження ВП № 55841064).

1.4. 02 листопада 2021 року державним виконавцем подано відзив на скаргу, яким проти задоволення скарги зеперечено у повному обсязі.

Боржник, 09.11.2021 подав до суду клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

Також, 10.11.2021 від органу виконання рішення надійшло клопотання про відкладення розгляду скарги, у звязку з перебуваням держаного виконавця Сихівського ВДВС у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кунди З. Й. у відпустці.

15 листопада 2021 року від Сихівського ВДВС у м. Львові надійшли копії матеріалів виконавчого провадження ВП 55841064, оригінали яких судом досліджено у судовому засіданні і повернуто державному виконавцю.

Стягувачем 16.11.2021 подано додаткові письмові пояснення по суті заявленої скарги.

1.5. У судовому засіданні 17.11.2021 колегія суддів заслухавши усні пояснення представників стягувача, боржника та державного виконавця як обґрунтування своїх доводів та заперечень щодо поданої скарги, надавши учасникам процесу можливість реалізувати передбачені процесуальним законом права та виконати обов`язки, застосувавши розумні строки розгляду скарги, які б дали можливість у даному випадку повно, всебічно та об`єктивно дослідити усі істотні обставини за поданою скаргою, дійшла висновку розглянути заявлену скаргу.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

2. Позиції учасників процесу.

2.1. АТ «НАК «Нафтогаз України» обґрунтовує подану скаргу наступним.

Після відкриття виконавчого провадження 20.02.2018 з примусового виконання наказу Господарського суду Львівської області від 13.09.2016 у справі № 914/789/16 державним виконавцем безпідставно закінчено виконавче провадження, адже рішення суду від 31.08.2016 у справі № 914789/16 виконано не в повному обсязі, зокрема, за даними бухгалтерського обліку стягувача, за боржником на підставі вищевказаного рішення наявний борг у розмірі 6'194,71 грн.

Щодо строку та порядку оскарження постанови, стягувач зазначає, що оскільки постанови про закінчення ВП № 55841064 не отримував, строк на оскарження такої розпочинається з моменту коли стягувачеві стало відомо про порушення його права, а саме: з 22.10.2021, адже такі відомості з`ясовано в ході моніторингу АСВ.

У додаткових поясненнях, поданих суду 16.11.2021, стягувач звернув увагу, що станом на день подання скарги на підставі наказу від 13.09.2016 № 914/789/16 у боржника наявний борг у сумі 1'118,94 грн, що відповідає розміру судового збору.

Таким чином, АТ «НАК «Нафтогаз України» просить:

- визнати неправомірними дії державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) щодо закінчення виконавчого провадження ВП № 55841064 з примусового виконання наказу Господарського суду Львівської області від 13.09.16 № 914/789/16;

- визнати неправомірною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 55841064 з примусового виконання наказу Господарського суду Львівської області від 13.09.16 № 914/789/16;

- зобов`язати державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) усунути порушення прав Стягувача в результаті закінчення виконавчого провадження ВП № 55841064 з примусового виконання наказу Господарського суду Львівської області від 13.09.16 № 914/789/16;

- зобов`язати начальника Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець відділу Кунда З. Й. скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 55841064.

2.2. ТзОВ «Будівельно-монтажне підприємство побуту» письмових пояснень щодо заявленої скарги не подало, однак усно представник боржника зазначив наступне.

Подану скаргу просить суд залишити без розгляду, адже стягувачем пропущено строк для звернення з такою до суду. Свої доводи обґрунтовує тим, що АТ «НАК «Нафтогаз України» мав можливість впродовж більш як трьох років з моменту відкриття виконавчого провадження слідкувати за станом виконання рішення.

Щодо строку звернення із скаргою вказує, що стягувач пропустив такий, адже учасник не був обмежений в можливості отримання інформації щодо ходу виконавчого провадження, з моменту відкриття провадження у справі, тобто, з 20.02.2018.

Окрім того, заперечує скаргу по суті, вказує, що боржником повністю виконано рішення суду, сплачено 41'218,92 грн, загальний розмір заборгованості, який вказаний у рішенні суду, а тому, просить відмовити у задоводенні поданої скарги.

2.3. Державний виконавець Сихівського ВДВС у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) у поданому відзиві заперечив проти поданої скарги, вказавши наступне.

Стягувач подавши до органу примусового виконання заяву про прийняття наказу № 914/789/16 від 13.09.2016 до виконання, вказав суму боргу, яку необхідно стягнути з боржника 41'218,92 грн.

06 березня 2018 року від боржника надійшла заява про закриття виконавчого провадження, до якої долучено докази оплати боргу у загальному розмірі 41'218,92 грн. Так, 29.03.2018 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження керуючись п. 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Відтак, державний виконавець просить відмовити у задоволенні поданої скарги.

3. Обставини за поданою скаргою.

3.1. Рішенням Господарського суду Львівської області від 31.08.2016 задоволено частково позов ПАТ «НАК «Нафтогаз України», стягнуто з ТзОВ Будівельно-монтажне підприємство побуту» заборгованість в розмірі 41'218,92 грн, з яких 21'802,05 грн основний борг, 1'589,86 грн пеня, 1'570,92 грн 3% річних, 16'256,09 грн інфляційні втрати, 1'118,94 грн судового збору.

3.2. 13 вересня 2016 року на примусове виконання рішення видано відповідний наказ.

3.3. Заява про відкриття виконавчого провадження разом із оригіналом наказу Господарського суду Львіської області від 13.09.2016 у справі № 914/789/16 надійшла до Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції 19.02.2018 за вх. № 1210/09-25.

3.4. 20 лютого 2018 року державним виконавцем Сихівського ВДВС м. Львова ГТУЮ у Львівській області Кундою З. Й. відкрито виконавче провадження з виконання наказу Господарського суду Львівської області від 13.09.2016 № 914/789/16, що підтверджується винесеною постановою у ВП № 55841064.

Вказану постанову стягувач отримав 15.03.2018, що підтверджується проставлення вх. № 2681/12-18 відповідним відділом ПАТ «Нафтогаз України» на супровідному листі державного виконавця від 20.02.2018 № 1064/13, згідно з яким надсилалась вищевказана постанова.

Вподальшому, 06.03.2018 державним виконавцем винесено постанови про арешт коштів боржника та про арешт майна боржника.

3.5. Боржник, листом № 10 від 06.03.2018 звернувся до державного виконавця (вх. № 1562/08-23 від 06.03.2018) у якому просив закрити виконавче провадження у зв`язку з добровільною сплатою 41'218,92 грн, додатками до якого додано: платіжне доручення № 28 від 21.03.2017 на суму 5'000,00 грн, меморіальний ордер № 50 від 01.12.2017 на суму 5'000,00 грн, меморіальний ордер № 69 від 28.12.2017 на суму 4'100,00 грн, меморіальний ордер № 69 від 28.12.2017 на суму 4'702,05 грн, меморіальний ордер № 117 від 06.03.2018 на суму 22'416,87 грн.

13 березня 2018 року боржник подав виконавцю заяву № 13 від 13.03.2018 у якій просить закрити виконавче провадження у зв`язку з повною добровільною сплатою боргу в сумі 41'218,92 грн, додатками до якої додано меморіальний ордер № 123 від 13.03.2018 про оплату в/з витрат на суму 2'242,00 грн.

3.6. Згідно з постановою про закінчення виконавчого провадження від 29.03.2018 у ВП № 55841064 державним виконавцем Сихівського ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області Кундою З. Й. виконавче провадження з примусового виконання наказу № 914/789/16, виданого 13.09.2016, закінчено.

3.7. 04 квітня 2018 року до суду повернуто оригінал виконавчого документу з оригіналом постанови про закінчення виконавчого провадження від 29.03.2018.

3.8. Стягувач, 25.10.2021 звернувся до суду із даною скаргою, вважаючи дії державного виконавця щодо закінчення виконавчого провадження неправомірними, винесену постанову незаконною, тощо. Божник та державний виконавець заперечили щодо поданої скарги.

4. Позиція суду.

4.1. Спірні правовідносини щодо розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця безпосередньо регулюються Законом України «Про виконавче провадження» та Господарським процесуальним кодексом України, як законами, що мають спеціальні норми регулювання таких відносин, перед іншими.

Закон України «Про виконавче провадження», як і Господарський процесуальний кодекс України, містять норми про строки звернення із скаргою (ст. 74 закону та ст. 341 кодексу). Таким чином, першочерговим питанням, яке необхідно з`ясувати при розгляді цієї скарги, чи звернувся скаржник до суду із поданою скаргою у строк, передбачений законом. У подальшому, якщо судом буде встановлено, що строк для звернення не пропущений, розглянути скаргу по суті.

Отже, досліджуючи питання строку звернення з поданою скаргою до суду, суд зазначає наступне.

4.2. Під час оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, на виконанні яких перебуває виконавчий документ господарського суду, слід дотримуватися відповідних положень Господарського процесуального кодексу України, вміщених у розділі VI «Судовий контроль за виконанням судових рішень», зокрема щодо права на звернення зі скаргою у строк десять календарних днів, визначений пунктом «а» частини першої статті 341 цього Кодексу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 920/149/18).

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 08.10.2020, від 08.06.2021 та від 12.10.2021 у справі № 918/333/13-г, від 20.10.2020 у справі № 5019/337/11.

4.3. Приписами пункту «а» частини 1 статті 341 Господарського процесуального кодексу України, встановлено, що відповідну скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права.

4.4. Також, у постанові Верховного Суду від 20.10.2020 по справі № 5019/337/11 наведено висновок про застосування норм права, суть якого полягає в тому, що порівняльний аналіз змісту термінів «дізналася» та «повинна була дізнатися», що містяться у положеннях статті 341 ГПК України, дає підстави для висновку про презумпцію обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні, доведення факту, через який сторона не знала про порушення свого права і саме з цієї причини не звернулася за його захистом до суду, недостатньо.

При цьому, Верховний Суд також вказав, що процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності і сторони повинні очікувати їх застосування.

Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а, отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.

Отже, правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.

Про презумпцію обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні, то це є сталою та послідовною судовою практикою, викладеною, зокрема, у постановах Верховного Суду від 14.08.2019 у справі № 910/7221/17, від 12.01.2021 у справі № 910/8794/17 і Верховний Суд у справі № 918/333/13-г постанова від 12.10.2021 не вбачав підстав для відступу від такої.

4.5. Як з`ясовано судом у п. 3.6. даної ухвали, оскаржена постанова про закінчення виконавчого провадження винесена 29.03.2018. Стягувач, звернувся до суду із даною скаргою про скасування вищезазначної постанови 25.10.2021 (документ сформовано в системі «Електронний суд» 22.10.2021) через більше ніж 3 роки, після винесення такої.

Окрім того, як встановлено судом та не заперечується стягувачем, останній отримав постанову про відкриття виконавчого провадження 15.03.2018 (встановлено у абз. 2 п. 3.4. даної ухвали).

При цьому, як встановлено із поданих матеріалів виконавчого провадження ВП № 55841064, боржником частково у добровільному порядку, а частково 06.03.2021 на стадії після відкриття виконавчого провадження сплачено борг, який був предметом спору. Так, відповідні кошти були сплачено, ще до моменту отримання стягувачем постанови про відкриття виконавчого провадження.

4.6. Судове рішення за своєю суттю охороняє права, свободи та законні інтереси фізичних та юридичних осіб, а виконання судового рішення є завершальною стадією судового провадження, яким досягається кінцева мета правосуддя - захист інтересів фізичних та юридичних осіб і реальне поновлення їхніх порушених прав.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (стаття 129-1 Конституції України).

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

При цьому, суд зазначає, що процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності і сторони повинні очікувати їх застосування.

4.7. Також, слід зазначити, що у постанові про відкриття виконавчого провадження від 20.02.2018 зазначено про стягнення з боржника (відповідача у справі) 41'218,92 грн боргу, замість, 41'218,92 грн боргу і 1'118,92 грн судового збору. Тобто, неправильно вказано суму стягнення. Відтак, стягувач отримавши постанову про відкриття виконавчого провадження (чого він не заперечує), мав можливість оскаржити дії (бездіяльність) державного виконавця щодо неправильного зазначення суми, яка підлягає стягненню з боржника.

4.8. Отже, з аналізу вищезазначених норм, вбачається, що стягувач подавши заяву про відкриття виконавчого провадження та не отримавши у визначений законом строк задоволення своїх вимог, вважається обізнаним про ймовірне порушення його прав у виконавчому провадженні незалежно від того, чи отримав він від державного виконавця певні процесуальні документи. Також, суд констатує, що після подання заяви про відкриття виконавчого провадження 19.02.2018 та до 22.10.2021, як вказує у скарзі стягувач, останній не реалізував наданих законом прав на отримання інформації щодо ходу виконавчого провадження, в тому числі і враховуючи відсутність будь яких оплат від боржника після 06.03.2018.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що стягувач не підтвердив належними та допустимими доказами факту про те, що дізнався про закінчення виконавчого провадження лише 22.10.2021, а відтак, подана скарга не підлягає розгляду по суті, а залишається судом без розгляду у зв`язку із закінченням строку на подання такої.

Додатково, колегія суддів зазначає, що за відсутність поданого із скаргою клопотання про поновлення строку на подання такої скарги у зв`язку із поважністю причин пропуску такого, судом вчинено усі можливі та необхідні дії для захисту інтересів.

4.9. Стаття 6 Конвенції гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

При цьому право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 20.05.2010 у справі «Пелевін проти України»).

У рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції» (Bellet v. France) ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Основною складовою права на суд є право доступу до суду в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду для вирішення певного питання і що з боку держави не повинні чинитися правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово наголошував на тому, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 розділу І Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак суд повинен прийняти в останній інстанції рішення про дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати статті 6 розділу І Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами й поставленою метою (див. рішення від 12 липня 2001 року у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс ІІ проти Німеччини»).

Практика ЄСПЛ щодо України стосовно гарантій, закріплених статтею 6 розділу І Конвенції, знайшла своє відображення у справах, які стосуються права доступу до суду та справедливого судового розгляду.

Аналізуючи таку практику у контексті гарантій, закріплених статтею 6 розділу І Конвенції, можна зробити висновок, що причини порушення прав людини частіше за все полягають у недосконалому законодавстві або в його практичному застосуванні державними органами та судовими інстанціями.

ЄСПЛ у рішенні від 6 вересня 2005 року у справі «Салов проти України» зауважує, що однією з вимог, яка постає з вислову «передбачений законом», є передбачуваність відповідних заходів. Та чи інша норма не може вважатись «законом», якщо її не сформульовано з достатньою чіткістю, щоб громадянин міг регулювати свою поведінку: він повинен мати можливість (за необхідності й за належної правової допомоги) передбачити наслідки, до яких може призвести певна дія. Крім того, ЄСПЛ підкреслює, що рівень передбачуваності значною мірою залежить від змісту заходу, сфери, яку він має охопити, а також кількості й статусу тих, до кого він застосовується.

Керуючись статями 2, 4, 7, 11, 13, 18, 234, 235, 339 - 344 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Cкаргу Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кунди Зоряни Йосипівни - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена у порядку та строки передбачені розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено 22.11.2021.

Головуючий суддя Трускавецький В.П.

Суддя Коссак С.М.

Суддя Фартушок Т.Б.