ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

26.11.2021 Справа № 908/3403/21

м. Запоріжжя Запорізької області

Суддя Господарського суду Запорізької області Ярешко О.В., розглянувши без виклику та повідомлення учасників справи заяву (вих. № б/н від 23.11.2021) ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі № 908/3403/21

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до відповідача-1: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 )

до відповідача-2: Приватного нотаріуса Чепкової Олени Володимирівни ( АДРЕСА_3 )

про визнання недійсними договору купівлі-продажу, акту приймання-передачі, скасування реєстраційної дії

ВСТАНОВИВ:

25.11.2021 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява (вих. № б/н від 23.11.2021) ОСОБА_1 до відповідача-1: ОСОБА_2 , відповідача-2: Приватного нотаріуса Чепкової Олени Володимирівни про: 1. Визнання недійсним договору купівлі-продажу частини частки учасника в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «ТМК Торгстрой» від 30.07.2019, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; 2. Визнання недійсним акту приймання-передачі частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «ТМК Торгстрой» від 30.07.2019, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; 3. Скасування державної реєстрації змін до установчих документів Товариства з обмеженою відповідальністю «ТМК Торгстрой», реєстраційної дії № 5015832 від 01.08.2021 «Зміна складу або інформації про засновників. Зміна складу засновників (учасників) та зміна відомостей про засновників (учасників) юридичної особи», здійснену приватним нотаріусом Чепковою Оленою Володимирівною; 4. Зобов`язання приватного нотаріуса Чепкової Олени Володимирівни провести реєстраційну дію «Зміна складу або інформації про засновників. Зміна складу засновників (учасників) та зміна відомостей про засновників (учасників) юридичної особи», відповідно до якої поновити склад учасників (засновників) Товариства з обмеженою відповідальністю «ТМК Торгстрой» із зазначенням належних їм часток станом на 30.07.2019. Позов обґрунтований ст.ст. 16, 203, 635, 639, 640 ЦК України, ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань».

Відповідно до протоколу розподілу судової справи між суддями від 25.11.2021 здійснено автоматизований розподіл позовної заяви між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/3403/21 та визначено до розгляду судді Ярешко О.В.

Разом із вказаною позовною заявою від ОСОБА_1 надійшла заява (вих. № б/н від 23.11.2021) про забезпечення позову.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 25.11.2021 заява про забезпечення позову у справі № 908/3403/21 передана на розгляд судді Ярешко О.В.

Згідно заяви про забезпечення позову заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони ОСОБА_2 вчиняти дії (приймати рішення) та призупинити дію всіх рішень щодо вирішення питання відчуження в будь-який спосіб будь-якого майна, належного Товариству з обмеженою відповідальністю «ТМК Торгстрой», станом на дату подання цієї заяви до закінчення розгляду справи за позовною заявою.

Заява мотивована таким. Враховуючи предмет позовної заяви, поданої до Господарського суду Запорізької області, та той факт, що відповідач-1 має частку розміром 30% статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТМК Торгстрой», яка надає можливість (право) за його участю приймати рішення щодо продажу (відчуження) майна, належного Товариству з обмеженою відповідальністю «ТМК Торгстрой», та подальшого ускладнення повернення товариству такого майна в разі задоволення позовної заяви, вважає за необхідне тимчасово, на період розгляду справи, заборонити відповідачу-1 приймати рішення (надавати згоду тощо) на відчуження (продаж тощо) будь-якого майна, належного ТОВ «ТМК Торгстрой». Якщо не вжити доцільні заходи забезпечення позову, відповідач-1 скористається можливістю разом з іншими засновниками (учасниками) ТОВ «ТМК Торгстрой» відчужити належне товариству майно, яке у подальшому буде ускладнено повернути, внаслідок чого буде спричинено для ОСОБА_1 невідворотні негативні наслідки та моральні страждання. Вважає, що забезпечення позову убезпечить заявника від вказаних негативних наслідків та сприятиме якнайшвидшому виконанню рішення суду в частині поновлення його корпоративних прав, а відтак право власності, яке належить товариству, буде під захистом в порядку, передбаченому законодавством України.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Згідно з ч. 1 ст. 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 140 ГПК). Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день (ч.ч. 1, 4 ст. 116 ГПК).

Відповідно до ч. 2 ст. 136 ГПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом цієї норми обґрунтування щодо необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

В обґрунтування заяви заявник посилається на п.п. 2, 4 частини першої статті 137 ГПК України, відповідно до яких позов забезпечується: забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову (аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17.12.2018 у справі № 914/970/18, від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків від заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Відповідні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20.

Отже, сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу для забезпечення позову. Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У той же час, ст. 77 ГПК України передбачає, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У разі відсутності доказів в підтвердження викладених обставин та обґрунтування, що невжиття таких заходів утруднить чи зробить неможливим виконання рішення, господарський суд відхиляє таку заяву як необґрунтовану та не підтверджену належними доказами.

Згідно приписів ч. 3 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Найважливішою ознакою суду є його незалежність та безсторонність, а однією з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом (пункт 1 частини другої статті 129 Конституції України).

У практиці Європейського суду з прав людини сформовано, серед іншого, характеристики незалежності суду, одна з яких полягає в тому, що суд має сприйматися як незалежний орган; щодо ознак безсторонності суду, то він повинен сприйматися таким з об`єктивного погляду з достатніми гарантіями для виключення будь-яких легітимних сумнівів з цього приводу (пункти 125, 126 рішення від 6 жовтня 2011 року у справі "Агрокомплекс проти України").

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном.

На рівні національної правової системи відповідне положення кореспондується з приписами ч.ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України, відповідно до яких кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

З урахуванням викладеного, забезпечення права на ефективний спосіб захисту позивача не може виправдовувати втручання у право особи на мирне володіння своїм майном, у зв`язку з поданням необґрунтованої заяви про вжиття заходів до забезпечення позову.

Як слідує з поданого заявником Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 23.11.2021, заявниками (учасниками) Товариства з обмеженою відповідальністю «ТМК Торгстрой», окрім ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , є також інші особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Відповідно до п. 1 ч. 5 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», учасники товариства мають право брати участь в управлінні товариством у порядку, передбаченому цим Законом та статутом товариства.

Заявником копії статуту ТОВ «ТМК Торгстрой» не подано, відтак суд позбавлений можливості встановити, чи належить до виключної компетенції загальних зборів учасників прийняття рішень щодо відчуження майна товариства. Оскільки, у разі віднесення вирішення такого питання до виключної компетенції загальних зборів учасників, заборона вчиняти дії (приймати рішення) щодо відчуження майна товариства, фактично позбавить права учасників товариства на участь в управлінні товариством.

Крім того, статут товариства може встановлювати особливий порядок надання згоди уповноваженими на те органами товариства на вчинення певних правочинів залежно від вартості предмета правочину чи інших критеріїв (значні правочини) (ст. 44 вказаного Закону).

Заявник просить, зокрема, призупинити дію всіх рішень щодо вирішення питання відчуження будь-якого майна, належного ТОВ «ТМК Торгстрой», станом на дату подання заяви про забезпечення позову.

При цьому заявником не конкретизовано, дію яких саме рішень він просить призупинити, у заяві не зазначено ані дати ухвалення рішень, ані їх номерів, ані органів, що ухвалили ці рішення.

Відтак, фактично заява ОСОБА_1 про забезпечення позову направлена на заборону прийняття рішень загальними зборами учасників ТОВ «ТМК Торгстрой» стосовно вирішення питань щодо будь-якого майна товариства, порушення прав учасників цього товариства та може призвести до можливого зупинення діяльності товариства, оскільки, крім іншого, заявник просить заборонити вчиняти дії та призупинити дію всіх рішень щодо будь-якого майна ТОВ «ТМК Торгстрой» (без конкретизації його правового режиму, найменування, вартості тощо).

Також заявником не доведено можливість ОСОБА_2 одноосібно вчиняти дії (приймати рішення) щодо майна ТОВ «ТМК Торгстрой». Зокрема, згідно поданого заявником витягу з ЄДРЮО керівником товариства є інша особа ОСОБА_3 .

Суд також враховує, що ОСОБА_1 є учасником ТОВ «ТМК Торгстрой», відтак наразі не позбавлений можливості на участь в управлінні товариством.

Згідно з п. 1 ч. 5 ст. 137 ГПК України, не допускається забезпечення позову у спорах, що виникають з корпоративних відносин, шляхом заборони проводити загальні збори акціонерів або учасників господарського товариства та приймати ними рішення, крім заборони приймати конкретні визначені судом рішення, які прямо стосуються предмета спору.

Із змісту заяви та доданих до неї документів не вбачається жодного обґрунтованого припущення та не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що існують обставини, які дійсно можуть утруднити чи зробити неможливим виконання рішення, виходячи з предмету та підстав заявленого позову.

На підставі викладеного вище, суд приходить до висновку, що заявником не обґрунтовано та не подано достатніх доказів на підтвердження того, яким чином не вжиття заходів забезпечення позову в майбутньому може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду за позовом заявника за умови його задоволення.

За таких обставин, у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви (вих. № б/н від 23.11.2021) ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Відповідно до ст. 235 ГПК України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею 26.11.2021 та може бути оскаржена в апеляційному порядку згідно зі ст.ст. 255, 256 ГПК України.

Суддя О.В. Ярешко