номер провадження справи 5/135/21
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2021 Справа № 908/2670/21

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Проскурякова К.В., при секретарі судового засідання Соколові А.А., розглянувши матеріали справи

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю АМІГО И С (02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, буд. 7 Д, )

До відповідача: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_1 ; дата народження: не відома)

про стягнення 190 398,88 грн.,

Без виклику представників сторін

СУТЬ СПОРУ:

17.09.2021 до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю АМІГО И С № б/н від 14.09.2021 (вх. № 2852/08-07/21 від 17.09.2021) до ОСОБА_1 про стягнення 190 398,88 грн.

17.09.2021 автоматизованою системою документообігу господарського суду Запорізької області здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справу розподілено судді Проскурякову К.В.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 22.09.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/2670/21 в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без повідомлення (виклику) учасників справи, перше судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 19.10.2021.

Відповідно до ч. 3 ст. 222 ГПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Хід судового процесу фіксувався шляхом складання протоколу судового засідання, який долучений до матеріалів справи.

Згідно з ч. 13 ст. 8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 248 ГПК України визначено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У судовому засіданні 18.11.2021 судом прийнято вступну та резолютивну частини рішення.

Як вбачається з позовної заяви в обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що 14.06.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю АМІГО И С та фізичною особою підприємцем Филипенко Катериною Сергіївною укладено договір поставки № 14/06/19-517, за умовами якого позивач зобов`язався поставити у власність відповідача товар (товари для дітей), в асортименті, кількості, в строки, за ціною і з якісними характеристиками, узгодженими сторонами, а відповідач зобов`язався прийняти та оплатити поставлений товар відповідно до умов цього договору. В порушення умов договору № 14/06/19-517 від 14.06.2019 відповідач оплату за отриманий товар у повному обсязі не здійснив, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість на суму 190 398,88 грн., що також підтверджується підписаним з обох сторін актом звірки взаєморозрахунків станом на 02.07.2021. Також позивач зазначив, що згідно витягу з ЄДРПОУ станом на 14.09.2021, діяльність відповідача як фізичної особи-підприємця було припинено 24.11.2020, але відповідач жодним чином не повідомив позивача про припинення діяльності як ФОП та продовжував замовляти та отримувати товари, а також частково їх оплачувати. Враховуючи норми п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України та положення викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.10.2019 по справі № 127/23144/18, позов подається саме до Господарського суду. На підставі викладеного, керуючись умовами договору поставки № 14/06/19-517 від 14.06.2019, ст. ст. 193, 222, 265 ГК України, ст. ст. 526, 530, 625, 692 ЦК України просить суд позов задовольнити.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.10.2021 до господарського суду Запорізької області повернулась ухвала від 22.09.2021 № 908/2670 яка надіслана на адресу ОСОБА_1 згідно Витягу з ЄДРПОУ (ІПН ): АДРЕСА_1 з поштовою відміткою: «за закінченням терміну зберігання».

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

У разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №910/15442/17).

З урахуванням викладеного суд вважає, що ОСОБА_1 належним чином повідомлена про дату, час та місце наступного судового засідання.

Відповідач відзив на позовну заяву, запропонований надати ухвалою від 22.09.2021 до суду не направив. Клопотань про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін на адресу суду не надходило.

Згідно ч. 9 ст. 165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Частиною 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Наявні матеріали справи дозволяють розглянути справу по суті.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 14.06.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «АМІГО И С» (постачальник) та Фізичною особою підприємцем Филипенко Катериною Сергіївною (покупець) укладено договір поставки № 14/06/19-517 (договір), відповідно до якого в порядку та на умовах, передбачених цим договором, постачальник зобов`язується поставити у власність покупця товар (товари для дітей), в асортименті, кількості, в строки, за ціною і з якісними характеристиками, узгодженими сторонами, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити поставлений товар відповідно до умов договору (п. 1.1.).

Відповідно до п. 1.2. договору, товаром за умовами цього договору є продукція, яка передається постачальником у власність покупця на підставі замовлень останнього. Замовлення можуть бути передані постачальнику по телефону, факсу, електронної поштою або іншим зручним для сторін способом.

Згідно п. 1.5. договору, замовлення узгоджуються і затверджуються постачальником в розумний термін з моменту їх отримання від покупця. Даною умовою сторони досягли взаємної згоди з приводу узгодження і встановлення істотних умов для цього договору асортименту та кількості товару, що підлягає поставці.

Перелік товарів, переданих від постачальника до покупця, їх ціна і кількість вказуються у видаткових накладних (п. 1.6.).

Пунктом 3.2. договору передбачено, що термін поставки замовленої партії товару становить 7 календарних днів з моменту узгодження замовлення сторонами.

Право власності на товар, що поставляється на виконання умов цього договору, а також ризики випадкового знищення або випадкового пошкодження товару переходить до покупця в момент передачі (вручення) йому товару постачальником або уповноваженим ним представником, що підтверджується підписанням видаткової накладної (п. 3.10).

Покупець має право повернути нереалізований товар за умови збереження товарного вигляду товару, цілісності упаковки, відсутності елементів передпродажної підготовки товару, цінників написів і т.п. Покупець має право повернути нереалізований товар постачальнику, якщо товар не реалізовано протягом 90 календарних днів від дати його поставки, попередньо повідомивши та узгодивши це з постачальником (п. 3.11).

Відповідно до п. 4.1. договору, сума цього договору складається з сукупної суми всіх видаткових накладних, узгоджених і підписаних сторонами.

Згідно п. 4.2. договору, оплата за товар здійснюється покупцем на поточний рахунок постачальника, в національній валюті України (гривні), протягом 14 календарних днів з моменту реалізації товарів кінцевому споживачеві.

Покупець зобов`язаний: прийняти і своєчасно оплатити товар в порядку і на умовах, передбачених цим договором (п.п. 5.2.1); щомісяця, до 10 числа кожного місяця, наступного за звітним, надавати постачальнику належним чином оформлені всі необхідні документи, передбачені чинним законодавством України (видаткові накладні, довіреності, коригування і т.п.) (п.п. 5.2.2.); один раз в 7 днів електронною поштою надавати постачальнику достовірний звіт про реалізований товар. У разі неподання звіту в зазначені терміни весь товар прийняти покупцем вважається реалізованим в повному обсязі (п.п. 5.2.5).

Даний договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2020, а за грошовими зобов`язаннями до їх повного виконання. Якщо за 30 календарних днів до закінчення терміну дії договору жодна із сторін письмово не виявить бажання його розірвати, договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік (п. 6.1.).

Станом на 18.11.2021 доказів розірвання або визнання недійсним договору поставки № 14/06/19-517 від 14.06.2019 матеріали справи не містять, у зв`язку з чим суд дійшов висновку що вказаний договір є чинним.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору у період з 21.06.2019 по 12.12.2019 позивач на користь відповідача здійснив поставку товару на загальну суму 527 791,26 грн., що підтверджується видатковими накладними (а.с. 13-52):

- № РН19-004689 від 21.06.2019 на суму 209 212,20 грн.,

- № РН19-005065 від 04.07.2019 на суму 6 162,96 грн.,

- №РН19-005250 від 10.07.2019 на суму 50 071,50 грн.,

- № РН19-005251 від 10.07.2019 на суму 7 059,36 грн.,

- №РН19-005629 від 26.07.2019 на суму 67 401,36 грн.,

- №РН19-006028 від 13.08.2019 на суму 39 777,48 грн.,

- № РН19-006469 від 28.08.2019 на суму 5 321,28 грн.,

- № РН19-006714 від 06.09.2019 на суму 46 660,08 грн.,

- № РН19-007035 від 20.09.2019 на суму 22 116,72 грн.,

- № РН19-007387 від 03.10.2019 на суму 12 994,92 грн.,

- № РН19-008220 від 31.10.2019 на суму 7 661,52 грн.,

- №РН19-009157 від 26.11.2019 на суму 35 057,04 грн.,

- №РН19-009860 від 12.12.2019 на суму 18 294,84 грн., та відповідними товарно-транспортними накладними: № РН19-004689 від 21.06.2019, № РН19-005065 від 04.07.2019, №РН19-005250 від 10.07.2019, № РН19-005251 від 10.07.2019, №РН19-005629 від 26.07.2019, №РН19-006028 від 13.08.2019, № РН19-006469 від 28.08.2019, № РН19-006714 від 06.09.2019, № РН19-007035 від 20.09.2019, № РН19-007387 від 03.10.2019, № РН19-008220 від 31.10.2019, №РН19-009157 від 26.11.2019, №РН19-009860 від 12.12.2019.

Відповідно до накладної на повернення № 2544 від 15.10.2020 та товарно-транспортної накладної № 2544 від 15.10.2021, частина товару на суму 24 798,78 грн. відповідач повернув позивачу, у зв`язку з чим 21.10.2020 позивач перерахував на користь відповідача грошові кошти у розмірі 24 798,78 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1192 (а.с. 53-55, 94).

Також, між сторонами було складено коригуючі товарні накладні на загальну суму 32 202,26 грн. (а.с. 56-61):

- №Крн20-0001366 від 13.02.2020 до товарної накладної №РН19-009157 від 26.11.2019 на суму « 1 343,40 грн.»;

- №Крн20-0001365 від 13.02.2020 до товарної накладної № Рн19-007035 від 20.09.2019 на суму «-1 108,80 грн.»;

- № Крн20---1364 від 13.02.2020 до товарної накладної № РН19-006714 від 06.09.2019 на суму «-1 492,20 грн.»;

- № Крн20-0001363 від 13.02.2020 до товарної накладної № РН19-006028 від 13.08.2019 на суму «-1 062,60 грн.»;

- № Крн20-0001362 від 13.02.2020 до товарної накладної № Рн19-005250 від 10.07.2019 на суму «-11 846,40 грн.»;

- № Крн20-0001361 від 13.02.2020 до товарної накладної № Рн19-004689 від 21.06.2019 на суму «-15 348,66 грн.».

Відповідачем було здійснено часткову оплату товару на загальну суму 302 984,04 грн., що підтверджуються банківськими виписками по рахунку, які містяться в матеріалах справи (а.с. 62-93).

Між сторонами складено та підписано Акт звірки взаєморозрахунків, відповідно до якого станом на 02.07.2021 заборгованість відповідача складає 190 398,88 грн. (а.с. 12).

10.08.2021 позивачем на адресу відповідача надіслано претензію № 189 від 10.08.2021 з вимогою здійснити оплату заборгованості за договором поставки № 14/06/19-517 від 14.06.2019 на суму 190 398,88 грн., яка залишена ФОП Филипенко К.С. без відповіді та задоволення.

Отже, предметом розгляду справи є стягнення основної заборгованості за договором поставки № 14/06/19-517 від 14.06.2019 у розмірі 190 398,88 грн.

Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, додаткові пояснення, проаналізувавши норми чинного законодавства суд при прийнятті рішення враховує наступне.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Зобов`язанням відповідно до частини 1 та 2 ст. 509 Цивільного Кодексу України є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України.

Пунктом 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься і в статті 526 ЦК України.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або ін. подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або випливає з характеру відносин сторін.

За приписами ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 662 ЦК України унормовано, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Таким чином, на підставі вказаних вище дій позивача, який поставив товар, та дій відповідача, який цей товар прийняв, у сторін виникли взаємні права та обов`язки: у позивача - право вимагати оплати за поставлений товар, а у відповідача - обов`язок сплатити вартість отриманого товару.

За приписами ст. 629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 691 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Згідно ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Між сторонами виникли господарсько-правові відносини на підставі договору поставки № 14/06/19-517 від 14.06.2019.

Сума заборгованості у розмірі 190 398,88 грн. підтверджена матеріалами справи та підлягає стягненню з відповідача.

Позивач довів та документально підтвердив виконання ним умов договору щодо постачання відповідачеві товару на загальну суму 527 791,26 грн. В той же час відповідач взятих на себе договірних зобов`язань стосовно оплати за отриманий товар у повному обсязі не здійснив.

Доказів сплати залишку заборгованості на суму 190 398,88 грн. суду не надано, отже, відповідач порушив умови договору у цій частині. Відповідач проти арифметичних розрахунків не заперечив, контррозрахунку як і доказів сплати суми боргу у повному обсязі суду не надав.

На підставі викладеного, заборгованість відповідача за договором поставки № 14/06/19-517 від 14.06.2019 у розмірі 190 398,88 грн. підтверджується матеріалами справи та підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 11 ГПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права (ч. 1). Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із ст. 1291 Конституції України, ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. ст. 13 та 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 78 ГПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 86 ГПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, належними, допустимими, достовірними, достатніми та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно зі ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 76-79, 86, 129, 233, 236 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_1 ; дата народження: не відома) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю АМІГО И С (02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, буд. 7 Д, ) суму основної заборгованості за договором поставки № 14/06/19-517 від 14.06.2019 у розмірі 190 398 (сто дев`яносто тисяч триста дев`яносто вісім) грн. 88 коп. та судовий збір у розмірі 2 855 (дві тисячі вісімсот п`ятдесят п`ять) грн. 98 коп. Видати наказ після набрання рішенням чинності.

Повний текст рішення складено та підписано 23.11.2021.

Суддя К.В.Проскуряков

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.