ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"12" листопада 2021 р.м. Одеса Справа № 916/1483/21

Господарський суд Одеської області у складі судді Петренко Н.Д.

за участю секретаря судового засідання Потребенко О.М.

розглянувши справу № 916/1483/21

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємство "НІБУЛОН" /, адреса - 54002, м. Миколаїв, вул. Каботажний спуск, 1, адреса листування - 54030, м. Миколаїв, вул. Фалєєвська, 9-Б, e-mail: /

до відповідача: Акціонерного товариства "Українська залізниця" /, адреса - 03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, e-mail: / в особі регіональної філії "Одеська залізниця" /, адреса - 65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19, e-mail: /

про відшкодування збитків у розмірі 38 585,98 грн

за участю представників:

від позивача: Петров В.-П.С., адвокат за ордером №ВЕ1042470 від 08.10.2021 року; Лисогор А.Б., адвокат за ордером №МК84534 від 12.08.2021 року;

від відповідача: Аскерова К.С. в порядку самопредставництва юридичної особи.

ВСТАНОВИВ:

27.05.2021 року товариство з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємство "НІБУЛОН" звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою /вх. № 1534/21/ до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" про відшкодування збитків, завданих нестачею вантажу, у розмірі 38 585,98 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на заподіяння відповідачем шкоди, завданої нестачею вантажу у вагоні № 95654083 при перевезенні вантажу залізницею відповідно до залізничної накладної № 34678417 від 26.12.2020 року.

Позов пред`явлено на підставі ст.ст. 22, 95, 526, 924 ЦК України, ст.ст. 193, 224-226, 314, 315 ГК України, ст. 24, 110-115, 129 Статуту залізниць України (далі - Статуту).

У позовній заяві позивач просив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Ухвалою суду від 31.05.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/1483/21; постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження; судове засідання для розгляду справи по суті з повідомленням сторін призначено на 16.06.2021 р. о 12:00 год.

16.06.2021 року на адресу суду надійшло клопотання відповідача про відкладення судового засідання на іншу дату /вх. № 16379/21/ у зв`язку із тим, що строк на подання відзиву ще не закінчився.

У судовому засіданні 16.06.2021 року судом оголошено протокольну ухвалу про відкладення судового засідання по суті на 14.07.2021 року на 14:00 год.

25.06.2021 року на адресу суду надійшов відзив /вх. № 17095/21/, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилається на те, що презумпція вини перевізника у втраті вантажу діє лише під час його перевезення, тобто з моменту прийняття вантажу для перевезення до моменту його видачі одержувачу. Відповідач зауважує, що підписання представником позивача пам`ятки про подавання вагонів № 9 свідчить про те, що одержувачем прийнято технічно справний вагон з цілісними ЗПП.

Відповідач вказує, що відповідно до акту експертизи № 120-0001 від 05.01.2021 року експертизу було розпочато 02.01.2021 року, тобто за три доби до повідомлення представників відповідача про початок її проведення, що на думку відповідача, ставить під сумнів незалежність та неупередженість висновків експертизи. Відповідач вказує, що про виявлення нестачі вантажу одержувачем було заявлено лише через 6,5 годин після фактичної видачі вагону з вантажем та його забирання на власну територію, де усі відповідальність по забезпеченню схоронності вантажу несе позивач.

Відповідач зазначає, що за відсутності підстав для складання комерційного акту, начальником станції листом № 1/М від 02.01.2021 року було правомірно відмовлено у комісійній видачі вантажу та складанні комерційного акту. Відповідач вказує, що враховуючи правомірну відмову відповідача у комісійній видачі вантажу та складанні комерційного акту, скарга позивача від 03.01.2021 року № 03/35 не є належним документом (замість комерційного акту), наявність якого є необхідною передумовою для пред`явлення позову до залізниці у відповідності до ст. 130 Статуту.

Відповідач наголошує на тому, що матеріалам справи підтверджується прибуття вагону № 95654083 на станцію призначення у технічно справному стані зі справними ЗПП вантажовідправника. Відтак за словами відповідача, є очевидним факт відсутності правових підстав для віднесення відповідальності за нестачу вантажу на відповідача. За таких обставин, відповідач повинен бути звільнений від відповідальності на підставі п. А ст. 111 Статуту.

Відповідач вважає акт експертизи неналежним та недопустимим доказом, оскільки акт складений з чисельними порушеннями діючого законодавства та Методики, а також не містить висновків про причини виникнення нестачі, а висновок експерта, що «щільність закриття середнього розвантажувального бункеру не забезпечує збереження вантажу при транспортуванні» ґрунтується виключно на припущеннях.

Відповідач звертає увагу на те, що надана позивачем довідка про кількість та вартість вантажу від 21.05.2021 року не підтверджена жодним первинним документом, а отже є неналежним та недопустимим доказом, а відтак позивачем не доведено вартість нестачі вантажу.

Відповідач підкреслює, що позивачем не доведено свого права на пред`явлення позову як то встановлено ст. 130 Статуту.

25.06.2021 року на адресу суду надійшла заява відповідача про продовження строку для подання доказів /вх. № 17096/21/.

25.06.2021 року на адресу суду надійшла заява відповідача у порядку ч. 5 ст.98 ГПК України /вх. № 17098/21/, в якій відповідач просить викликати у судове засідання експерта Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області Гончаренко С.В. для надання усних пояснень щодо складання ним акту експертизи № 120-0001 від05.01.2021 року.

05.07.2021 року на адресу суду надійшло клопотання про витребування доказів /вх. № 17936/21/, в якому відповідач просить витребувати у Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області витяг з реєстру експертів Системи «ТПП ЕКСПЕРТ Україна» щодо експерта Гончаренко С.В., яким було складено акт експертизи РТПП від 05.01.2021 року № 120-0001; посвідчену належним чином копію посадової інструкції експерта РТПП Гончаренка С.В.; посвідчену належним чином копію трудової книжки експерта РТПП Гончаренка С.В.

В обґрунтування заявленого клопотання відповідач вказує, що вказані документи необхідні для підтвердження професійної компетентності експерта Гончаренка С.В., володіння ним необхідним об`ємом знань, професійної підготовки, кваліфікації та досвіду для можливості проведення експертизи залізничного вагону.

05.07.2021 року на адресу суду надійшло клопотання про витребування доказів /вх. № 17941/21/, в якому відповідач просить витребувати у позивача належним чином посвідчені первинні документи, на підставі яких було складено довідку про вартість вантажу № 6261/3-21/27 від 21.05.2021 року. Клопотання мотивоване тим, що вказані документи необхідні для підтвердження дійсної вартості завданих збитків.

13.07.2021 року на адресу суду надійшло клопотання позивача про розгляд справи за відсутності представника позивача /вх. № 18697/21/, оскільки представник зайнятий в іншому судовому процесі. Позивач просить позовні вимоги задовольнити.

13.07.2021 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив /вх. № 18773/21/, в якій позивач наполягає на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Позивач вказує, що на доводи наведені у відзиві не спростовують доводи наведені позивачем у позовній заяві, не відповідають дійсності, суперечать діючому законодавству та не виключають вини відповідача за нестачу переданого до перевезення вантажу. На думку позивача, за відсутності доказів відсутності вини перевізника, лише фактичних обставин вже достатньо для покладення на перевізника обов`язку відшкодувати збитки завдані нестачею вантажу.

Позивач вважає неправомірним твердження відповідача про те, що вимога про перевірку вантажу у вагонах, які подаються на під`їзну колію, повинна бути заявлена виключно в момент подавання вагону в відповідному пункті, встановленому у договорі, оскільки п. 23 Правил видачі вантажів не передбачає імперативного припису заявляти її саме у цей строк. Позивач наголошує, що отримувач вантажу не позбавлений права заявити вимогу щодо перевірки маси вантажу після подавання вагону.

Відповідачем не надано жодного належного доказу впливу на вантаж та/або на вагон з боку позивача чи інших сторонніх осіб з часу подавання вагонів до моменту проведення експертизи РТПП Миколаївської області №120-0001, а відтак за словами позивача, позиція відповідача, що нестача сталась внаслідок вини позивача, не підтверджується жодним доказом та ґрунтується лише на припущеннях.

Позивач вказує, що наявність затримки вагону з вини позивача не звільняє залізницю від відповідальності за нестачу вантажу під час його перевезення. Оскільки, ТОВ СП «НІБУЛОН» було сплачено збір за зберігання вантажів на підставі акту загальної форми. Від так саме відповідач повинен був забезпечувати схоронність вантажу під час перебування вагонів на коліях станції, у тому числі в разі затримки вагонів в очікуванні їх подачі під вантажі операції.

Позивач вказує, що обставини щодо пошкодження вагону виключають можливість звільнення перевізника від відповідальності на підставі ст. 111 Статуту залізниць України.

Позивач звертає увагу на те, що не тільки комерційний акт може бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці.

Позивач вважає акт експертизи РТПП Миколаївської області належним доказом у даній справі, оскільки ТОВ СП «НІБУЛОН» телефонограмою від 05.01.2021 №05/35 повідомило керівництво станції призначення про намір провести видачу вантажу зі спірного вагону за участю експертів РТПП Миколаївської області.

Позивач підкреслює, що враховуючи заходи з охорони території перевантажувального терміналу ТОВ СП «НІБУЛОН», викрадення вантажу з вагону під час його знаходження на території ТОВ СП «НІБУЛОН» фактично унеможливлене.

При цьому позивач наголошує, що посилаючись на можливість виникнення нестачі вже на території ТОВ СП «НІБУЛОН» відповідач не надає жодних належних та допустимих доказів такого твердження.

ТОВ СП «НІБУЛОН» зауважує, що Правилами користування вагонами і контейнерами, затвердженими Наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113 не передбачено ані права, ані обов`язку вантажоодержувача вносити до пам`яток про забирання вагонів будь-які зауваження, у тому числі і щодо технічного стану вагону.

Оскільки вагон, у якому було виявлено нестачу вантажу не відносяться до відкритого рухомого складу, то на думку позивача звільнення відповідача від відповідальності за нестачу вантажу на підставі відповідних положень ст. 111 Статуту залізниць України у даному випадку не можливе.

Позивач вважає, що вагон, у розвантажувальному бункері якого наявний зазор, який не передбачений технічною конструкцією вагону та через яке можливе просипання вантажу (про що свідчить зазор, у якому затиснуті роздавлені зерна кукурудзи) не може вважатись справним.

Ухвалою суду від 14.07.2021 року постановлено справу № 916/1483/21 розглядати за правилами загального позовного провадження; замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням, яке призначено на 03.09.2021 р. о 15:00 год.; задоволено клопотання відповідача Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" про витребування доказів /вх. № 17941/21 від 05.07.2021 року та вх. № 17936/21 від 05.07.2021 року/; витребувано у товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємство "НІБУЛОН" належним чином посвідчені первинні документи, на підставі яких було складено довідку про вартість вантажу № 6261/3-21/27 від 21.05.2021 року; витребувано у Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області: витяг з реєстру експертів Системи «ТПП ЕКСПЕРТ Україна» щодо експерта Гончаренко С.В., яким було складено акт експертизи РТПП від 05.01.2021 року № 120-0001; посвідчену належним чином копію посадової інструкції експерта РТПП Гончаренка С.В.; посвідчену належним чином копію трудової книжки експерта РТПП Гончаренка С.В.; 02.08.2021 року на адресу суду надійшли документи від виконання Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області /вх. № 20468/21/ на виконання вимог ухвали суду від 14.07.2021 року.

13.08.2021 року на адресу суду надійшли письмові пояснення позивача /вх. № 21674/21/ стосовно виконання ухвали суду від 14.07.2021 року. Позивач вказує, що законом встановлено право суб`єкта господарювання самостійно встановлювати будь-які ціни без будь-якого обґрунтування первинними документами за самостійним рішенням для внутрішніх цілей, або будь-які ціни за згодою сторін у договірних відносинах.

30.08.2021 року на адресу суду надійшла заява позивача про проведення підготовчого засідання 03.09.2021 року за відсутності представника позивача /вх. № 22697/21. Позивач підтримує позовні вимоги у повному обсязі. Позивач не заперечує проти закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

У підготовчому засіданні 03.09.2021 року судом оголошено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи № 916/1483/21 до судового розгляду по суті на 22.09.2021 року на 15:30 год. Також судом задоволення клопотання відповідача про виклик у судове засідання експерта у порядку ч. 5 ст. 98 ГПК України /вх. № 17098/21 від 25.06.2021 року/, а саме експерта РТПП Миколаївської області Гончаренко С.В. для надання усних пояснень щодо складання ним акту експертизи від 05.01.2021 року № 120-0001 згідно заявки ТОВ "Нібулон" № 02/35 від 02.01.2021, наряду № 120-0001 від 02.01.2021 через різне тлумачення акту експертизи позивачем та відповідачем.

22.09.2021 року викликаний в судове засідання експерт не з`явився і за клопотанням відповідача судом було оголошено про перерву в судовому засіданні до 11.10.2021 року о 11:00 год.

Ухвалою суду від 23.09.2021 року викликано експерта Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області Гончаренко Світлану Василівну у судове засідання по суті по справі № 916/1483/21, призначене на 11.10.2021 р. о 11:00 год.

06.10.2021 року на адресу суду надійшов лист від Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області /вх. № 26428/21/ про неможливість експерта Гончаренко С.В. прийняти участь у судовому засіданні, у зв`язку із виробничою завантаженістю. Повідомлено, що для роз`яснення питань, пов`язаних з проведенням експертизи Регіональна торгово-промислова палата Миколаївської області може підготувати відповіді на ті питання, які вважає за потрібне поставити до експерта суд та сторони.

08.10.2021 року на електронну адресу суду надійшла заява експерта Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області Гончаренко Світлани Василівни про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у справі № 916/1483/21.

Ухвалою суду від 08.10.2021 року задоволено заяву експерта Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області Гончаренко Світлани Василівни про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у справі № 916/1483/21; постановлено здійснити проведення судового засідання 11.10.2021 р. о 11:00 год. в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку "EаsyCon" (за вебпосиланням: vkz.court.gov.ua).

11 жовтня 2021 року в судовому засідані в порядку ст. 69 ГПК України експерт Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області Гончаренко Світлана Василівна відповіла на питання учасників справи та суду щодо складання нею акту експертизи від 05.01.2021 року № 120-0001 згідно заявки ТОВ "Нібулон" № 02/35 від 02.01.2021 року. Експерт у судовому засіданні пояснила, що під час проведення експертизи нею було встановлено, що у вагоні № 95654083 на середньому розвантажувальному бункері, з протилежної сторони від штурвалів в нижній частині, в місці прилягання кришки до корпусу бункера виявлено зазор, у якому видно затиснуті і роздавлені зерна кукурудзи, в місці зазору є механічний вплив на бункер у вигляді подряпин свіжого походження. У вагоні між другим та третім люками від сходів є конусоподібне поглиблення вантажу у вигляді воронки (порожнини) з чітко позначеною смугою по ширині вагону, характерною для стікаючого вантажу вниз, у бік середнього розвантажувального люка (з протилежної сторони від штурвалів), який має зазор з механічним впливом. Експерт підтвердила висновок, здійснений в акті експертизи від 05.01.2021 року № 120-0001: при зважуванні і огляді залізничного вагону (хопер) № 95654083, завантаженого зерном кукурудзи, фактична маса нетто складає 57 250 кг, що на 5 600 кг менше проти даних, вказаних у залізничній накладній. Щільність закриття середнього розвантажувального бункеру не забезпечує збереження вантажу при транспортуванні.

У судовому засіданні 11.10.2021 року після допиту експетра розпочато судовий розгляд по суті та з вступним словом виступив представник позивача, за клопотанням представника відповідача судом оголошено перерву в судовому засіданні по суті до 03.11.2021 року о 14:00 року.

02.11.2021 року на адресу суду надійшли додаткові пояснення відповідача /вх. № 29105/21/, в яких відповідач зауважує, що надані експертом відповіді не спростовують твердження відповідача про невідповідність акту експертизи вимогам законодавства. Відповідач вважає надані експертом відповіді неповними та суперечливими.

Відповідач вважає хибним твердження позивача, що п. 6 ч. 1 ст. 52 Статуту визначено безумовний обов`язок залізниці скласти комерційний акт за наявності вимоги одержувача, заявленої у будь-який час після видачі вантажу.

В судовому засіданні по суті оголошено перерву до 12.11.2021 о 12:00.

08.11.2021 представником залізниці надано судову промову у судових дебатах (вх. № 29655/21).

12.11.2021 року предстаники позивача приймали в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вислухавши представників сторін, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог, виходячи з наступного.

Як встановлено у судовому засіданні при безпосередньому дослідженні доказів, відповідно до залізничної накладної № 34678417 від 26.12.2020 року вантажовідправником та вантажоодержувачем в одній особі є ТОВ СП «НІБУЛОН». Позивачем було відвантажено насипом вантаж (кукурудзу) у вагоні № 95654083.

26.12.2020 року відправлений позивачем зі станції Михайленки вагон № 95654083 з вантажем «зерно кукурудзи» за накладною № 34678417 на станцію призначення Миколаїв-Вантажний для одержувача ТОВ СП «НІБУЛОН» прибув 29.12.2020 року, відповідно до граф 51, 52, 53 накладної та був розкредитований представником ТОВ СП «НІБУЛОН» Кочергою Д. П. 29.12.2020 о 15 г. 43 хв.

Станцією призначення Миколаїв-Вантажний було складено акт загальної форми № 6943 від 30.12.2020 року, яким засвідчено початок затримки вагонів, зокрема, вагону № 95654083, на станції призначення з 29.12.2020 року о 20:01 год. в очікувані подачі під вантажні операції.

Відповідно до акта загальної форми № 21 від 02.01.2021 року, час закінчення затримки вагонів, зокрема, вагону № 95654083 - 01.01.2021 року о 20:01 год.

02.01.2021 року о 04 г. 00 хв. вагон № 95654083 було подано під вивантаження на під`їзну колію ТОВ СП «НІБУЛОН», на якій відповідач передав, а позивач прийняв зазначений вагон з вантажем, що підтверджується Пам`яткою про подавання вагонів № 9, яка була підписана представником Позивача Тимчуком А. В.

Згідно акту про виявлені нестачі вантажу від 02.01.2021 року, складеного позивачем, під час переважування вагону № 95654083 по масі брутто було виявлено ознаки недостачі вантажу, а саме виявлено ознаки нестачі вантажу у розмірі 5 600 кг.

02.01.2021 року о 10 г. 30 хв. ТОВ СП «НІБУЛОН» направило телеграму вих. № 02/35 начальнику станції Миколаїв-Вантажний, якою просило прийняти участь у перевірці маси ватажу вагону № 95654083 і скласти комерційний акт.

Листом від 02.01.2021 року № 1/М станція Миколаїв-Вантажний надала відповідь про відсутність підстав для комісійної видачі вагону № 95654083, передбачених ст. 52 Статуту залізниць України.

ТОВ СП «НІБУЛОН» подало скаргу на відмову в участі представника залізниці у комісійній видачі вантажу та складанні комерційного акту від 03.01.2021 року № 03/35 до виробничого підрозділу «Дирекція залізничних перевезень з організації взаємодії портів та припортових станцій» регіональної філії «Одеська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця».

Листом від 05.01.2021 року № ДН5-07/02 зазначена скарга залишена без задоволення у зв`язку із правомірною відмовою станції Миколаїв-Вантажний у комісійній видачі вагону при відсутності підстав, передбачених ст. 52 Статуту залізниць України.

05.01.2021 року о 13 г. 40 хв. позивачем була надана телефонограма вих. № 05/35 начальнику станції Миколаїв-Вантажний, з повідомленням про приймання вантажу за участю експертів РТПП Миколаївської області 05.01.2021 року о 15 г. 00 хв.

05.01.2021 року щодо вагону № 95654083 було розпочато приймання вантажу за участю експертів РТПП Миколаївської області, за результатами якої 05.01.2021 року складено акт експертизи № 120-0001. Крім того, 05.01.2021 року комісією у складі працівників позивача був складений акт приймання продукції за кількістю № 1 щодо вагона № 95654083. Вказаним актом експертизи та актом приймання продукції за кількістю № 1 встановлено, що у вагоні № 95654083 на середньому розвантажувальному бункері, з протилежної сторони від штурвалів в нижній частині, в місці прилягання кришки до корпусу бункера виявлено зазор довжиною 40 см, у якому видно затиснуті і роздавлені зерна кукурудзи, в місці зазору є механічний вплив на бункер у вигляді подряпин свіжого походження. У вагоні перший та четвертий люки мають рівну поверхню, без заглиблень, між другим та третім люками від сходів є конусоподібне поглиблення вантажу у вигляді воронки (порожнини) на довжині близько 5,00 м та завглибшки візуально до 1,00 м від поверхні вантажу, з чітко позначеною смугою по ширині вагону, характерною для стікаючого вантажу вниз, у бік середнього розвантажувального люка (з протилежної сторони від штурвалів), який має зазор з механічним впливом. Висновок експерта: при зважуванні і огляді залізничного вагону (хопер) № 95654083, завантаженого зерном кукурудзи, фактична маса нетто складає 57 250 кг, що на 5 600 кг менше проти даних, вказаних у залізничній накладній. Щільність закриття середнього розвантажувального бункеру не забезпечує збереження вантажу при транспортуванні.

Згідно довідки вих. № 6261/3-21/27 від 21.05.2021 року, складеної позивачем, загальна вартість вантажу, відправленого за накладною № 34678417 від 26.12.2020 року, у вагоні № 95654083 складає 458 805,00 грн. Станом на 02.01.2021 року дійсна вартість однієї тонни вантажу склала 7 300,00 грн в т.ч. ПДВ.

Судом встановлено, що предметом спору у даній справі є відшкодування збитків, завданих нестачею вантажу у вагоні №95654083 у розмірі 38 585,98 грн.

Згідно зі ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ч.3 ст. 909 ЦК України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної.

Згідно з ч.5 ст. 307 ГК України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюється транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами .

Згідно з ч.2 ст. 1 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998р. №457 передбачено, що Статут визначає права, обов`язки і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Відповідно до ст.6 Статуту визначено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил, і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Відповідно до ст. 23 Статуту відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

Тобто між ТОВ СП «Нібулон» (відправник) та ПАТ «Українська залізниця» (перевізник) був укладений договір перевезення вантажу на користь вантажоодержувача, яким теж є ТОВ СП «Нібулон».

Згідно з ст.ст.22,23 Статуту залізниць України за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату. Відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем.

Відповідно до ст.31 Статуту залізниць України придатність рухомого складу для перевезення вантажу в комерційному відношенні визначається: вагонів - відправником, якщо завантаження здійснюється його засобами, або залізницею, якщо завантаження здійснюється засобами залізниці.

Відповідно до ст.52 Статуту залізниць України на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу у разі: прибуття вантажу у пошкодженому вагоні (контейнері), а також у вагоні (контейнері) з пошкодженими пломбами відправника або пломбами попутних станцій; прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами; прибуття вантажів у вагонах навалом і насипом за вимогою одержувача у розмірах, передбачених Правилами.

Згідно з абз.1 ст.114 Статуту залізниць України залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме: а) за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі.

Згідно зі ст.113 Статуту залізниць України за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Відповідно до ст.129 Статуту залізниць України обставини, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності зокрема, залізниці, під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення, зокрема, обставини невідповідності маси вантажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах. Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Згідно п.16 Правил складання актів (стаття 129 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334, у разі відмови начальника станції від складання комерційного акта (акта загальної форми) або оформлення акта з порушенням цих Правил одержувач має право до вивезення вантажу зі станції, а при вивантаженні на місцях незагального користування - протягом 24 годин з моменту прийняття від залізниці вагона (контейнера) з вантажем подати про це письмову скаргу начальнику Дирекції залізничних перевезень (далі - Дирекція) безпосередньо або через начальника станції. При поданні скарги через начальника станції або безпосередньо начальнику Дирекції одержувачу видається розписка про прийняття скарги.

Відповідно до п.17 Правил складання актів начальник Дирекції на скаргу про відмову від складання комерційного акта (акта загальної форми) або про неправильне його оформлення повинен дати мотивовану відповідь по суті скарги: стосовно швидкопсувних вантажів - протягом доби, а стосовно інших вантажів - не пізніше триденного терміну після отримання скарги. У разі обґрунтованості скарги начальник Дирекції дає розпорядження про складання комерційного акта (акта загальної форми) або про переоформлення акта. У цьому разі плата за зберігання вантажу, а також за користування вагоном (контейнером) протягом часу затримки складання акта з одержувача не стягується.

В п.3.4 роз`яснень президії Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею» від 29.05.2002р. №04-5/601 (зі змінами) зазначено, що якщо начальник залізничної станції необґрунтовано відмовився скласти комерційний акт або акт загальної форми, вантажоодержувач має право оскаржити таку відмову в порядку, передбаченому п.16 Правил складання актів, і здійснити приймання вантажу відповідно до Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю, затвердженої постановою Державного арбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.65 №П-6, Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затвердженої постановою Державного арбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.66 №П-7, Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і в організаціях України, затвердженої спільним наказом Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту України, Державного комітету по стандартизації, метрології та сертифікації України, Державного комітету статистики України від 02.04.98р. №81/38/101/235/122. У разі додержання порядку оскарження відмови начальника станції у складанні зазначених актів вантажоодержувач має право звернутися до залізниці з претензією або позовом, до яких необхідно додати докази оскарження дій начальника залізничної станції та акти приймання вантажу.

З досліджених судом доказів, а саме: акта експертизи РТПП Миколаївської області № 120-0001 від 05.01.2021 року, актом приймання продукції за кількістю № 1 від 05.01.2021 року, актами виявлення нестачі вантажу від 02.01.2021 року, скарги на відмову у складанні комерційного акту, господарський суд приходить до висновку, що позивачем у належний спосіб доведено прибуття на станцію призначення вагону з вантажем у технічно несправному стані, внаслідок чого могла виникнути нестача, в тому числі у процесі перевезення.

Такі обставини, дійсно, мали бути відображені в комерційному акті, але в порушення ст.ст.52 та 129 Статуту залізниць України перевізник комерційний акт не склав, хоча ст.129 Статуту залізниць України покладає такий обов`язок на перевізника у разі, якщо про існування нестачі заявляє одержувач вантажу.

Згідно зі ст.ст.114,115 Статуту залізниць України залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі...; недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення; вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу...

При цьому, господарський суд звертає увагу на те, що згідно зі ст.52 Статуту залізниць України залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу у разі прибуття вантажів у вагонах навалом і насипом за вимогою одержувача.

Керуючись п. "а" ст.129 Статуту залізниць України, позивач телефонограмою № 02/35 від 02.01.2021 року заявив про існування обставин невідповідності маси вантажу у спірному вагоні та вимагав перевірити масу вантажу, у зв`язку з чим залізниця була зобов`язана скласти відповідний комерційний акт.

Встановити відповідальність залізниці можливо і на підставі інших доказів, оскільки відповідно до п. "б" ст.130 Статуту залізниць України право на пред`явлення претензій на позовів претензій та позовів до залізниць має вантажоодержувач за умови пред`явлення накладної, комерційного акту і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу. Якщо у складанні комерційного акту відмовлено, замість нього подається документ, що підтверджує скаргу про цю відмову.

Господарський суд критично оцінює доводи відповідача щодо неналежності акту експертизи РТПП Миколаївської області № 120-0001 від 05.01.2021 року як доказу. Оскільки

відповідно до п.3.13 роз`яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002р. №04-5/601, якщо станція призначення ухиляється від пред`явлення вантажу до експертизи, у тому числі на письмову вимогу одержувача, останній має право оскаржити таку відмову і сам пред`явити вантаж до експертизи, повідомивши про час її проведення і станцію призначення, що й було зроблене листом від 22.09.2017р. №22/35.

Відповідачем на противагу цьому не надано жодних доказів того, що спірний вагон за спірною накладною прибув на станцію призначення в технічно справному стані. Відповідач доводить відсутність своєї вини припущеннями, не доведеними доказами.

Також, господарський суд відхиляє доводи відповідача щодо підтвердження позивачем справності вагону підписом відповідального працівника у Пам`ятці форми ГУ45 про подавання вагонів № 9. Оскільки, Правилами користування вагонами і контейнерами, затвердженими Наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999р. №113, не передбачено ані права, ані обов`язку вантажоодержувача вносити до пам`яток про забирання вагонів будь-які зауваження, у тому числі і щодо технічного стану вагону, тобто пам`ятка не свідчить про будь-які інші обставини, крім того факту, що залізниця передала, а вантажоодержувач прийняв відповідний вагон. Законодавством не передбачено обов`язку вантажоодержувача вносити до цього документу будь-які інші відомості.

Отже, відсутність таких зауважень у відповідній пам`ятці не спростовує жодних обставин, наведених у позовній заяві, так само як і не доводить відсутності вини перевізника у нестачі вантажу.

При цьому господарський суд критично оцінює доводи відповідача щодо звільнення Залізниці від відповідальності на підставі п. «А» ст. 111 Статуту. Господарський суд зазначає, що вказана норма фактично складається з двох частин, де перша - передбачає можливість звільнити залізницю від відповідальності за нестачу вантажу у випадку одночасної наявності двох умов: вантаж прибув у непошкодженому вагоні і з непошкодженими пломбами відправника.

Як вбачається з доданих до позовної заяви доказів (зокрема, акту експертизи РТПП Миколаївської області, акту приймання вантажу за кількістю) на станцію призначення відповідний вагон прибув технічно несправним (пошкодженим). Технічна несправність вагону полягає у механічному пошкодженні розвантажувальних люків вагону, наявність зазорів, через які проглядається вантаж і через які можливе просипання вантажу. І ці пошкодження виникли саме під час перевезення вантажу залізницею, оскільки на станції відправлення даний вагон був у всіх відношеннях справний, підстав для відмови у користуванні цим вагоном у вантажоодержувача не було. Крім того, сама залізниця прийняла переданий вантаж до перевезення у спірному вагоні без будь-яких зауважень до його технічного чи комерційного стану.

Враховуючи викладене, звільнити залізницю від відповідальності, у зв`язку з тим, що вантаж надійшов у непошкодженому вагоні (контейнері) з непошкодженими пломбами відправника не вбачається за можливе, оскільки відповідний вагон прибув пошкодженим.

Друга частина п. "а" ст.111 Статуту залізниць України взагалі не може бути застосована до правовідносин, що склались у даній справі, оскільки вона передбачає можливість звільнити залізницю від відповідальності за нестачу вантажу у випадку, якщо вантаж надійшов у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника.

Згідно з п.1 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 20.08.2001р. №542, у вагонах відкритого типу (на платформах, у напіввагонах і ін.) допускається перевезення вантажів, зазначених у додатку.

Зернові вантажі, зокрема кукурудза, яка перевозилася за спірною накладною, не віднесено до додатку зазначених Правил, а отже перевезення у вагонах відкритого типу не допускається.

Також, відповідно до ст.31 Статуту залізниць України залізниця зобов`язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу вагони.

Відповідно до п.11 Правил видачі вантажів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644, при передаванні завантажених вагонів і контейнерів сторони зобов`язані зовнішнім оглядом пересвідчитись у справності кузова вагона (контейнера), наявності та цілісності пломб, запірно-пломбувальних пристроїв (ЗПП), відповідності відтиску на них даним, зазначеним у перевізних документах.

Жодних зауважень щодо технічного стану з боку перевізника під час прийняття завантаженого вагону до перевезення не було, докази зворотного відсутні. Вказане свідчить про вжиття вантажовідправником всіх необхідних заходів для збереження вантажу під час його перевезення, як це передбачено вимогами чинного законодавства, а відповідний вагон на станції відправлення був у технічно справному стані, проте прибув з вантажем вже в технічно несправному стані.

Відповідно до п.3.9 роз`яснень ВГСУ №04-5/601 від 29.05.2002р. "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею", коли технічна несправність мала прихований характер або виникла у процесі перевезення вантажу - відповідальність за нестачу вантажу покладається на перевізника, а прихованими є такі технічні несправності, які не могли бути виявлені відправником під час звичайного огляду вагону або контейнера. У такому разі відповідальність за незбереження вантажу покладається на залізницю.

За таких обставин, господарський суд приходить до висновку, що наявність підстав для застосування презумпції вини перевізника у нестачі вантажу. Відтак господарський суд вважає, що відсутні підстави для застосування п. "а" ст.111 Статуту залізниць України, як підстави для звільнення перевізника від відповідальності, оскільки відповідачем не надано доказів чи доводів відсутності вини у втраті вантажу, хоча тягар доказування відсутності своєї вини у даному випадку лежить саме на відповідачеві.

Відповідно до частини 2 статті 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Згідно з частиною 3 статті 314 Господарського кодексу України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, зокрема у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Відповідно до пункту 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000, вантаж вважається доставленим без втрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

За змістом статей 114, 115 Статуту залізниць України залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі. Недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Відповідно до частини 3 статті 133 Статуту залізниць України до претензії або позову додаються документи, які підтверджують вимоги заявника. До претензії або позову щодо втрати, нестачі, псування або пошкодження крім документів, які обґрунтовують їх пред`явлення (подання), додається документ, який засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Отже вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної.

Відповідно до п.27 Правил видачі вантажів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000р., норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) для вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, становить: 0,5% маси, зазначеної в перевізних документах для інших вантажів.

Як встановлено судом вище, згідно довідки вих. № 6261/3-21/27 від 21.05.2021 року, складеної позивачем, загальна вартість вантажу, відправленого за накладною № 34678417 від 26.12.2020 року, у вагоні № 95654083 складає 458 805,00 грн. Станом на 02.01.2021 року дійсна вартість однієї тонни вантажу склала 7 300,00 грн в т.ч. ПДВ.

За таких обставин, господарський суд приходить до висновку, що ТОВ СП „НІБУЛОН" має право на стягнення завданих неправомірними діями перевізника вантажу збитків в розмірі дійсної вартості в сумі 38 585,98 грн., розрахунок якої обґрунтовано здійснено позивачем, виходячи з таких показників: вартість за 1 тону вантажу (кукурудза) - 7 300,00 грн. з ПДВ, яка вказана в довідці № 6261/3-21/27 від 21.05.2021 року; маса відповідальної нестачі із вирахуванням норми нестачі (природної втрати) 0,5% нетто вантажу насіння ріпаку (інші вантажі) - 5 285,75 кг по вагону №95654083 ((5 600 кг - 62 850 кг*0,5%/100%)*7300 грн).

За правилами ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Положеннями ч. 1 ст. 14 ГПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Проаналізувавши встановлені обставини в їх сукупності, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємство "НІБУЛОН" підлягають задоволенню у повному обсязі, так як обґрунтовані та доведені. При цьому заперечення відповідача не знайшли свого підтвердження у ході розгляду справи.

Щодо інших аргументів сторін, зокрема заперечень відповідача, господарський суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються судом в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», рішення від 10.02.2010).

Відповідно до ч.1 ст.123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач при пред`явленні позову сплатив судовий збір у розмірі 2 270,00 грн, що вбачається із платіжного доручення № 8210 від 24.05.2021 року (а.с. 11).

Таким чином, враховуючи висновок суду про задоволення позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємство "НІБУЛОН" у повному обсязі, судовий збір у розмірі 2 270,00 грн підлягає стягненню з відповідача.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст.123 Господарського процесуального кодексу України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до ч. ч. 4, 5, 7 ст.127 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження витрат, пов`язаних із проведенням експертизи, та оплати таких витрат в розмірі 2 880,00 грн позивачем надані договір про надання послуг від 30.08.2016 №938, із додатками та додатковими угодами до цього договору, які укладені між ТОВ СП "НІБУЛОН" (замовник) і Регіональною ТПП Миколаївської області (виконавець), актом приймання-передачі наданих послуг №120-0001 від 05.01.2021 року, рахунком на оплату №120-0001 від 05.01.2021 року та платіжним дорученням № 2157 від 16.01.2021 року.

У зв`язку з вищевикладеним, господарський суд приходить до висновку про покладення на відповідача витрат за проведення експертизи відповідно до приписів ст.129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 74-75, 129, 237-241 Господарського процесуального кодексу України суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємство "НІБУЛОН" - задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" /, адреса - 03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, e-mail: / в особі регіональної філії "Одеська залізниця" /, адреса - 65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19, e-mail: / на користь товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарського підприємство "НІБУЛОН" /, адреса - 54002, м. Миколаїв, вул. Каботажний спуск, 1, адреса листування - 54030, м. Миколаїв, вул. Фалєєвська, 9-Б, e-mail: / збитки, завдані нестачею вантажу, у розмірі 38 585,98 грн /тридцять вісім тисяч п`ятсот вісімдесят п`ять гривень 98 копійок/.

3. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" /, адреса - 03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, e-mail: / в особі регіональної філії "Одеська залізниця" /, адреса - 65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19, e-mail: / судові витрати у розмірі 5 150,00 грн. /п`ять тисяч сто п`ятдесят гривень 00 копійок/, з яких: 2 880,00 грн - витрати на залучення експерта; 2 270,00 грн - судовий збір.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст складено 22 листопада 2021 р.

Суддя Н.Д. Петренко