ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" листопада 2021 р. м. Київ Справа № 922/2799/21

Розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНФОБУД"

до Фізичної особи-підприємця Ковтун Сергія Петровича

про стягнення 61 146,57 грн.

Суддя Т.П. Карпечкін

Без виклику представників сторін.

обставини справи:

До Господарського суду Київської області 02.08.2021 року за встановленою територіальною юрисдикцією (підсудністю) з Господарського суду Харківської області на підставі ухвали суду від 15.07.2021 року № 922/2799/21 та ст. 31 Господарського процесуального кодексу України надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНФОБУД" до Фізичної особи-підприємця Ковтун Сергія Петровича про стягнення 61 146,57 грн. з яких 58 266,00 грн. основного боргу, 608,20 грн. 3% річних та 2 272,37 грн. інфляційних.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 09.08.2021 року відкрито провадження у справі № 922/2799/21, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 Господарського процесуального кодексу України.

Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч.ч. 1-2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ст. 248 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 4 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України за клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться (ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше (ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Оскільки відповідач, належним чином повідомлений про розгляд даної справи, у встановлений судом строк відзиву на позов та клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надіслав, доказів повної або часткової сплати ним заборгованості, яка є предметом даного спору, не надав, клопотань про відкладення розгляду справи з метою надання додаткового часу для подання відзиву від відповідача не надходило, суд вважає, що, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, справа може бути розглянута по суті за наявними в ній матеріалами, яких достатньо для винесення рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши надані докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

На підставі виставленого ФОП Ковтуном С.П. рахунку на оплату № 114 від 18.01.2021 року на суму 58 266,00 грн. ТОВ "ІНФОБУД" згідно платіжного доручення від № 8 від 19.01.2021 року сплатило визначену у рахунку суму 58 266,00 грн. за 2 шт. комп`ютери-ноутбуки DELL INSPIRON 5593 SILVER 5593-2738 (INTEL CORE 17-1065G7 1/3 GHZ/8192MB/512GB SSD/NVIDIA GEFORCE MX230 4096MB/WI-FI/BLUETOOTH/CAM/15.6/1920X1080/LINUX) (далі - комп`ютери).

Підставою звернення до суду із даним позовом, як вказує позивач, стало неналежне виконання з боку відповідача обов`язку щодо поставки товару, погодженого сторонами та обумовленого у рахунку на оплату, який позивачем в свою чергу повністю оплачений.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до положень ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 7 ст. 179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

При цьому, за приписами ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів (ст. 181 Господарського кодексу України).

Статтею 638 Цивільного кодексу України та частиною 2 статті 180 Господарського кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

З аналізу правовідносин, які виникли між сторонами, суд дійшов висновку, що сторонами фактично було укладено договір поставки, відповідно до ч. 2 ст. 638 Цивільного кодексу України та ст. 181 Господарського кодексу України, у спрощений спосіб.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ст.ст. 662, 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 693 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Судом встановлено, а відповідачем у свою чергу не спростовано, що позивач перерахував на користь відповідача суму грошових коштів у розмірі 58 266,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від № 8 від 19.01.2021 року з призначенням платежу "Оплата за товар згідно рахунку № 114 від 18.01.2021 року", відтак позивач на умовах попередньої оплати оплатив товар, про поставку якого відповідачем домовились сторони, про що свідчить факт виставлення відповідачем на оплату позивачу рахунку № 114 від 18.01.2021 року.

У зв`язку з чим, позивач, як покупець, вправі очікувати належного виконання з боку продавця свого обов`язку щодо поставки обумовленого ними товару.

Натомість, як зазначає позивач та не спростовано відповідачем, останній не здійснив свого обов`язку щодо поставки узгодженого сторонами товару на суму 58 266,00 грн.

Відповідач відзив на позов не надав, позовні вимоги не заперечив та не спростував.

Водночас, ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Отже зі змісту згаданого положення слідує, що покупцю належить право вимагати, крім іншого, повернення передоплати за непоставлений товар. При цьому, попередньою оплатою є часткова або повна оплата товару до його передання продавцем.

Визначене зазначеною нормою право покупця вимагати від продавця повернення суми попередньої оплати є за своїм змістом правом покупця на односторонню відмову від зобов`язання, внаслідок якої припиняється зобов`язання продавця перед покупцем по поставці товару і виникає нове зобов`язання - щодо повернення попередньої оплати.

Тобто, виходячи з аналізу положень статті 693 Цивільного кодексу України умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Тобто, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Оскільки, відповідачем не виконано свого зобов`язання з поставки товару, то позивачем реалізовано передбачене частиною 2 статті 693 Цивільного кодексу України право вимагати у продавця повернення суми попередньої оплати.

Матеріали справи свідчать, що позивачем надіслано засобами поштового зв`язку на юридичну адресу відповідача заяву про відмову від договору купівлі-продажу та вимогу про повернення одержаних коштів № 03/21 від 22.02.2021 року, в якій просив повернути грошові кошти за оплачений, але не поставлений відповідачем товар в розмірі 58 266,00 грн., яка отримана відповідачем 02.03.2021 року (докази наявні в матеріалах справи).

Крім того, 24.03.2021 року позивач засобами поштового зв`язку повторно надіслав на юридичну адресу відповідача вимогу б/н від 24.03.2021 року про повернення суми попередньої оплати, яка отримана відповідачем 30.03.2021 року (докази наявні в матеріалах справи). Проте, відповідачем вказані вимоги залишені без відповіді та задоволення.

Частиною 2 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять як доказів поставки товару на суму 58 266,00 грн., так і доказів повернення на користь позивача вказаної суми, відтак, суд дійшов висновку, що відповідач неправомірно користується грошовими коштами позивача, які ним були зараховані в якості попередньої оплати товару.

Враховуючи положення наведених вище норм законодавства та те, що відповідач вперше отримав від позивача вимогу про повернення коштів 02.03.2021 року, то така вимога мала бути задоволена в строк до 09.03.2021. Втім, матеріали справи не містять доказів повернення на користь позивача грошових коштів у розмірі 58 266,00 грн.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене вище, суд вважає доведеним факт існування простроченої заборгованості відповідача перед позивачем у сумі 58 266,00 грн., а вимога позивача про стягнення з відповідача існуючої заборгованості є обґрунтованою, матеріалами справи підтвердженою та не заперечиною, та не спростуваною відповідачем.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем, покладених на нього зобов`язань позивач, просить стягнути з відповідача 608,20 грн. 3% річних та 2 272,37 грн. інфляційних за період з 10.03.2021 року по 14.07.2021 року в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки, зобов`язання з повернення суми попередньої оплати в розмірі 58 266,00 грн., враховуючи ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що якщо строк (термін) виконання обов`язку боржником не встановлений, боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, стало грошовим на 8-й день після надіслання вимоги, а саме 10.03.2021 року, вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних є правомірними та обґрунтованими.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3 % річних та інфляційних, судом встановлено, що вказані нарахування проведено по кожному періоду на фактичну суму заборгованості, існування якої відповідачем не заперечено та не спростовано

Здійснені позивачем розрахунки 3 % річних та інфляційних відповідають вимогам законодавства та обставинам справи, є арифметично вірним, а тому позовні вимоги у відповідній частині є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволення в заявлених розмірах.

Як визначено ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачем доведені та обґрунтовані, відповідачем не спростовані, тому підлягають задоволенню в повному обсязі в заявлених розмірах, а саме в сумі 61 146,57 грн. з яких 58 266,00 грн. основного боргу, 608,20 грн. 3% річних та 2 272,37 грн. інфляційних.

Відшкодування витрат по сплаті судового збору, відповідно до статей 123, 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача в повному обсязі в сумі 2 270,00 грн.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Ковтуна Сергія Петровича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНФОБУД" (61098, м. Харків, вул. Холодногірська, буд. 51, код 31063081) 58 266 (п`ятдесят вісім тисяч двісті шістдесят шість) грн. 00 коп. основного боргу, 608 (шістсот вісім) грн. 20 коп. 3% річних, 2 272 (дві тисячі двісті сімдесят дві) грн. 37 коп. інфляційних та 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп. судового збору.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст. ст. 254, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення складено: 15.11.2021 р.

Суддя Т.П. Карпечкін