ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" листопада 2021 р. Справа№ 44/380-б (910/260/21)

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Остапенка О.М.

Михальської Ю.Б.

Секретар судового засідання: Гудько А.В.

За участю представників учасників процесу: згідно протоколу судового засідання від 17.11.2021.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2021 у справі № 44/380-б (910/260/21) (суддя Чеберяк П.П.)

за заявою ОСОБА_1

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Житловик»

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Егіда-Плюс»

про визнання недійсними результатів аукціону

в межах справи № 44/380-б

за заявою Державного підприємства «Науково-дослідний і проектний інститут містобудування»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житловик»

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

31.12.2020 ОСОБА_1 (надалі також ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житловик» (надалі також ТОВ «Житловик», відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Егіда-Плюс» (надалі також ТОВ «Егіда-Плюс», відповідач-2) про визнання недійсними результатів аукціону.

Доводи позовних вимог зводяться до наступного, зокрема:

- на момент продажу майна було відсутнє право власності на об`єкт незавершеного будівництва;

- на нерухоме майно під час проведення аукціону було накладено арешт;

- не отримано згоди комітету кредиторів на продаж майна;

- об`єкти житлового фонду не включаються в ліквідаційну масу, тому не підлягають продажу в ліквідаційній процедурі;

- на момент продажу майна, був відсутній об`єкт права власності.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.05.2021 у справі № 44/380-б (910/260/21) (суддя Чеберяк П.П., м. Київ) у задоволенні позову відмовлено.

Місцевий господарський суд посилаючись на ст. 4 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), ст.ст. 43, 49, 50, 55, 58, 61, 63, 64-68 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку з необґрунтованістю та недоведеністю заявлених позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2021 у справі №44/380-б (910/260/21) та прийняти нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що оскільки реєстрація права власності на об`єкт незавершеного будівництва, який продано на аукціоні, не здійснювалась, а відтак на переконання скаржника, відповідний аукціон є недійсним з підстав порушення ст. 331 ЦК України.

Також, скаржник вказує на те, що на момент продажу майна був відсутній об`єкт права власності, сформований відповідно до чинного законодавства України.

Крім того, у апеляційній скарзі скаржник зазначає, що продаж майна відбувся в межах процедури банкрутства, але це не виключає тієї обставини, що до складу майна проданого на аукціоні, увійшло майно, яке обмежене наявністю права власності на майнові права на окремі площі в об`єкті будівництва, так як даний об`єкт обмежений правом очікування інвесторів.

Поміж іншого, ОСОБА_1 вказує про те, що на момент продажу майна ТОВ «Житловик» (11.01.2016) був накладений арешт на незавершене будівництво - житловий комплекс з підземними паркінгами і об`єктами соціально-побутового та офісного призначення, готовністю 3,99 %, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 , відповідно, і проведення будь-яких дій по відчуженню такого майна, станом на 11.01.2016, було незаконним.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

23.09.2021 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від ТОВ «Житловик» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у відповідності до якого останній просить суд, залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2021 у справі № 44/380-б (910/260/21) - без змін.

ТОВ «Егіда-Плюс» відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не надало, що у відповідності до частини 3 статті 263 ГПК України не перешкоджає перегляду судового рішення першої інстанції в апеляційному порядку.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно з протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів від 07.07.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 передано для розгляду колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Отрюх Б.В., судді: Михальська Ю.Б., ОСОБА_2.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.07.2021 у справі № 44/380-б (910/260/21) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2021 у справі № 44/380-б (910/260/21) залишено без руху.

26.07.2021 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від ОСОБА_1 надійшла заява про усунення недоліків з додатком.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.09.2021 у справі №44/380-б (910/260/21) відкрито апеляційне провадження у даній справі; розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2021 у справі №44/380-б (910/260/21) призначено на 29.09.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.09.2021 у справі №44/380-б (910/260/21) оголошено перерву у даній справі до 03.11.2021.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/5518/21 від 01.11.2021 у зв`язку з прийняттям рішення Вищої ради правосуддя від 19.10.2021 про звільнення ОСОБА_2 , яка не є головуючим суддею (суддею доповідачем) з посади судді Північного апеляційного господарського суду у відставку, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 44/380-б (910/260/21).

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.11.2021 для розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 сформовано судову колегію у складі: головуючий суддя Отрюх Б.В., судді: Грек Б.М., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.11.2021 у справі №44/380-б (910/260/21) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2021 у справі № 44/380-б (910/260/21) прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Отрюх Б.В., судді: Грек Б.М., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.11.2021 у справі №44/380-б (910/260/21) оголошено перерву у даній справі до 17.11.2021.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/5800/21 від 11.11.2021 у зв`язку з перебуванням судді Грека Б.М. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 44/380-б (910/260/21).

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.11.2021 для розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 сформовано судову колегію у складі: головуючий суддя Отрюх Б.В., судді: Михальська Ю.Б., Остапенко О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.11.2021 у справі №44/380-б (910/260/21) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2021 у справі № 44/380-б (910/260/21) прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Отрюх Б.В., судді: Михальська Ю.Б., Остапенко О.М.

Явка представників сторін

17.11.2021 в судове засідання з`явилися представники ОСОБА_1 та ТОВ «Житловик».

В судове засідання 17.11.2021 не з`явився представник ТОВ «Егіда-Плюс», про причини нез`явлення суд не повідомив.

Щодо повідомлення ТОВ «Егіда-Плюс» про час, місце та дату судового засідання слід зазначити наступне.

Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень (ч. 3 ст. 120 ГПК України).

Частиною 12 статті 270 ГПК України визначено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З урахуванням вище викладеного, оскільки у матеріалах справи містяться докази надіслання судом апеляційної інстанції процесуальних документів учасникам справи на належну адресу, з огляду на те, що неявка учасників справи не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи предмет спору, а також доказове наповнення матеріалів справи, колегія суддів вважає можливе здійснити розгляд оскаржуваного судового рішення в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи за участю представника скаржника та відповідача-1.

Позиції учасників справи

Представник ОСОБА_1 у судовому засіданні 17.11.2021 підтримав вимоги апеляційної скарги з підстав викладених у ній та просив її задовольнити, а рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2021 у справі №44/380-б (910/260/21) скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позов задовольнити.

17.11.2021 у судовому засіданні представник ТОВ «Житловик» заперечував проти доводів апеляційної скарги з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу та просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

На підставі ч. 7 ст. 270 ГПК України колегією суддів надано учасникам судової справи можливість виступити у судових дебатах, яке ними реалізовано.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вбачається з матеріалів справи, 11 січня 2016 року відбувся електронний аукціон (відкриті електронні торги, другий повторний аукціон), оформлений протоколом № 202184 про проведення аукціону від 11.01.2016, з продажу майна ТОВ «Житловик».

Так, предметом вказаного аукціону було майно ТОВ «Житловик» у вигляді цілісного майнового комплексу, який включав майнові права на незавершене будівництво, а саме - 77 квартир загальною площею 8 346,47 кв.м. в житловому будинку, який будується за адресою: м. Київ, проспект Науки, 66-70, які є предметом іпотеки згідно іпотечного договору від 30.07.2007, укладеного між банкрутом та заставним кредитором Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний банк «Київ» та незавершене будівництво житлового комплексу з підземними паркінгами і об`єктами соціально-побутового та офісного призначення, готовністю 3,99 %, що знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Науки, 66-70.

У відповідності до протоколу № 202184 про проведення аукціону від 11.06.2016, переможцем аукціону стало ТОВ «Егіда-Плюс», яке запропонувало ціну 1 881 647,84 грн.

Проте, на переконання ОСОБА_1 , вказаний аукціон з продажу майна банкрута відбувся з численними порушення норм чинного законодавства, а відтак, результати його проведення підлягають визнанню недійсними.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні представників учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини даної господарської справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при прийнятті судового рішення, дійшов до висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Слід зазначити, що 21.10.2019 набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства.

В силу п. 4 Прикінцевих та перехідних положень установлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

Реалізація майна боржника здійснюється відповідно до вимог цього Кодексу, крім майна боржника, оголошення про продаж якого опубліковане до дня введення в дію цього Кодексу. У разі непродажу такого майна його подальша реалізація здійснюється відповідно до вимог цього Кодексу.

Як зазначалось вище, спірний аукціон з продажу майна ТОВ «Житловик» відбувся 11.01.2016.

Таким чином, продаж майна ТОВ «Житловик» відбувався в порядку встановленому нормами Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

За змістом ч. 3 ст. 55 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» результати аукціону, проведеного з порушенням вимог закону, можуть бути визнані в судовому порядку недійсними. Визнання результатів аукціону недійсними тягне за собою визнання недійсним укладеного з переможцем договору купівлі-продажу.

Вищезазначеною нормою Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» прямо передбачено, що результати аукціону, проведеного з порушенням вимог закону, можуть бути визнані в судовому порядку недійсними, а визнання результатів аукціону недійсними тягне за собою визнання недійсним укладеного з переможцем договору купівлі-продажу, тобто відновлення прав боржника на реалізоване з торгів майно та в подальшому організацію нового аукціону, за результатами якого майно буде продане за найвищою ціною.

Приписами ч. 3 ст. 55 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» визначено, що підставами для визнання результатів аукціону недійсними є недодержання ліквідатором або організатором аукціону вимог Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» щодо його проведення, зокрема, порядку визначення початкової вартості майна, яке підлягає реалізації в ліквідаційній процедурі, проведення конкурсу та визначення організатора аукціону, порядку допуску до участі в аукціоні, дотримання строків та часу проведення аукціону, оприлюднення оголошення про проведення аукціону та вимог до його змісту, порядку проведення аукціону (повторного, другого повторного аукціонів).

До предмету дослідження, з питань розгляду недійсності результатів аукціону, входять встановлення обставин підготовки до проведення аукціону (інвентаризація та оцінка майна банкрута), дотримання організатором аукціону вимог, які ставляться Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» до його проведення.

При вирішенні спорів про визнання прилюдних торгів або аукціону недійсними, слід встановити таке: чи мало місце порушення вимог законодавства при проведенні прилюдних торгів або аукціону; чи вплинули ці порушення на результати торгів та аукціону; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивача, який оспорює результати торгів або аукціону.

Необхідно вказати, що вимагати визнання недійсними результатів аукціону, проведеного з порушенням вимог закону, можуть боржник (зокрема арбітражний керуючий від імені боржника,) кредитори, зареєстровані учасники аукціону, особи, які вважають себе власником майна, що виставляється на аукціон.

Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2019 у справі №5006/5/39б/2012.

Інші особи, які бажали взяти участь в аукціоні, з такими вимогами звертатись не можуть.

Водночас, згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового або не майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Частина 2 відповідної статті визначає, що юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду.

Порядок підготовки та продажу майна у провадженні у справі про банкрутство врегульовано розділом IV Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

В силу ч. 1 ст. 49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» продаж майна боржника в провадженні у справі про банкрутство здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», шляхом проведення торгів у формі аукціону, за винятком майна, продаж якого відповідно до законодавства України здійснюється шляхом проведення закритих торгів. Згідно з приписами частини 4 вказаної статті Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» суб`єктами аукціону є його замовник, організатор та учасники.

За змістом ч.ч. 7, 8 ст. 49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» учасниками аукціону можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, юридичні особи України та іноземні юридичні особи, які подали необхідні документи та пройшли процедуру реєстрації виконавцем аукціону відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Замовнику та організатору забороняється встановлювати вимоги, вчиняти дії чи виявляти бездіяльність, що будь-яким чином порушують рівність учасників аукціону або допускають їх дискримінацію. Усім учасникам аукціону гарантується рівний доступ до будь-якої інформації про майно, виставлене для продажу, а також про хід підготовки та проведення аукціону.

Вимоги ч. 8 ст. 49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» про заборону замовнику та організатору вчиняти дії, що будь-яким чином порушують рівність учасників аукціону або допускають їх дискримінацію, про гарантування усім учасникам аукціону рівного доступу до будь-якої інформації про майно, виставлене для продажу, а також про хід підготовки та проведення аукціону слід застосовувати в розумінні усіх учасників аукціону, як тих, які були допущені до участі в аукціоні, так і тих, що не змогли прийняти в ньому участь, внаслідок певних незаконних дій організатора аукціону чи його замовника.

Так, аналізуючи приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Верховний Суд у постанові від 17.04.2018 у справі №5/173/б звернув увагу, що зазначена Конвенція захищає право особи на справедливий суд в розумінні прав та обов`язків особи цивільного характеру, отже дія Конвенції поширюється як на захист майнових прав, так і на захист інтересу людини, який не суперечить засадам цивільного законодавства (ч. 2 ст. 15 ЦК України). Поняття «власність», яке передбачене частиною 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції, має автономне значення, яке не обмежується правом власності на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у національному законодавстві, воно охоплює певні інші права та інтереси, які не є обмеженими в розумінні Конвенції (майнові інтереси на отримання пільг, компенсацій, заробітної плати).

Там, де майновий інтерес за своєю природою є вимогою, він може розглядатися як «майно» тільки тоді, коли він має достатню підставу у національному законодавстві або у разі встановлення такого інтересу остаточним судовим рішенням, яке може бути виконано (рішення у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopeckу v. Slovakia), [GC], №44912/98, п. 52, ECHR 2004-IX, та рішення «Грецькі нафтопереробні заводи «Стрен» і Стратіс Андреадіс проти Греції» (Stran Greek Refineries and Stratis Andreadis v. Greece), від 09.12.1994, Серія А, № 301-В, ст. 84, п. 59).

Слід зазначити, що з позовом про визнання недійсними результатів аукціону звернувся ОСОБА_1 , який не брав участь в спірному аукціону та не є кредитором у справі.

Разом з тим, в ухвалі Північного апеляційного господарського суду від 20.01.2020 у справі № 44/380-б за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.09.2017 у справі №44/380-б встановлено, що згідно договору купівлі-продажу майнових прав б/н від 06.06.2014 ОСОБА_1 належать майнові права на квартиру АДРЕСА_2 .

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_1 не приймав участь в аукціоні, не є кредитором по справі, в той же час довів наявний майновий інтерес на власність.

Враховуючи вищевикладене, доводи позивача про наявність у нього майнового інтересу на «власність» в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції є обґрунтованими, а відтак, ОСОБА_1 має право на його судовий захист у заявлений спосіб.

У відповідності до ч. 3 ст. 55 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» результати аукціону, проведеного з порушенням вимог закону, можуть бути визнані в судовому порядку недійсними, а визнання результатів аукціону недійсними тягне за собою визнання недійсним укладеного з переможцем договору купівлі-продажу, тобто відновлення прав боржника на реалізоване з торгів майно та в подальшому організацію нового аукціону, за результатами якого майно буде продане за найвищою ціною.

До предмету доказування недійсності результатів аукціону входять встановлення обставин недотримання ліквідатором та організатором аукціону вимог, які ставляться Законом до його проведення, зокрема, щодо порядку отримання згоди заставного кредитора на продаж майна банкрута, що є предметом забезпечення (стаття 43 Закону); щодо особливостей укладення договору на аукціоні (стаття 50 Закону); щодо порядку оприлюднення оголошення про проведення аукціону певного змісту, письмового повідомлення про проведення аукціону власника майна, замовника та інших осіб, визначених замовником (статті 58, 59 Закону); допуску до участі в аукціоні (стаття 61 Закону); допуску до місця проведення аукціону (стаття 63 Закону); порядку проведення аукціону (статті 64-68 Закону).

Порушення порядку організації будь-якого з вказаних елементів доказування, а саме: правил, які визначають процедуру підготовки та проведення аукціону; правил, які регулюють сам порядок проведення аукціону; правил, які стосуються оформлення кінцевих результатів аукціону, є підставою для визнання результатів аукціону недійсними в цілому. Таким чином, вирішуючи спір щодо визнання недійсними результатів аукціону з продажу майна банкрута, суд має встановити факт дотримання порядку його проведення на кожному з таких елементів

Подібна правова позиція наведена в постановах Верховного Суду від 04.10.2018 у справі №910/3638/15-г, від 26.02.2019 у справі № 911/3132/17, від 31.07.2019 у справі № 5004/1537/12. від 21.11.2019 у справі № 20/5007/1475-Б/12.

Також, у постанові Верховного Суду від 04.10.2018 у справі №910/3638/15-г зазначено, що підставами для визнання результатів аукціону недійсними є недодержання ліквідатором або організатором аукціону вимог Закону щодо його проведення, зокрема, порядку визначення початкової вартості майна, яке підлягає реалізації в ліквідаційній процедурі, порядку допуску до участі в аукціоні, дотримання строків та часу проведення аукціону, порядку проведення аукціону (повторного, другого повторного).

На обгрунтування підстави для визнання недійсними результатів аукціону ОСОБА_1 зазначає, що на момент продажу був відсутній об`єкт права власності, сформований відповідно до чинного законодавства, оскільки право власності боржника на об`єкт незавершеного будівництва, який був предметом оскаржуваного аукціону, не було зареєстровано у встановленому законом порядку. При цьому, позивач посилається на приписи ст. 331 Цивільного кодексу України.

Проте зазначені вище доводи позивача є необґрунтованими та недоведеними, з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що 19.11.2004 між Київською міською радою (орендодавець) та ТОВ «Житловик» (орендар) був укладений договір оренди земельної ділянки, за змістом якого орендодавець на підставі рішення № 339-9/1549 від 24.06.2004 передав, а орендар прийняв в оренду (строкове платне користування) для будівництва житлового комплексу з підземними паркінгами і об`єктами соціально-побутового та офісного призначення земельну ділянку розміром 7943кв.м, кадастровий номер :79:651:0018 на проспекті Науки 66-70, Голосіївського району м. Києва строком на три роки.

06.05.2006 ТОВ «Житловик» було отримано дозвіл №1990-Гл/Р Управління державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві на виконання будівельних робіт з будівництва житлового комплексу з підземними паркінгами і об`єктами соціально-побутового та офісного призначення за адресою: вулиці просп. Науки, 66-70 у Голосіївський район м. Києва.

Необхідно вказати, що ТОВ «Арбелон» було виготовлено проект житлового комплексу з підземними паркінгами і об`єктами соціально-побутового та офісного призначення по вул. проспект Науки, 66-70, Голосіївського району м. Києва.

У відповідності до інформації, яка містилася у звіті про оцінку майна незавершеного будівництвом житлового комплексу з підземними паркінгами і об`єктами соціально-побутового та офісного призначення по вул. проспект Науки 66-70, Голосіївського району м. Києва, наданого ТОВ ЕОН «Дрібнич, Новосьол та Партнери», ступінь готовності до експлуатації вказаного майна складає 3,99%.

Слід зазначити, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.09.2013 у справі №44/380-б визнано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Житловик» право власності на об`єкт незавершеного будівництва готовністю 3,99 відсотків: житловий комплекс з підземними паркінгами і об`єктами соціально-побутового та офісного призначення по проспекту Науки 66-70, Голосіївського району м. Києва.

Посилання ОСОБА_1 про те, що вказана вище ухвала суду першої інстанції від 06.09.2013 була скасована постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.12.2019 у справі № 44/380-б, відтак, не породжує правових наслідків є безпідставими, оскільки станом на момент проведення спірного аукціону ухвала Господарського суду міста Києва від 06.09.2013 у справі № 44/380-б була чинною.

Стосовно наявності на час проведення спірного аукціону у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про реєстрацію обтяження, а саме арешту, накладеного на майно Товариства з обмеженою відповідальністю «Житловик», зокрема частину об`єкта незавершеного будівництва площею 6647,62 кв.м. за адресою: місто Київ, проспект Науки, 66-70 згідно ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 10.12.2015 у справі №752/19145/15-ц то дана обставина вже була предметом судового розгляду.

Отже, ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.09.2017 залишеною без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.01.2018 у справі № 44/380-б відмовлено у задоволенні заяв Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Техбудлізинг», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтеграл-П» та Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ» про визнання результатів електронного аукціону (відкритих електронних торгів, другого повторного аукціону) недійсними.

Разом з тим, судом апеляційної інстанції було встановлено, що ліквідатором боржника вжито заходи щодо скасування арештів майна боржника, у зв`язку з чим ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.05.2016 скасовано арешти, а саме арешт нерухомого майна, номер запису про обтяження: 12849435, зареєстрований 30.12.2015 та арешт нерухомого майна, номер запису про обтяження: 3263083, зареєстрований 20.04.2010; ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 04.11.2016 у справі №752/17636/16-к скасовано арешт, накладений ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 06.01.2016 у справі №752/147/16-к в межах кримінального провадження на незавершене будівництво, житловий комплекс з підземними паркінгами і об`єктами соціально-побутового та офісного призначення, готовністю 3,99 %, що знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Науки, 66-70. Відповідні відомості були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження (номер запису про обтяження: 12902475).

Також предметом судового розгляду були обставини, з якими позивач пов`язує можливість визнання недійсними результатів спірного аукціону, що викладені ним в заяві про зміну підстав позову, зокрема, невключення ліквідатором до цілісного майнового комплексу права оренди земельної ділянки площею 7 943 кв.м., розташованої за адресою: м. Київ, проспект Науки, 66-70 в Голосіївському районі м. Києва, неотримання згоди комітету кредиторів на продаж майна банкрута, а також неналежне проведення інвентаризації майна банкрута.

Поміж іншого, Господарським судом міста Києва, з яким погодився Київський апеляційний господарський суд, за наслідками розгляду заяв кредиторів про визнання недійсними результатів електронного аукціону (відкритих електронних торгів, другого повторного аукціону) було встановлено, що вся процедура продажу майна банкрута через аукціон, передбачена Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» була дотримана в повному обсязі.

Крім того, доводи позивача зазначені у позовній заяві (ст. 14) про те, що незавершене будівництво житлового будинку, що знаходиться за адресою вул. Фортечна, 3Б в м. Запоріжжя не включається до ліквідаційної маси ТОВ «Константа», боржника-замовника будівництва, а згідно імперативної норми ч. 1 ст. 42 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передається до комунальної власності територіальної громади м. Запоріжжя суд вважає абсолютно недоречними та такими, що не стосуються предмету спору у даній справі.

Як вбачається з матеріалів справи, у відзиві на позовну заяву ТОВ «Житловик» викладено заяву про застосування строків позовної давності.

В силу статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом ч. 7 ст. 261 ЦК України передбачено, що винятки з правила частини першої цієї статті можуть бути встановлені законом.

Кодексом України з процедур банкрутства спеціальних норм про позовну давність не встановлено.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі №907/50/16 зазначено, що можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статей 15, 16, 20 Цивільного кодексу України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

Позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу). При цьому як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила (постанова Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі № 367/6105/16-ц (провадження № 14-381цс18).

Водночас, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у від 06.10.2020 у справі № 924/1275/19.

З урахуванням вищенаведеного, місцевий господарський суд належним чином оцінивши матеріали справи, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, а відтак, позовна давність до спірних правовідносин не підлягає застосуванню.

При цьому, твердження апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду міста Києва від 31.05.2021 у справі № 44/380-б (910/260/21) та у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

З приводу висвітлення всіх доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У рішенні Суду у справі «Трофимчук проти України» № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Відповідно до частини 1, 3 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду в розумінні ст. 277 ГПК України, з викладених в апеляційній скарзі обставин.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд зазначає, що рішення місцевого господарського суду прийняте з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2021 у справі № 44/380-б (910/260/21), та, відповідно апеляційна скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат

Судовий збір за подачу апеляційної скарги у відповідності до ст. 129 ГПК України судом на скаржника.

Керуючись ст.ст. 8, 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Кодексом України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 31.05.2021 у справі № 44/380-б (910/260/21) залишити без змін.

3. Справу № 44/380-б (910/260/21) направити до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано - 25.11.2021.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді О.М. Остапенко

Ю.Б. Михальська