ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2021 справа № 914/2427/21

За позовом:Акціонерного товариства «Таскомбанк», м. Київ
до відповідача:Фізичної особи-підприємця Міляна Дмитра Миколайовича , с. Горбачі, Пустомитівський р-н, Львівська обл.

про:стягнення заборгованості за кредитом, відсотками та пені
Суддя - Р.В. Крупник Секретар - О.О. Шевчук
Представники сторін:
від позивача: не з`явився
від відповідача: не з`явився
ІСТОРІЯ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ.

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява АТ «Таскомбанк» до ФОП Міляна Дмитра Миколайовича про стягнення заборгованості за кредитом, відсотками та пені.

Ухвалою від 16.08.2021 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі, розгляд справи ухвалив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи по суті призначив на 06.09.2021.

Ухвалою суду від 06.09.2021 розгляд справи було відкладено на 20.09.2021.

Ухвалою від 20.09.2021 суд відклав розгляд справи на 18.10.2021.

У зв`язку з перебуванням судді Р.В. Крупника у відпустці розгляд справи 18.10.2021 не відбувся.

Ухвалою суду від 25.10.2021 розгляд справи по суті призначено на 15.11.2021.

У судове засідання призначене на 15.11.2021 представник позивача не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності.

У судове засідання призначене на 15.11.2021 відповідач не з`явився з невідомих суду причин.

Поштовий конверт в якому направлялася ухвала суду на адресу відповідача повернувся із зазначенням причин невручення такої - «адресат не проживає». Враховуючи те, що суд направляв кореспонденцію на юридичну адресу відповідача, яка вказана в ЄДРПОУ, а також беручи до уваги той факт, що відповідач не повідомляв суд про зміну свого місця проживання, то в силу вимог ст. 242 ГПК України, відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

АРГУМЕНТИ СТОРІН.

Аргументи позивача.

Позов обґрунтований тим, що 16.06.2020 між позивачем (банком) та відповідачем (позичальником) укладено кредитний договір, шляхом підписання між сторонами заяви-договору №ID8207294, на виконання якого відповідачеві було видано кредит у розмірі 60 000,00 грн. із процентною ставкою 34%, з датою повернення - 12 місяців із дати укладення кредитного договору. Як зазначає у позовній заяві позивач, відповідач належним чином взятих на себе зобов`язань за кредитним договором не виконав, у результаті чого утворилася заборгованість по основному боргу - 46 725,38 грн., 10 643,42 грн. відсотках та 2 699,46 грн. пені. Наведене послугувало підставою звернення АТ «Таскомбанк» до суду із позовом про стягнення з відповідача заборгованості.

Аргументи Відповідача.

Відповідач своїм правом на висловлення заперечень проти позову, передбаченого 165 Господарського процесуального кодексу України, не скористався та не подав до суду у встановлений процесуальним законом строк відзив на позовну заяву.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

15.06.2020 відповідач заповнив та подав позивачу Анкету заяву про надання кредиту фізичній особі-підприємцю, що підписана ним 16.06.2020 кваліфікованим електронним підписом (Сертифікат видано: АЦСК АТ КБ «Приватбанк»; номер сертифіката: 2В6C7DF9A3891DA79701).

16.06.2020 позивач (банк) та відповідач (позичальник, клієнт) уклали кредитний договір №ID8207294 (надалі - Договір) шляхом підписання кваліфікованим електронним підписом заяви-договору №ID8207294 про приєднання до Правил обслуговування корпоративних клієнтів в АТ «Таскомбанк» (продукт «Кредит на розвиток бізнесу»).

Відповідно до п. 1.1. Договору за умови наявності вільних коштів банк зобов`язується надати позичальникові кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим Договором, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі відповідно до умов цього Договору.

Згідно п. 1.2. Договору, кредит надається у формі зарахування грошових коштів у сумі кредиту на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 , відкритий у АТ «Таскомбанк» з цільовим використанням на поповнення оборотних коштів, придбання основних засобів, рефінансування кредиту іншого банку.

У Додатку 1 до Договору сторонами узгоджено графік погашення кредиту.

Положеннями Розділу 2 Договору визначено умови надання кредиту: розмір кредиту: 60 000,00 (шістдесят тисяч грн. 00 коп.). Валюта кредиту: гривня. Вартість кредиту: розмір процентної ставки за користування кредитом: 34 % річних; розмір комісійної винагороди: не передбачається; розмір штрафу (плати) за дострокове/частково дострокове погашення кредиту: 1% від суми, яка перевищує плановий платіж згідно графіку.

Відповідно до п.2.4.1. Договору погашення основного боргу за кредитом, сплата процентів здійснюється щомісяця, починаючи з місяця наступного за місяцем укладення договору, числа в яке було укладено договір.

Строк погашення кредиту: 12 місяців з дати укладення Договору (п. 2.7. Договору).

Остаточне погашення за кредитом позичальник повинен здійснити не пізніше терміну згідно п. 2.7. цього Договору (п. 3.2. Договору).

Свої зобов`язання за умовами Договору позивач виконав в повному обсязі та перерахував на рахунок відповідача грошові кошти в якості кредиту у розмірі 60 000,00 грн., про що свідчить наявна в матеріалах справи виписка по особовому рахунку.

Судом встановлено, що відповідач порушив грошові зобов`язання передбачені умовами Договору, внаслідок чого у нього наявна заборгованість перед позивачем.

14.04.2021 позивач направив на адресу відповідача повідомлення-вимогу №6630/70.1 про дострокове повернення кредиту, сплати процентів, пені та штрафних санкцій у розмірі 54 435,59 грн.

У вказаному повідомленні-вимозі позивач зазначає, що повернення кредиту та сплата нарахованих процентів, а також штрафних санкцій (пеня, штраф) повинні бути здійснені позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення, але в будь-якому випадку не пізніше 45 календарних днів з дня направлення банком повідомлення позичальнику.

Судом встановлено, що відповідач не погасив свою заборгованіст за Договором у встановлений в повідомленні-вимозі строк.

Згідно виписок по особовому рахунку за період по 16.07.2021 заборгованість відповідача за тілом кредиту (в т.ч. прострочена) становить 46 725,38 грн., за відсотками (в т.ч. прострочена) - 10 643,42 грн..

Як вбачається із виписки по особовому рахунку за період по 16.07.2021, позивачем також нараховано на суму заборгованості відповідача пеню у розмірі 2 699,46 грн..

Зважаючи на те, що наявна заборгованість за Договором відповідачем сплачена не була, позивач звернувся з цим позовом до суду.

ОЦІНКА СУДУ.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 174 ГК України передбачено, що однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (положення ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Абзацом 2 ч. 2 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Згідно із ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Як передбачено п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Таким чином, електронні договори за юридичною силою прирівнюються до договорів, укладених у письмовій формі.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір №ID8207294 від 16.06.2020 шляхом підписання кваліфікованим електронним підписом заяви-договору №ID8207294 про приєднання до Правил обслуговування корпоративних клієнтів в АТ «Таскомбанк» (продукт «Кредит на розвиток бізнесу»). Вказаний договір є електронним договором, що укладений його сторонами в електронній формі, який прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Факт підписання позивачем кваліфікованим електронним підписом (Сертифікат видано: АЦСК АТ КБ «Приватбанк»; серійний номер: 2В6C7DF9A3891DA79701) та відповідачем (Сертифікат видано: КНЕДП-ІДД ДПС; серійний номер: 58Е2D9E7F900307B04000000CB722D007F027D00) підтверджується роздруківками з офіційного веб-сайту Центрального засвідчувального органу (https://czo.gov.ua/verify).

Відтак, між сторонами Договору виникли кредитні правовідносини, правове регулювання яких здійснюється положеннями параграфу 2 «Кредит» Глави 71 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У відповідності із ст. 193 ГК України, положення якої є аналогічні до положень ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Нормами ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як встановлено судом, свої зобов`язання передбачені Договором та Графіком погашення кредиту відповідач у встановлений строк не виконав, у зв`язку із чим у нього утворилась заборгованість перед позивачем за тілом кредиту у розмірі 46 725,38 грн., що підтверджується відповідною випискою по особовому рахунку. З урахуванням правової позиції Верховного Суду викладеної в постанові від 26.02.2020 по справі №911/1348/16 вказана виписка є належним та допустимим доказом, який підтверджує наявність заборгованості відповідача за тілом кредиту та її розмір, а тому вимога позивача про стягнення із відповідача 46 725,38 грн. Докази повної чи часткової сплати цієї заборгованості в матеріалах справи відсутні.

Щодо нарахованих позивачем відсотків за користування кредитом у загальній сумі 10 643,42 грн., то як вбачається із здійснених АТ «Таскомбанк» розрахунків, відсотки у розмірі 34% річних за користування кредитом розраховувались ним за період з 16.06.2020 по 15.07.2021 включно.

Однак, як встановив суд, 14.04.2021 позивач направив на адресу відповідача повідомлення-вимогу №6630/70.1 про дострокове повернення кредиту та просив сплатити заборгованість за Договором протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення, але в будь-якому випадку не пізніше 45 календарних днів з дня направлення повідомлення.

Слід зазначити, що право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором.

Пред`явлення кредитором вимоги про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором фактично змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення кредитора з такою достроковою вимогою до позичальника в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України вважається, що строк виконання кредитного договору в повному обсязі є таким, що настав. При цьому, у разі пред`явлення до позичальника вимоги в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитора нараховувати передбачені кредитним договором відсотки за користування кредитом припиняється, а кредитор втрачає право нараховувати відсотки після настання терміну повернення, який зазначений ним у відповідному повідомленні/претензії на адресу боржника, оскільки такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови виконання основного зобов`язання з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, змінив порядок і строк його виконання, припинив подальше кредитування позичальника, змінив строк дії кредитної лінії та термін повернення кредиту (відповідний правовий висновок наведено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 13.06.2018 у справі № 548/981/15-ц, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц, від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16).

З наведеного вище випливає, що звернувшись 14.04.2021 до відповідача із повідомленням-вимогою про дострокове повернення кредиту, позивач змінив строк виконання кредитного зобов`язання, внаслідок чого втратив право нараховувати передбачені кредитним договором відсотки за користування кредитом після спливу 45 календарних днів з дня направлення банком повідомлення-вимоги позичальнику, тобто після 29.05.2021.

Таким чином, здійснивши відповідний перерахунок, суд дійшов висновку, що загальна сума відсотків за користування кредитом, яка підлягає стягненню із відповідача, за період з 16.06.2021 по 29.05.2021 включно становить 8 424,21 грн. та підлягає стягненню із відповідача у цьому розмірі. В решті суд відмовляє в стягненні відсотків.

Що стосується нарахованої позивачем пені, то суд звертає увагу на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що нарахування позивачем пені за порушення грошових зобов`язань за Договором здійснюється ним на підставі п. 18.2.5.1. Розділу 18 Правил обслуговування корпоративних клієнтів в АТ «ТАСКОМБАНК», введених в дію з 18.01.2019 та затверджених рішенням правління АТ «Таскомбанк», протокол №03-2 від 17.01.2019, наказом голови правління №8-од від 17.01.2019, відповідно до якого у разі порушення клієнтом будь-якого із зобов`язань щодо сплати процентів та комісії за користування кредитом, передбачених цим розділом правил, або строків повернення кредиту клієнт сплачує банку за кожен випадок порушення пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, (у % річних) від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. Сплата пені здійснюється у гривні.

З цього приводу суд зазначає, що наданий позивачем Витяг з Правил обслуговування корпоративних клієнтів в АТ «ТАСКОМБАНК» з огляду на мінливий характер цих Правил, не можна вважати складовою кредитного договору щодо будь-яких встановлених ними нових умов та правил, чи прав та обов`язків кожної із сторін. Відповідачем ці Правила не підписані, а тому у позивача, в силу вимог ст. 525 ЦК України, ст. 193 ГК України, відсутні підстави вимагати у відповідача сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Окрім цього, вказані правила прямо не передбачені у Анкеті-заяві про надання кредиту фізичній особі-підприємцю від 15.06.2020, яка була підписана відповідачем за допомогою кваліфікованого електронного підпису 16.06.2020, що свідчить про неприйняття ним умов цих правил.

Вказане відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17.

Суд також зазначає, що умовами кредитного договору №ID8207294 від 16.06.2020 нарахування пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, а також будь-яких інших штрафних санкцій за порушення грошових зобов`язань за таким Договором, не передбачено.

Слід наголосити, що розмір пені за порушення грошових зобов`язань встановлюється в договорі за згодою сторін. У тому випадку, коли правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 10.12.2019 по справі №904/4156/18).

Окрім цього, відповідно до п. 15 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення (вказані положення набрали чинності 04.07.2020).

З матеріалів справи вбачається, що позивач здійснює обрахунки пені за період з 16.01.2021 по 16.07.2021 включно.

Оскільки в цей період на всій території України відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09.12.2020 №1236 встановлено дію карантину, то відповідач звільняється від обов`язків сплатити на користь позивача пеню за прострочення виконання грошового зобов`язання за Договором за вказаний період.

З урахуванням викладеного вище, суд доходить висновку про відсутність у позивача підстав для нарахування пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за порушення відповідачем грошового зобов`язання визначеного умовами Договору.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

У відповідності до ч. 1 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Так, п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України встановлено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, судовий збір підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача у розмірі 2 084,09 грн..

Керуючись ст.ст. 2, 12, 42, 123, 129, 222, 233, 236, 238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Міляна Дмитра Миколайовича (81100, Львівська обл., Пустомитівський р-н, с. Горбачі; РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30; Код ) 46 725,38 грн. заборгованість за тілом кредиту, 8 424,21 грн. заборгованість за відсотками та 2 084,09 грн. судового збору.

3. В решті позовних вимог - відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до ст. 327 ГПК України.

5. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 22.11.2021 року.

Суддя Крупник Р.В.