ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" жовтня 2021 р. Справа№ 910/11608/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Скрипки І.М.

Михальської Ю.Б.

секретар судового засідання: Бендюг І.В.,

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 19.10.2021,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду Державного майна України по місту Києву

на ухвалу Господарського суду міста Києва

від 27.07.2021

за заявою Національної академії наук України

про забезпечення позову

у справі №910/11608/21 (суддя Селівона А.М.)

за позовом Національної академії наук України

до 1. Регіонального відділення Фонду Державного майна України по місту Києву

2. Фонду державного майна України

про визнання протиправними та скасування наказів,

ПОСТАНОВИВ:

Короткий зміст первісних та зустрічних позовних вимог

Національна академія наук України звернулась до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Регіонального відділення Фонду Державного майна України по місту Києву та Фонду державного майна України про визнання протиправними та скасування наказів Регіонального відділення Фонду Державного майна України по м. Києву від 02.07.2021 року №№ 1562, 1563, 1564, 1560, 1561, 1565, 1566, 1567, 1568, 1569, 1570 про включення до переліку об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації, об`єктів нерухомого майна, що знаходяться за адресою: м. Київ, проспект Глушкова, 42, та перебувають у державній власності.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на той факт, що рішення про включення об`єктів нерухомого майна до переліку об`єктів малої приватизації, оформлені оспорюваними наказами Регіонального відділення Фонду Державного майна України по місту Києву, прийняті останнім з порушенням ч. 2 ст. 4 та ч. 9 ст. 11 Закону України "Про приватизацію державного та комунального майна", у зв`язку з чим позивач просить суд визнати зазначені накази протиправними та скасувати в судовому порядку.

Короткий зміст заяви про забезпечення позову

20.07.2021 Національною академією наук України до Господарського суду міста Києва подано заяву про забезпечення позову № 20/07/2021-1 від 20.07.2021, в якій позивач просить суд вжити заходи забезпечення даного позову шляхом:

- заборони Регіональному відділенню Фонду державного майна України по місту Києву вчиняти будь - які дії щодо проведення процедури приватизації об`єктів малої приватизації та/або відчуження об`єктів нерухомого майна: Виробничий корпус Б; Енергоблок; Градирня; Градирня; Склад тари хімтоварів; Склад макулатури; Склад 1 ВМП (Ф); Свердловина насосна; Будівля - модуль "Кісловодськ"; Виробничий корпус А; Виробничий корпус В, що належать Державі України в особі Національної академії наук України, право оперативного управління на які закріплено за Інститутом проблем математичних машин і систем Національної академії наук України, що розташовані за адресою: проспект Академіка Глушкова, 42 в м. Києві;

- заборони Фонду державного майна України вчиняти будь - які дії щодо проведення процедури приватизації об`єктів малої приватизації та/або відчуження об`єктів нерухомого майна: Виробничий корпус Б; Енергоблок; Градирня; Градирня; Склад тари хімтоварів; Склад макулатури; Склад 1 ВМП (Ф); Свердловина насосна; Будівля - модуль "Кісловодськ"; Виробничий корпус А; Виробничий корпус В, що належать Державі України в особі Національної академії наук України, право оперативного управління на які закріплено за Інститутом проблем математичних машин і систем Національної академії наук України, що розташовані за адресою: проспект Академіка Глушкова, 42 в м. Києві.

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.07.2021 у справі №910/11608/21 заяву Національної академії наук України про вжиття заходів забезпечення позову задоволено частково.

Згідно ухвали суду до моменту набрання рішенням законної сили заборонено Регіональному відділенню Фонду державного майна України по місту Києву вчиняти будь - які дії щодо проведення процедури приватизації об`єктів малої приватизації та/або відчуження об`єктів нерухомого майна: Виробничий корпус Б; Енергоблок; Градирня; Градирня; Склад тари хімтоварів; Склад макулатури; Склад 1 ВМП (Ф); Свердловина насосна; Будівля - модуль "Кісловодськ"; Виробничий корпус А; Виробничий корпус В, що належать Державі України в особі Національної академії наук України, право оперативного управління на які закріплено за Інститутом проблем математичних машин і систем Національної академії наук України, що розташовані за адресою: проспект Академіка Глушкова, 42 в м. Києві.

В задоволенні решти заявлених до вжиття заходів забезпечення позову відмовлено.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача за зустрічним позовом, за захистом яких він звернувся до суду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, Регіональне відділення Фонду Державного майна України по місту Києву звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, оскільки вона, на думку скаржника, не узгоджується з приписами процесуального законодавства, зокрема, відсутній причинно-наслідковий зв`язок між позовними вимогами та заходами забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що вказані у заяві про забезпечення позову обставини та подані докази на підтвердження цих обставин, жодним чином не обґрунтовують припущення позивача про можливість в подальшому закінчення процедури приватизації та/або відчуження такого майна у разі невжиття заходів забезпечення позову.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Не погоджуючись з поданою апеляційною скаргою, Національна академія наук України подала відзив у якому вказує, що ухвала Господарського суду м. Києва від 27.07.2021 у справі №910/11608/21 про забезпечення позову прийнята з дотриманням норм процесуального права та при повному з`ясуванні всіх обставин справи, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржувану ухвалу - без змін. В обґрунтування своїх заперечень проти апеляційної скарги позивач зазначає, що процедура приватизації вважається завершеною з моменту продажу відповідного об`єкту та переходу до покупця права власності на нього. Як наслідок, функції Регіонального відділенню Фонду державного майна України по м. Києву в процедурі приватизації не завершуються прийняттям рішення про включення об`єкта до переліку об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації, а продовжуються до моменту переходу прав власності на об`єкт приватизації. Відтак, позивач вважає що можливості виконання рішення суду по справі в майбутньому залежить від реалізації оспорюваних наказів Регіонального відділенню Фонду державного майна України по м. Києву в подальшій процедурі приватизації.

Заперечуючи проти вимог апеляційної скарги, відзив подано Інститутом проблем математичних машин і систем Національної академії наук України, який просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін. Інститут зазначає, що Регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву, порушуючи прямі приписи частини 9 статті 11 Закону «Про приватизацію державного та комунального майна», за наявності вмотивованої відмови НАН України як органу управління відповідним державним майном, а також Інституту проблем математичних машин і систем НАН України, прийняло рішення щодо включення до переліку об`єктів, що підлягають приватизації, 11 об`єктів нерухомого майна, належних Державі Україна в особі НАН України, балансоутримувачем яких є Інститут, чим порушило законні права та інтереси НАН України та ІПММС НАНУ. У зв`язку з наведеним, на думку заявника, суд першої інстанції правомірно встановив, що у випадку реалізації процедури приватизації - нерухоме майно належне Інституту проблем математичних машин і систем Національної академії наук України може бути відчужено, що призведе до невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем-2 не було надано відзив на апеляційну скаргу, що, в свою чергу, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції, відповідно до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України.

Обставини справи встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Заява про забезпечення позову Національної академії наук України обґрунтована тим, що Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву в порушення частини 9 статті 11 Закону України "Про приватизацію державного та комунального майна" за наявності мотивованої відмови НАН України як органу управління відповідним державним майном, прийнято рішення щодо включення до переліку об`єктів, що підлягають приватизації, 11 об`єктів нерухомого майна, які належать Державі Україна в особі НАН України, балансоутримувачем яких є Інститут проблем математичних машин і систем Національної академії наук України.

При цьому позивач зазначає, відчуження об`єктів нерухомого майна Національної академії наук України, що включені до переліку об`єктів, що підлягають приватизації, призведе до порушення прав та інтересів як суб`єкта управління державним майном - Національної академії наук України (позивача), так і балансоутримувача - Інституту проблем математичних машин і систем Національної академії наук України (третьої особи), унеможливить виконання рішення суду та матиме негативні наслідки у вигляді, зокрема, зупинення ведення наукової та господарської діяльності НАН України та Інституту проблем математичних машин і систем НАН України, позбавлення останніх права на постійне користування земельною ділянкою площею 3, 3575 га по проспекту Академіка Глушкова, 42 в місті Києві, на якій розташовані будівлі, включені відповідачем 1 до переліку об`єктів, що підлягають приватизації, вибуття з користування НАН України та балансоутримувача об`єктів нерухомого майна загальною площею більше 25 тис.кв.м, а також доведення до стану банкрутства Інституту проблем математичних машин і систем Національної академії наук України.

В частині задоволення заяви, суд першої інстанції дійшов до висновків про те, що існує обґрунтоване припущення про реальну та дійсну загрозу невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду, що було доведено позивачем у заяві про забезпечення позову.

Разом з тим суд першої інстанції враховуючи зміст позовних вимог та підстави позову, дійшов висновку про те, що саме Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву є суб`єктом, який у даному випадку безпосередньо реалізує повноваження Фонду державного майна України у сфері приватизації та щодо якого в даній справі мають бути застосовані судом заходи забезпечення позову, а відтак вжиття заходів забезпечення позову щодо заборони вчинення дій Фонду державного майна України, аналогічних за змістом заходам забезпечення позову щодо Регіонального відділення ФДМУ по місту Києву, на переконання суду є надмірним та не відповідає принципу адекватності, а отже заява позивача у вказаній частині задоволенню не підлягає.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку, зокрема, обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість вчинення відповідачем певних дій не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Крім цього, при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS № 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

За приписами ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визначені в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (ст. 13 Конвенції).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року в справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

При цьому, обов`язок доказування покладається на особу, яка подала заяву про забезпечення позову.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині задоволення заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову, з огляду на таке.

Згідно з частиною 1 статті 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Згідно з частиною 4 статті 139 Господарського процесуального кодексу України у заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.

Отже, з положень частини 4 статті 139 Господарського процесуального кодексу України слідує, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Як зазначено вище, предметом даного спору є визнання протиправними та скасування наказів Регіонального відділення Фонду Державного майна України по м. Києву від 02.07.2021 року №№ 1562, 1563, 1564, 1560, 1561, 1565, 1566, 1567, 1568, 1569, 1570 про включення до переліку об`єктів малої приватизації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться за адресою: м. Київ, проспект Глушкова, 42, та перебувають у державній власності.

Суд враховує, що одним із завдань господарського судочинства у відповідності до вимог статті 2 Господарського процесуального кодексу України є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів юридичних осіб.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, можливість фактичного виконання в майбутньому судового рішення у цій справі, у випадку задоволення позовних вимог, безпосередньо залежить від тієї обставини, чи будуть реалізовані відповідачем 1 - Регіональним відділення Фонду державного майна України прийняті ним оформлені оспорюваними наказами рішення про включення до переліку об`єктів, що підлягають приватизації, 11 об`єктів нерухомого майна, на використанні яких базується діяльність Інституту проблем математичних машин і систем Національної академії наук України. Тобто подальші дії відповідача-1 щодо реалізації оспорюваних наказів (здійснення процедури приватизації) призведе до нівелювання охоронюваного законом інтересу позивача, за захистом якого він звернувся до суду.

Судом також враховано, що згідно частин 1, 2 статті Закону України "Про приватизацію державного та комунального майна", який регулює правові, економічні та організаційні основи приватизації державного і комунального майна та майна, що належить Автономній Республіці Крим, до об`єктів державної і комунальної власності, що підлягають приватизації, належать усі об`єкти права державної і комунальної власності, крім тих, приватизація яких прямо заборонена цим Законом та іншими законами України. Крім передбачених частиною третьою цієї статті випадків, приватизації не підлягають казенні підприємства та об`єкти, необхідні для виконання державою своїх основних функцій, для забезпечення обороноздатності держави, та об`єкти права власності Українського народу, майно, що становить матеріальну основу суверенітету України.

Відповідно до частини 1 статті 11 вказаного Закону ініціювати приватизацію об`єктів можуть органи приватизації, уповноважені органи управління, інші суб`єкти управління об`єктами державної і комунальної власності або покупці.

При цьому згідно з частиною 7 статті 11 Закону України "Про приватизацію державного та комунального майна" державні органи приватизації після надходження заяви потенційного покупця звертаються щодо надання згоди на включення такого об`єкта до переліку об`єктів державної власності, що підлягають приватизації, до уповноважених органів управління державним майном, крім випадків, коли орган приватизації є уповноваженим органом управління державним майном або уповноважений орган управління самостійно ініціював включення такого об`єкта до переліку об`єктів державної власності, що підлягають приватизації. Уповноважені органи управління державним майном надають згоду на приватизацію об`єкта державної власності або вмотивовану відмову протягом 15 днів з моменту надходження звернення від державних органів приватизації. У разі якщо орган приватизації не одержав у встановлений строк дозвіл чи відмову від органу, уповноваженого управляти відповідним майном, згода на приватизацію вважається наданою.

Порядок приватизації державного і комунального майна передбачений приписами статті 10 Закону України "Про приватизацію державного та комунального майна", одним є етапів якого є формування та затвердження переліків об`єктів, що підлягають приватизації, з метою виконання якого відповідачем 1 прийнято оспорювані накази від 02.07.2021 року №№ 1562, 1563, 1564, 1560, 1561, 1565, 1566, 1567, 1568, 1569, 1570.

Приватизація об`єкта вважається завершеною з моменту продажу майна та переходу до покупця права власності або завершення розміщення всіх акцій, передбачених до продажу планом розміщення акцій, і оформлюється наказом відповідного органу приватизації (частина 2 статті 10 вказаного Закону).

Зокрема, за матеріалами позовної заяви та за змістом заяви про забезпечення позову судом встановлено наявність заперечень позивача щодо включення до переліку об`єктів приватизації об`єктів нерухомого майна за адресою: м. Київ, проспект Глушкова, 42, які перебувають на балансі Інституту проблем математичних машин і систем Національної академії наук України та входять до складу його матеріально- технічної бази.

Окремо позивач наголошує на вирішенні НАН України питання розміщення на тимчасово вільних площах інституту інших організацій, які перебувають у віданні НАН України та не мають на своєму балансі нерухомого майна, необхідного для здійснення своєї статутної діяльності, а також включенні Інституту проблем математичних машин і систем Національної академії наук України до Державного реєстру наукових установ яким надається підтримка держави, згідно наказу Міністерства освіти і науки України № 288 від 04.03.2021.

Таким чином, за результатами аналізу позовних матеріалів та заяви про забезпечення позову суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про наявність спору щодо правомірності включення Відділенням Фонду державного майна України по місту Києву до переліку об`єктів малої приватизації нерухомого майна, що перебуває у власності держави та на балансі Інституту проблем математичних машин і систем Національної академії наук України, отже з урахуванням вказаних в заяві обставин та доданих доказів, в тому числі щодо початку процедури приватизації спірних об`єктів нерухомості, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості припущень заявника про можливість в подальшому закінчення процедури приватизації та/або відчуження такого майна у разі невжиття заходів забезпечення позову.

Наразі, у випадку відчуження нерухомого майна за адресою: проспект Академіка Глушкова, 42, м. Київ, яке було включене до переліку об`єктів приватизації оспорюваними наказами, захист порушених прав позивача в межах даного спору буде ускладненим, позаяк невжиття відповідних заходів забезпечення позову утруднить можливість для позивача вчинення дій, направлених на відновлення стану, який існував до порушення його прав.

Тобто, судом встановлено, що існує обґрунтоване припущення про реальну та дійсну загрозу невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду, що було доведено позивачем у заяві про забезпечення позову.

Враховуючи вищевикладені обставини та виходячи з вимог процесуального закону, який регулює підстави забезпечення позову та заходи забезпечення позову, зокрема, статей 136, 137 ГПК України, судом встановлено наявність зв`язку між заявленими заходами до забезпечення позову і предметом спору, співмірність та адекватність заходів із позовними вимогами, оскільки заходи забезпечення позову щодо заборони вчинення дій Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву обмежуються об`єктами нерухомості, які перебувають на балансі Інституту проблем математичних машин і систем Національної академії наук України, позовні вимоги щодо неправомірності включення яких до переліку об`єктів малої приватизації є предметом спору, та спрямовані на запобігання виникненню можливих перешкод для виконання рішення суду у даній справі, з метою забезпечення рівності та збалансованості інтересів сторін суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення поданої заяви про забезпечення в частині, що стосується заборони вчинення дій Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву.

Слід також звернути увагу, що основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб. Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) 119961 ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02).

Ефективний засіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Заходи щодо забезпечення позову мають застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

З огляду на викладене вище, у даному випадку, за висновками суду, застосування обраного заявником заходу забезпечення позову направлено, насамперед, на забезпечення дійсної ефективності судового захисту та упередження можливості додаткового порушення прав та законних інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу.

Наведене підтверджує наявність обґрунтованих підстав для вжиття заходів до забезпечення позову.

При цьому, судом враховано, що заходи забезпечення позову є тимчасовими, на період вирішення спору по суті, з метою запобігання розширення кола осіб, прав і інтересів яких стосується вирішення спору та зупинення вчинення під час розгляду справи дій, які матимуть відповідні юридичні наслідки, що можуть істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він звернувся до суду.

Оскільки судом встановлено обґрунтованість необхідності вжиття заходів забезпечення позову, між позовними вимогами, що пред`явлені заявником та обраним засобом забезпечення позову існує зв`язок, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про обґрунтованість визначених заходів до забезпечення позову шляхом заборони Регіональному відділенню Фонду державного майна України по місту Києву вчиняти будь - які дії щодо проведення процедури приватизації об`єктів малої приватизації та/або відчуження об`єктів спірного нерухомого майна, що розташовані за адресою: проспект Академіка Глушкова, 42 в м. Києві, є розумним, обґрунтованим та адекватним.

За висновками суду, визначені заявником заходи забезпечення позову гарантуватимуть виконання рішення суду, у випадку задоволення позовних вимог, та гарантуватимуть ефективний захист оспорюваних прав та інтересів заявника, за захистом яких звернулося до суду.

Щодо викладених в поданій НАН України суду заяві про забезпечення позову вимог про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони вчинення будь - яких дій щодо проведення процедури приватизації об`єктів малої приватизації та/або відчуження об`єктів нерухомого майна Фонду Державного майна України слід зазначити, що згідно статті 6 Закону України "Про Фонд державного майна України" останній здійснює свої повноваження безпосередньо і через регіональні відділення в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі та представництва у районах та містах, створених Фондом державного майна України, у разі необхідності. Представництва підпорядковуються регіональним відділенням. Фонд державного майна України, регіональні відділення та представництва становлять єдину систему державних органів приватизації.

Регіональні відділення та представництва Фонду державного майна України є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням.

Судом першої інстанції вірно враховано, що згідно з приписами Положення про регіональне відділення Фонду державного майна України, затвердженого Наказом Фонду державного майна України № 678 від 15.05.2012 року (зі змінами і доповненнями), завданням регіонального відділення є реалізація повноважень Фонду, зокрема державної політики у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності (п. 3), а також згідно п. 5 саме Регіональне відділення відповідно до покладених на нього завдань та в межах повноважень, делегованих Фондом, розглядає заяви про включення об`єктів державної власності до відповідного переліку об`єктів великої або малої приватизації, що підлягають приватизації, і приймає відповідні рішення.

Отже, враховуючи зміст позовних вимог та підстави позову, саме Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву є суб`єктом, який у даному випадку безпосередньо реалізує повноваження Фонду державного майна України у сфері приватизації та щодо якого в даній справі мають бути застосовані судом заходи забезпечення позову, а відтак вжиття заходів забезпечення позову щодо заборони вчинення дій Фонду державного майна України, аналогічних за змістом заходам забезпечення позову щодо Регіонального відділення ФДМУ по місту Києву, на переконання суду є надмірним та не відповідає принципу адекватності, а отже заява позивача у вказаній частині задоволенню не підлягає.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятої ухвали наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують викладених в ухвалі висновків.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що ухвала Господарського суду міста Києва від 27.07.2021 у справі №910/11608/21 обґрунтована, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для її скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду Державного майна України по місту Києву на ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.07.2021 у справі №910/11608/21 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду міста Києва від 27.07.2021 у справі №910/11608/21 залишити без змін.

Матеріали оскарження №910/11608/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 24.11.2021 після виходу з лікарняного та відпусток суддів Тищенко А.І. та Скрипки І.М.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді І.М. Скрипка

Ю.Б. Михальська