ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2021 року м.Дніпро Справа № 904/2104/19 (910/4994/21)

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кузнецова В.О.,

суддів Коваль Л.А., Чередка А.Є.,

секретар судового засідання Крицька Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.09.2021 (повне рішення складено 10.09.2021, суддя Владимиренко І.В.) у справі

за позовом акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз", м. Дніпро

до відповідача-1 товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України", м. Київ

відповідача-2 публічного акціонерного товариства "ДНІПРОВСЬКИЙ МЕТАЛУРГІЙНИЙ КОМБІНАТ", Дніпропетровська область, м.Кам`янське

про визнання правочину недійсним

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст і підстави позовних вимог

Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" звернулось до господарського суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" та публічного акціонерного товариства Дніпровський металургійний комбінат про визнання недійсним договору транспортування природного газу від 27.12.2019 № /19-1206-02, укладеного між відповідачами.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що договір, укладений між ТОВ «Оператор ГТС України» та ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» не відповідає вимогам чинного законодавства, а тому є недійсним.

ІІ. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 08.09.2021 у даній справі у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано посиланням на недоведення порушення певного суб`єктивного матеріального права або законного інтересу позивача внаслідок укладення між ТОВ «Оператор ГТС України» та ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» спірного договору транспортування природного газу від 27.12.2019 №/19-1206-02, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову АТ "Дніпропетровськгаз" про визнання цього договору недійсним.

ІІІ. Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи учасників справи

3.1 Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз", не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в просить рішення господарського суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Аргументуючи апеляційну скаргу, заявник посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, а саме: п.30 ч.1 ст.1 Закону України "Про ринок природного газу", п.п.1-3,5,7,9 глави 1 розділу VI Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2493.

Скаржник стверджує, що надання доступу до потужностей у точці виходу ККЦ (ГРС-1 м.Кам`янське) ЕІС код 56ZOPDNP40138030 є незаконним, оскільки приєднання до газотранспортної системи у відповідності до чинного законодавства не відбулося.

АТ "Дніпропетровськгаз" не відмовляло ПАТ "ДМК" у послузі на розподіл природного газу у зв`язку з відсутністю або недостатністю вільної потужності; про потребу у тиску, необхідному для забезпечення потреб замовника, більше 1,2 МПа з боку ПАТ "ДМК" не повідомлялось.

Крім цього, з боку ПАТ "ДМК" не дотримана процедура приєднання через укладення нового договору на приєднання, отже підстави для транспортування газу по Ду 800 відсутні.

На думку позивача, укладаючи договір з ПАТ "ДМК", відповідач-2 мав би усвідомлювати правові наслідки його укладення без наявності факту приєднання з боку ПАТ "ДМК" до газотранспортної системи, без якого здійснення транспортування природного газу є неможливим.

Скаржник зазначає, що господарський суд неправильно застосував норми матеріального права, а саме: п.п.4,1, 4.3 Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міненерго від 15.05.2015 №285, п.17 глави 2 розділу VI Кодексу газотранспортної системи.

Враховуючи той факт, що пуск газу є складовою процесу приєднання і вимагає наявності підтверджуючих документів щодо введення в експлуатацію ДУ 800, за наявності у ПАТ "ДМК" тільки акту вводу в експлуатацію лише ГРС-1 м.Дніпродзержинськ згідно з актом Дніпровського металургійного комбінату ім.Ф.Е.Дзержинського від 23.10.1987, не може слугувати належною та достатньою підставою для констатації процесу приєднання таким, що відбувся.

Порушення ТОВ "Оператор ГТС України" норм діючого законодавства підтверджується висновком НКРЕКП, викладеним у листі НКРЕКП від 24.12.2020 №13902/16/7-20, яким розглянуті звернення АТ "Дніпропетровськгаз" з цього приводу.

Заявник апеляційної скарги вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, а саме п.35 ч.1 ст.1 Закону України "Про ринок природного газу", п.2 ч.2 ст.3 Закону України "Про національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг", п.5 глави 1 розділу І Кодексу газотранспортної системи.

На теперішній час ПАТ "Дніпровський меткомбінат" не має ліцензії для надання послуг розподілу природного газу. Більш того, приписи Закону України "Про ринок природного газу" вимагають надання послуг розподілу природного газу не інакше як на підставі договорів.

Отже, за переконанням скаржника, ПАТ "Дніпровський меткомбінат" фактично надає ПАТ "Дніпровагонмаш" та ДП "Стальзавод" послугу розподілу природного газу за відсутністю відповідних ліцензій та договорів.

Таким чином, неправомірні дії ТОВ "Оператор ГТС України" щодо надання ПАТ "Дніпровський меткомбінат" послуг транспортування по трубі Ду800, фактично надали останньому статус газорозподільного підприємства в одній особі.

За твердженням позивача неправомірні дії відповідачів призводять до таких негативних наслідків, оскільки АТ «Дніпропетровськгаз» не володіє інформацією щодо технічної справності Ду800, наявності виконавчо-технічної документації на нього, одночасно, в зоні розташування ПАТ «ДМК» перебувають як промислові споживачі, так і побутові, яким АТ «Дніпроптеровськгаз» здійснює розподіл природного газу; вихід підприємств з зони розподілу АТ «Дніпропетровськгаз» призведе до суттєвого зростання тарифу на розподіл для споживачів всіх форм власності.

Щодо порушення господарським судом норм процесуального права, зокрема ст.78, ч.ч1,2 ст.79 Господарського процесуального кодексу України, позивач вказує, що висновок експертизи за результатами експертного обстеження (технічного діагностування) від 07.10.2020 №632.20.12-20.11, виконаного ДП "Придніпровський експертно-технічний центр Держпраці" на замовлення ТОВ "Кривбаспроект" щодо об`єкту ділянка газопроводу підземного виконання від ГРС 1 м.Кам`янське (Ду 800 мм) високого тиску (до 12 кгс/см2) довжиною 1,3 км, є недостовірним, невірогідним доказом, оскільки технічне обстеження виконане не у повному обсязі та з порушення вимог Порядку технічного огляду, обствеження, оцінки та паспортизації технічного стану, здійснення запобіжних заходів для безаварійного експлуатування систем газопостачання, затвердженого Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 24.10.2021 №640.

3.2 Доводи інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу публічне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний комбінат" у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення господарського суду залишити без змін.

Щодо права АТ "Дніпропетровськгаз" оспорювати правочин, стороною якого він не є і не має будь-якого законного інтересу щодо спірних правовідносин, заявник зазначає, що взаємовідносини ПАТ "ДМК" та ТОВ "Оператор ГТСУ" не порушують права позивача, а відтак будь-який примусовий вплив на них не може відновлювати якісь прав та інтереси позивача.

Відповідач-2 зазначає, що п.30 ч.1 ст.1, п.5 ч.2 ст.4, абз.1 ч.1 ст.18, абз.1 ч.2 ст.19 Закону України "Про ринок природного газу" передбачено, що приєднання до газотранспортної системи повинно здійснюватися за наявності технічної можливості для надання послуг транспортування чи розподілу природного газу на простих і необтяжливих умовах, за відсутності штучних бар`єрів, що можуть перешкодити такому доступу.

Отже, ПАТ "ДМК", як суб`єкт ринку природного газу має право, а ТОВ "Оператор ГТС України", як оператор газорозподільної системи зобов`язаний за зверненням ПАТ "ДМК" забезпечити його приєднання до газотранспортної системи.

Як вбачається з листа ТОВ "Оператор ГТС України" від 05.11.2020 №ТОВВИХ-20-12470, останній визнає ПАТ "ДМК" прямим споживачем.

На момент звернення позивача з даним позовом, об`єкти ПАТ "ДМК" є підключеними до газотранспортної системи, відтак приєднання до газотранспортної системи є таким, що існує.

Відповідач-2 вважає, що доводи скаржника, що ПАТ "ДМК" здійснює розподіл природного газу на адресу ПрАТ "Дніпровагонмаш" та ДП "Стальзавод" є лише припущенням, адже належних і достовірних доказів позивачем в ході судового розгляду не представлено.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Оператор газорозподільної системи України" подано відзив на апеляційну скаргу, в якому заявник просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В обґрунтування своєї правової позиції відповідач-1 вказує, що ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат" є прямим споживачем в розумінні положень Кодексу ГТС, а ТОВ "Оператор ГТС України" є суб`єктом господарювання, уповноважений на укладення договорів транспортування природного газу та їх виконання. У зв`язку з чим, між ТОВ "Оператор ГТС України" та ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат" на виконання вимог Кодексу ГТС укладено договір транспортування природного газу від 27.12.2019 №/19-1206-02. Вказаний договір є типовим договором, який затверджений регулятором (КНРЕКП) у відповідності до вимог Закону України "Про ринок природного газу".

Щодо спростування тверджень апелянта про відсутність доказів введення в експлуатацію газопроводу Ду 800, відповідач-1 зазначає, що ним надано документи, які підтверджують введення в експлуатацію газопроводу у 1987 році, а позивач, у свою чергу, будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження посилань на невведення в експлуатацію газопроводу ані суду першої інстанції, ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції не надано.

Відповідач-1 вважає необґрунтованими посилання скаржника на висновки НКРЕКП в листі від 24.12.2020 №13902/16/7-20 про порушення відповідачем-1 норм діючого законодавства, оскільки в даному листі регулятор посилається на норми чинного законодавства, якими регулюється порядок транспортування і розподілу природного газу. При цьому, твердження про порушення Кодексу газорозподільної системи та інших норм чинного законодавства ТОВ "Оператор ГТС України" або ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат" відсутні.

Щодо зауважень позивача до висновку експертизи ДП "Придніпровський експертно-технічний центр Держпраці" від 07.10.2020 №632.20.12-20.11, відповідач-1 вказує, що апелянтом не надано будь-яких належних та допустимих доказів, які б спростували висновки експерта, а також під час розгляду даної справи в суді першої інстанції не заявлено клопотання про проведення альтернативної або повторної експертизи газопроводу.

На думку відповідача-2, твердження апелянта про недійсність договору є необґрунтованими, а його укладення жодним чином не порушує будь-яких прав АТ "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" та будь-яких інших осіб, зокрема з огляду на те, що сам договір не спрямований на порушення громадського порядку та інтересів держави і укладений згідно вимог постанови НКРЕКП від 30.09.2015 №2497.

ІV. Апеляційне провадження

4.1 Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді

Згідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 04.10.2021 для розгляду апеляційної скарги визначена колегія у складі: головуючий суддя Кузнецов В.О., судді Чередко А.Є., Коваль Л.А.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.10.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.09.2021; призначено справу до розгляду на 16.11.2021 на 10 годин 00 хвилин.

03.11.2021 на адресу апеляційного господарського суду надійшло клопотання позивача про долучення доказів, в якому просило врахувати під час розгляду апеляційної скарги лист НКРЕКП від 30.09.2021 №11238/16.4.2/7-21.

Колегія суддів відхиляє вказане клопотання, оскільки наданий позивачем додатковий доказ не існував на час ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення.

Також апеляційний господарський суд не приймає до уваги додані до відповіді на відзив на апеляційну скаргу додаткові докази, оскільки заявником не надано докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Ухвалою апеляційного господарського суду від 15.11.2021 постановлено провести судове засідання призначене на 16.11.2021 на 10:00 год. в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду (зал судового засіданні №415а) в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку «EasyCon» (https://vkz.court.gov.ua/).

16.11.2021 у судове засідання з`явилися представники позивача (в режимі відеконференції) та відповідачів, які надали відповідні пояснення.

16.11.2021 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

4.2 Стислий виклад обставин справи, встановлених судами

Між акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» та ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» укладено договір розподілу природного газу відповідно до заяви приєднання від 01.01.2016 №094295АХ17АР016.

06.10.2020 на адресу АТ «Дніпропетровськгаз» надійшов лист ПАТ «ДМК» від 05.10.2020 №01/625 щодо намірів з 01 грудня перейти на постачання природного газу по «прямій трубі» з ГРС-1 ТОВ «Оператора ГТС України» та розірвати чинний договір на розподіл природного газу. Діючий вихід з ГРС-1 на мережі АТ «Дніпропетровськгаз» (газопроводи Ду 500 та Ду 600) ПАТ «ДМК» пропонує в подальшому використовувати для забезпечення субспоживачів комбінату та для забезпечення потреб ПАТ «ДМК» при проведенні ремонтно-профілактичних робіт на газопроводі Ду800.

20.10.2020 від 16.10.2020 №01/658 та №01/659 ПАТ «ДМК» повідомив позивача про те, що з 01.12.2020 здійснює перехід на постачання природного газу по «прямій трубі» з ГРС-1 ТОВ «Оператор ГТС України» та відповідно до Кодексу ГРМ змінює заявлений обсяг річної замовленої потужності на 2021 рік по всіх точках обліку.

Листом від 23.10.2020 №490007.2-Сл-13114-1020 АТ «Дніпропетровськгаз» звернулося до відповідача-1 та НКРЕКП та повідомило про відсутність правових та технічних підстав для переходу на постачання природного газу по «прямій трубі» з ГРС-1.

У відповідь на вказаний лист ТОВ «Оператор ГТС України» листом від 05.11.2020 №ТОВВИХ-20-12470 повідомив, що ПАТ «Дніпровський меткомбінат» є прямим споживачем в розумінні Кодексу ГТС, у зв`язку з чим між ТОВ «Оператор ГТС України» та ПАТ «Дніпровський меткомбінат», на виконання вимог Кодексу ГТС було укладено договір транспортування природного газу від 27.12.2019 №4/19-1206-02 та технічну угоду про умови приймання-передачі природного газу від 01.01.2020 №. Також між ТОВ «Оператор ГТС України» та ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» було оформлено Акт №КС-100713 від 01.01.2020 розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін по ККЦ ГРС-1 м. Кам`янське.

Позивач вважає, що договір транспортування природного газу від 27.12.2019 №4/19-1206-02 не міг бути укладений, а оскільки був укладений то підлягає визнанню недійсним.

4.3 Позиція апеляційного господарського суду у справі

Імперативними приписами статті 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення присутніх учасників справи відповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та надані заперечення, перевіривши встановлені на підставі фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Предметом спору в даній справі є вимога позивача про визнання недійсним договору транспортування природного газу від 27.12.2019 №4/19-1206-02, укладеному між товариством з обмеженою відповідальністю "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровсьгаз" та публічним акціонерним товариством "Дніпровський металургійний комбінат".

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом як порушеного права, так і охоронюваного законом інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Наявність інтересу означає, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав в інших осіб. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересу є визнання правочину недійсним (п. 2 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

В силу приписів частини 5 статті 203 Цивільного кодексу України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 204 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно зі статтею 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже, законодавцем передбачена можливість визнання правочинів недійсними, якщо на цьому наполягає одна із сторін або заінтересована особа на підставах встановлених законом.

Правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу визначені Законом України Про ринок природного газу.

Відповідно до визначення термінів, наведеному у статті 1 Закону України Про ринок природного газу, замовник фізична або юридична особа, яка на підставі договору замовляє надання однієї чи кількох із таких послуг: приєднання до газотранспортної або газорозподільної системи; транспортування природного газу; розподіл природного газу; зберігання (закачування, відбір) природного газу; послуги установки LNG; приєднання сукупність організаційних і технічних заходів, у тому числі робіт, спрямованих на створення технічної можливості для надання послуг транспортування чи розподілу природного газу, які здійснюються у зв`язку з підключенням об`єкта будівництва чи існуючого об`єкта замовника до газотранспортної або газорозподільної системи.

Згідно з ч.ч. 1, 2 Закону України Про ринок природного газу транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами. За договором транспортування природного газу оператор газотранспортної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газотранспортної системи встановлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу.

Типовий договір транспортування природного газу затверджується Регулятором. Оператор газотранспортної системи має забезпечити додержання принципу недискримінації під час укладення договорів транспортування природного газу із замовниками.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2497 затверджено типовий договір транспортування природного газу.

Оспорюваний правочин відповідає типовому договору, затвердженому постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2497 і не суперечить йому за змістом.

Місцевим господарським судом правомірно не прийнято до уваги доводи скаржника про те, що договір транспортування природного газу від 27.12.2019 №/19-1206-02, не відповідає розділу VI Кодексу ГТС, яким визначено технічні умови доступу та порядок приєднання до газотранспортної системи, враховуючи таке.

Відповідно до пункту 2 глави 1 розділу VI Кодексу ГТС приєднання об`єктів (у тому числі тих, які плануються збудувати) замовника приєднання до газотранспортної системи є нестандартним приєднанням.

Згідно з п.3 глави 1 розділу VI Кодексу ГТС, замовники приєднання мають право приєднатися до газотранспортної системи у випадку: відмови оператором газорозподільної системи замовнику приєднання у зв`язку з відсутністю або недостатністю вільної потужності; якщо замовник приєднання є газодобувним підприємством, який приєднує об`єкти видобутку/виробництва природного газу (біогазу); якщо замовник приєднання є оператором газорозподільної системи, межа території ліцензійної діяльності якого максимально наближена до точки приєднання; якщо тиск, необхідний для забезпечення потреб замовника, перевищує 1,2 МПа.

Разом з тим, абз.1 ч.1 ст.19 Закону України Про ринок природного газу передбачено, що суб`єкти ринку природного газу є рівними у праві на отримання доступу до газотранспортних та газорозподільних систем, газосховищ, установки LNG та на приєднання до газотранспортних і газорозподільних систем.

Відповідно до абз.1 ч.2 ст.19 Закону України Про ринок природного газу, оператор газотранспортної системи, оператор газорозподільної системи зобов`язані за зверненням суб`єкта ринку природного газу (замовника) забезпечити його приєднання до газотранспортної або газорозподільної системи.

Наведеним нормам кореспондується положення пункту 5 глави 1 Розділу VI Кодексу ГТС, де визначено, що оператор газотранспортної системи зобов`язаний за зверненням замовника приєднання забезпечити приєднання його об`єкта будівництва (у т.ч. об`єкта, який планується збудувати на земельній ділянці, що знаходиться у власності чи користуванні замовника) або існуючого об`єкта до газотранспортної системи за умови дотримання технічних норм та стандартів безпеки та за умови виконання замовником приєднання вимог цього Кодексу та чинного законодавства України.

Таким чином, безпідставні твердження позивача щодо виключного переліку умов, коли замовник приєднання має право приєднатися до газотранспортної системи, оскільки саме Закон України Про ринок природного газу передбачає право будь-якого суб`єкта ринку природного газу на приєднання до газотранспортної системи та встановлює відповідний обов`язок оператора газотранспортної системи забезпечити таке приєднання на недискримінаційних умовах.

Відповідно до пункту 9 глави 1 Розділу VI Кодексу ГТС приєднання об`єктів замовника оператором газотранспортної системи здійснюються на підставі договору на приєднання, який передбачає, зокрема: права та обов`язки сторін; строки та умови виконання приєднання; період обов`язкового виконання договору приєднання, а також умови його розірвання; відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору приєднання, у тому числі порушення передбачених строків виконання робіт; розмір або спосіб визначення оплати за приєднання, а також терміни внесення оплати окремими частинами (за необхідності); обсяг робіт, необхідних для виконання приєднання (технічний нагляд, підключення об`єкта замовника до газотранспортної системи, підключення, вартість стравленого газу тощо); умови одержання доступу до об`єктів, що належать суб`єкту приєднання, з метою будівництва або розширення мережі, необхідної для виконання приєднання; умови та спосіб, визначені замовником (власність (у тому числі шляхом купівлі-продажу), користування, господарське віддання, експлуатацію), передачі об`єктів газотранспортної системи оператору газотранспортної системи.

Системний аналіз наведених вище положень, з урахуванням визначення поняття приєднання наданого у статті 1 Закону України Про ринок природного газу, дає підстави для висновку, що процедура приєднання здійснюється з метою створення технічних умов для транспортування природного газу у зв`язку з підключенням об`єкту споживача до газотранспортної системи. Тобто, якщо наявне підключення об`єкта замовника до газотранспортної системи і, при цьому, існує технічна можливість для надання послуг транспортування природного газу, то приєднання є таким, що існує.

Наявні в матеріалах справи докази, зокрема, акт №КС-100713 від 01.01.2020 розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін по ККЦ ГРС-1 м.Кам`янське та технічної угоди про умови приймання-передачі природного газу від 01.01.2020 №, укладеної між відповідачем-1 та відповідачем-2, а також лист ТОВ Оператор ГТС України від 05.11.2020, відповідно якого відповідач-1 визнає ПАТ ДМК прямим споживачем, свідчать про те, що об`єкти ПАТ ДМК на момент звернення позивача із позовом, є підключеними до газотранспортної системи, а приєднання до газотранспортної системи є таким, що існує.

Відтак, оператор ГТС не вчиняв дій з приєднання об`єктів ПАТ "Дніпровський меткомбінат" до газорозподільної системи безпосередньо, оскільки прийняв від АТ "Укртрансгаз" майно в тому стані і статусі, що існувало на момент передачі такого майна, зокрема, у стані приєднання об`єктів ПАТ "Дніпровський меткомбінат" до газотранспортної системи.

Отже, у даному випадку відсутні підстави для застосування положень розділу VІ Кодексу ГТС, який регулює технічні умови доступу та порядок приєднання до газотранспортної системи.

Порядок укладення договору транспортування природного газу врегульовано розділом VIII Кодексу ГТС. Зокрема, одержання доступу до потужності, надання послуг із транспортування, у тому числі вчинення дій з врегулювання добового небалансу, є складовими послуги транспортування природного газу та здійснюються виключно на підставі договору транспортування. Оператор газотранспортної системи не має права відмовити в укладенні договору транспортування за умови дотримання заявником вимог щодо його укладення, передбачених цим розділом (пункт 1 глави 1 розділу VIII Кодексу).

Згідно з п.2 глави 1 розділу VIII Кодексу ГТС для укладення договору транспортування замовник послуг транспортування надає оператору газотранспортної системи: заяву на укладення договору транспортування, за формою оператора газотранспортної системи, є публічною інформацією та оприлюднюється на його веб-сайті; у випадку, якщо замовником послуг транспортування є нерезидент України, додатково надається документ, що підтверджує його реєстрацію в якості суб`єкта господарювання в країні його постійного місцезнаходження; документи, що підтверджують повноваження осіб представляти, у тому числі вчиняти правочини, замовника послуг транспортування.

Відповідно до пункту 4 глави 1 розділу VIII Кодексу ГТС для укладення договору транспортування оператор газотранспортної системи не має права вимагати документи та/або інформацію, що не передбачені в пункті 2 цієї глави.

ПАТ "Дніпровський меткомбінат" є прямим споживачем, а тому відповідно до Кодексу ГТС з ним було укладено договір транспортування природного газу від 27.12.2019 №/19-1206-02. Об`єкти ПАТ "ДМК" були приєднані (фізично підключені) до газотранспортної системи, тобто існувала технічна можливість транспортування природного газу, відтак у оператора ГТС були відсутні підстави у відмові в укладенні договору транспортування.

Колегія суддів відхиляє доводи скаржника щодо обов`язку укладення нового договору приєднання.

Так, відповідно до п.10. глави 1 розділу VІ Кодексу ГТС, за необхідності реконструкції чи технічного переоснащення вже підключеного до газотранспортної системи об`єкта, у тому числі в результаті зміни форми власності чи власника цього об`єкта, коли виникає необхідність збільшення технічної потужності в точці приєднання або її перенесення, з новим чи діючим власником об`єкта має бути укладений новий договір приєднання відповідно до умов цього Кодексу.

Тобто, лише у випадку, якщо після зміни власника об`єкта, приєднаного до ГТС, є необхідність реконструкції чи технічного переоснащення цього об`єкту, у зв`язку з потребою збільшення технічної потужності або перенесення точки приєднання, є підстави укладення договору приєднання, в інших випадках зміни власника приєднаного до ГТС об`єкту не є підставою укладання нового договору на приєднання.

Апеляційний господарський суд вважає безпідставними доводи позивача про відсутність доказів введення в експлуатацію газопроводу Ду 800, оскільки у акті Дніпровського металургійного комбінату ім.Ф.Е.Дзержинського від 23.10.1987 "Про приймання в експлуатацію робочою комісією закінченої реконструкції ГРС-1, яка входить в комплекс заходів комбінованої продувки конвекторів ІІ етапу будівництва ККЦ" вказано про те, що газопровід Ду 400 з`єднаний з газопроводом Ду 800.

Наведене свідчить про те, що робочою комісією після завершення реконструкції було прийнято в експлуатацію увесь комплекс газопроводів ГРС-1 м.Дніпродзержинськ, у тому числі Ду 800. Доводів зворотного позивачем не надано.

Крім того, державне майно - газопроводи ТОВ "Оператор ГТС України" отримано від АТ "Укртрансгаз" на підставі постанови Кабінеті Міністрів України від 15.11.2019 №942 "Про деякі питання управління майном, що перебуває в державній власності та використовується для забезпечення транспортування природного газу магістральними газопроводами".

Згідно з актом Дніпровського металургійного комбінату ім.Ф.Е.Дзержинського від 23.10.1987 робочою комісією після завершення реконструкції було прийнято в експлуатацію ГРС-1 м.Дніпродзержинськ.

Відповідно до наказу ВО "Харківтрансгаз" №257 від 31.12.1987 після реконструкції Дніпродзержинської ГРС-1, Дніпровський металургійний комбінат ім.Ф.Е.Дзержинського передав вказану ГРС на баланс ВО "Харківтрансгаз".

Приймаючи до уваги, що ТОВ "Оператор ГТС України" розпочало свою ліцензійну господарську діяльність з 01.01.2020, діючий оператор ГТС не вчиняв дій з приєднання об`єктів ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат" до газотранспортної системи безпосередньо, оскільки прийняв від АТ "Укртрансгаз" майно, що використовується у процесі провадження діяльності з транспортування природного газу магістральними трубопроводами, в тому стані і статусі, що існувало на момент передачі такого майна, зокрема у стані приєднання об`єктів ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат" до газотранспортної системи.

Апеляційний господарський суд не приймає до уваги посилання скаржника на лист НКРЕКП від 24.12.2020 №13902/16/7-20 щодо порушення відповідачем-1 норм діючого законодавства, оскільки у вказаному листі відсутні висновки НКРЕКП про порушення ТОВ "Оператор ГТС України" або ПАТ "Дніпровський металургійний комбінат" вимог чинного законодавства.

Щодо заперечень скаржника до висновку експертизи за результатами експертного обстеження (технічного діагностування) від 07.10.2020 №632.20.12.-20.11, виконаного ДП Придніпровський експертно-технічний центр Держпраці, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до вказаного висновку експертизи щодо об`єкту ділянка газопроводу підземного виконання від ГРС 1 м.Кам`янське (Ду800 мм) високого тиску (до 12 кгс/см2) довжиною 1,3 км визнано можливою подальшу експлуатацію з робочим тиском 12 кгс/см2.

При цьому експертами продовжено строк безпечної експлуатації до 07.10.2023.

Згідно з актом випробування на міцність газопроводу Ду 800 від КЦ до ГРС 1, складеного комісією ТОВ "Кривбасгеопроект", дефектів і пошкоджень елементів газопроводу не виявлено, що підтверджує міцність та цілісність газопроводу.

Отже, за результатами експертного дослідження, виконаного спеціалізованою установою, встановлено та підтверджено можливість експлуатації газопроводу Ду 800 від КЦ до ГРС 1.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.ч.1,3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 104 Господарського процесуального кодексу України визначено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Отже, висновок експерта відноситься до засобів доказування нарівні із іншими доказами у справі та не має будь-яких переваг поряд з іншими доказами у справі.

Позивачем не спростовано висновку експертизи щодо технічної справності газопроводу та можливості його експлуатації для транспортування природного газу.

При цьому, позивач не був позбавлений можливості подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення або звернутися до господарського суду з клопотанням про призначення у справі судової експертизи.

Твердження скаржника про те, що ПАТ "ДМК" фактично надає послуги з розподілу природного газу ПАТ Дніпровагонмаш та ДП Стальзавод розцінюється судом апеляційної інстанції як припущення, що не підтверджені жодними доказами.

Під час вирішення спору про визнання недійсним оспорюваного правочину необхідно застосовувати загальні положення статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Свобода договору, яка передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, і свобода підприємницької діяльності, яка полягає у самостійному здійсненні без обмежень будь-якої підприємницької діяльність, не забороненої законом, є ключовими засадами цивільного права та господарського права, закріпленими у статті 3, 627 Цивільного кодексу України, статтях 6, 43 Господарського кодексу України. Визнання договору недійсним за позовом третьої особи, не сторони договору, є суттєвим втручанням держави у зазначені принципи і порушений інтерес особи має бути таким, що вимагає такого втручання і таке втручання має бути єдиним можливим способом виправлення правової ситуації.

Колегія суддів враховує, що позивач, реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Отже, суд має з`ясувати: чи було порушено право позивача, і у чому сам полягає таке порушення та яким чином може бути відновлено у даному спорі, і у залежності від встановлених обставин справи вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача.

Колегія суддів звертає увагу на те, що як порушення розуміється такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Обґрунтовуючи наявність порушеного права позивач посилається на те, що неправомірні дії відповідачів призводять до негативних наслідків, зокрема АТ Дніпропетровськгаз не володіє інформацією щодо технічної справності Ду800, наявності виконавчо-технічної документації на нього, одночасно, в зоні розташування ПАТ ДМК перебувають як промислові споживачі, так і побутові, яким АТ Дніпроптеровськгаз здійснює розподіл природного газу; вихід підприємств з зони розподілу АТ Дніпроптеровськгаз призведе до суттєвого зростання тарифу на розподіл для споживачів всіх форм власності.

Наведені позивачем обставини, не свідчать про те, що оспорюваний правочин, а також правовідносини, що виникли з нього, будь-яким чином призвели до порушення, невизнання чи оспорення прав або інтересів позивача, або могли так чи інакше вплинути на його права та обов`язки.

Відтак, обраний позивачем спосіб захисту неспроможний призвести до захисту чи відновлення його прав та інтересів, а отже і не може визнаватись ефективним.

Зважаючи на те, що позивач не довів належними доказами, що його права та законні інтереси як заінтересованої особи порушені оспорюваним договором, і в результаті задоволення позову його майнові права буде захищено та відновлено, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов законного та обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновку Європейського Суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ д 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції.

4.4 Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права під час ухвалення рішення в оскаржуваній частині судом апеляційної інстанції не встановлено. В зв`язку з цим апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції має бути залишене без змін.

4.5. Розподіл судових витрат

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст.269,275,276,281-283 Господарського процесуального кодексу України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні апеляційної скарги акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ" відмовити.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.09.2021 у справі №904/2104/19 (910/4994/21) залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Постанова складена у повному обсязі 24.11.2021.

Головуючий суддя В.О. Кузнецов

Суддя Л.А.Коваль

Суддя А.Є.Чередко