Справа № 909/1066/13
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї НИ

18.11.2021 м. Івано-Франківськ
Господарський суд Івано-Франківської області у складі головуючого судді Ткаченко І. В., cуддів Шкіндера П. А. та Рочняк О. В., при секретарі судового засідання Сегін І. В., за участю представника Головного управління ДПС в Івано-Франківській області Довган О. В., представника ОСОБА_1 адвоката Палій О. С., кредитора ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 Хоптія М. В., розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження заяву ліквідатора приватного вищого навчального закладу "Західноукраїнський економіко-правничий університет" до відповідачів: приватного підприємства "ВІТНІР-ЗАХІД" та ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про право власності та витребування нерухомого майна, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів ОСОБА_4 у справі про банкрутство ПВНЗ "Західноукраїнський економіко-правничий університет".

В провадженні Господарського суду Івано-Франківської області перебуває справа про банкрутство ПВНЗ "Західноукраїнський економіко-правничий університет". Дана справа перебуває на стадії ліквідації банкрута.

21 листопада 2019 р., ліквідатор ПВНЗ "Західноукраїнський економіко-правничий університет" звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області в межах справи про банкрутство ПВНЗ "Західноукраїнський економіко-правничий університет" із заявою до відповідачів ПП "ВІТНІР-ЗАХІД" та ОСОБА_1 із такими вимогами:

- визнати недійсним видане приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Балацьким О. О. та зареєстрованого в реєстрі за № 2784 свідоцтво від 18 вересня 2014 р. про право власності ПП "Вітнір-Захід" на нерухоме майно - об`єкт незавершеного будівництва літ. А, Б, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- витребувати у ОСОБА_1 на користь ПВНЗ "Західноукраїнський економіко-правничий університет" незавершене будівництво літ. А, Б, тип нерухомості: нежитлове приміщення проектною площею 26,2 кв.м., стан: готовність - 24 %, матеріал: цегла, фундамент - бетонний. Незавершене будівництво розташовано на земельній ділянці площею 0,4838 га; кількість поверхів: 1; кімнат/приміщень: 2; світло: ні; газ: ні; асфальт: ні; телефон/інтернет: ні; підсобні приміщення та споруди - відсутні; план приміщення - відсутній. Місцезнаходження незавершеного будівництва АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, на 29 квітня 2015 р., Львівський апеляційний господарський суд визнав недійсними результати аукціону з продажу майна банкрута, на яких було відчужено ПП "Вітнір-Захід" зазначене нерухоме майно банкрута. Згодом ПП "Вітнір-Захід" продало згаданий об`єкт нерухомого майна фізичній особі ОСОБА_4 , а той в свою чергу - фізичній особі ОСОБА_1

24 грудня 2019 р., суд прийняв зазначену заяву до розгляду, залучив до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів ОСОБА_4 та призначив підготовче засідання на 21 січня 2020 р.

20 січня 2020 р., до суду надійшов відзив ОСОБА_1 на заяву ліквідатора ПВНЗ "Західноукраїнський економіко-правничий університет", із змісту якого вбачається, що відповідач щодо позову заперечує, при цьому зазначає, що обраний заявником спосіб захисту свого права (визнання недійсним правочину) є неефективним у даних правовідносинах, оскільки саме по собі визнання недійсним свідоцтва про право власності не сприятиме відновленню порушеного права заявника. Також відповідач вказує на відсутність правових підстав для застосування до спірних правовідносин правових норм, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, оскільки спірне майно вибуло з його водіння за його волею за відплатним правочином, шляхом вчинення свідомих дій, спрямованих на відчуження цього майна. При цьому представник відповідача ОСОБА_1 у відзиві зазначив, що об`єктом позову про витребування майна з чужого володіння є річ, яка не існує в натурі на момент подання позову так як, 29 жовтня 2015 р., незавершене будівництво було знесене. Крім того, відповідач зазначив, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку із спливом позовної давності, оскільки спірне майно вибуло з володіння заявника в серпні 2014 р., в результаті його продажу на аукціоні, а вимоги про витребування такого майна заявлені в листопаді 2019 р.

Цього ж дня, відповідач подав заяву про застосування позовної давності.

24 січня 2020 р., від ліквідатора ПВНЗ "Західноукраїнський економіко-правничий університет" надійшло заперечення на заяву відповідача ОСОБА_1 про застосування позовної давності, в якій заявник зазначив, що дана заява відповідача є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. При цьому зазначив, що подання кредитором - ОСОБА_5 позову про визнання недійсними спірних договорів та застосування двосторонньої реституції, унеможливило подачу відповідної заяви безпосередньо ліквідатором в межах строку позовної давності.

19 березня 2020 р., у зв`язку з поширенням на території України коронавірусу COVID-19 та введенням Урядом України протиепідемічних заходів, з метою запобігання розповсюдженню особливо небезпечного вірусного захворювання суд (головуючий суддя Ткаченко І. В., судді Шкіндер П. А. та Михайлишин В. В.) відклав розгляд справи до закінчення дії карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 р. № 392 зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 р. № 500, на усій території України з 22 травня 2020 р. до 31 липня 2020 р. дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11 березня 2020 р., продовжено із введенням часткових послаблень протиепідемічних заходів.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" із змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2020 р. № 1301, від 05 січня 2021 р. № 9, від 18 січня 2021 р. № 25, від 05 лютого 2021 р. № 83, від 27 січня 2021 р. № 123, від 17 лютого 2021 р. № 104, від 24 лютого 2021 р. № 154, від 28 квітня 2021 р. № 445, установлено з 19 грудня 2020 р. до 30 червня 2021 р. на території України карантин.

13 квітня 2021 р., на підставі розпорядження керівника апарату суду у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Михайлишина В. В., враховуючи положення ст. 32 ГПК України, було здійснено повторний автоматизований розподіл справи № 909/1066/13, за результатами якого суддю Михайлишина В. В. замінено на суддю Рочняк О. В.

31 травня 2021 р., суд призначив розгляд даної справи на 17 червня 2021 р.

17 червня 2021 р., суд закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті на 07 липня 2021 р.

07 липня 2021 р., суд відклав розгляд справи по суті на 09 серпня 2021 р.

09 серпня 2021 р., суд відклав розгляд справи по суті на 23 вересня 2021 р., однак в цей день судове засідання не відбулося у зв`язку з перебуванням судді Ткаченко І. В. у відпустці.

27 жовтня 2021 р., суд призначив розгляд справи по суті на 18 листопада 2021 р.

Розглянувши матеріали заяви, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, заслухавши учасників справи, суд

в с т а н о в и в:

16 січня 2014 р., суд визнав ПВНЗ "Західноукраїнський економіко-правничий університет" банкрутом, відкрив ліквідаційну процедуру та призначив ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Ловаса Василя Олексійовича.

28 серпня 2014 р., відбувся аукціон з продажу майна ПВНЗ "Західноукраїнський економіко-правничий університет", в результаті якого було продано незавершене будівництво літ. А, Б, тип нерухомості: нежитлове приміщення проектною площею 26,2 кв.м., стан: готовність - 24 %, матеріал: цегла, фундамент - бетонний. Незавершене будівництво розташовано на земельній ділянці площею 0,4838 га; кількість поверхів: 1; кімнат/приміщень: 2; світло: ні; газ: ні; асфальт: ні; телефон/інтернет: ні; підсобні приміщення та споруди - відсутні; план приміщення - відсутній. Місцезнаходження незавершеного будівництва м. Чернівці, проспект Незалежності, 104А. Переможцем аукціону стало ПП "ВІТНІР-ЗАХІД" (об`єкт аукціону ПВНЗ "Західноукраїнський економіко-правничий університет").

29 серпня 2014 р., за результатами згаданого аукціону між ПВНЗ "Західноукраїнський економіко-правничий університет" (продавець) та ПП "ВІТНІР-ЗАХІД" (покупець) було укладено договір купівлі-продажу майна банкрута на аукціоні.

На виконання до умов цього договору продавець передав, а покупець прийняв у власність майно - об`єкт аукціону ПВНЗ "Західноукраїнський економіко-правничий університет", що підтверджується наявним в матеріалах справи актом про передання права власності на нерухоме майно від 29 серпня 2014 р.

18 вересня 2014 р., приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Балацький О. О. видав та зареєстрував в реєстрі за № 2784 свідоцтво про право власності ПП "Вітнір-Захід" на нерухоме майно - об`єкт незавершеного будівництва літ. А, Б (приміщення охорони), відсоток готовності якого складає 24 %, що знаходиться за адресою: м. Чернівці, проспект Незалежності, 104А.

18 вересня 2014 р., ПП "ВІТНІР-ЗАХІД" (продавець) та ОСОБА_4 (покупець) уклали договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого, продавець передав, покупець прийняв об`єкт незавершеного будівництва літ. А, Б, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В подальшому, на підставі договору купівлі-продажу 26 вересня 2014 р., ОСОБА_4 згадане вище майно було продано ОСОБА_1 .

01 жовтня 2014 р., кредитор ПВНЗ "Західноукраїнський економіко-правничий університет" ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про визнання недійсним аукціону від 28 серпня 2014 р., проведеного Івано-Франківською аграрною товарною біржею з реалізації незавершеного будівництва по АДРЕСА_1 , яке належить ПВНЗ "Західноукраїнський економіко-правничий університет".

Господарський суд Івано-Франківської області ухвалою від 26 листопада 2014 р. в задоволенні цієї заяви кредитора ОСОБА_2 відмовив.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 29 квітня 2015 р. (залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 15 липня 2015 р.) ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 26 листопада 2014 р. скасовано і прийнято нове рішення, яким визнано недійсними результати аукціону від 28 серпня 2014 р., оформленого протоколом № 1 про хід торгів на цільовому аукціоні Івано-Франківської аграрної товарної біржі від 28 серпня 2014 р.

Отже, предметом даного спору є вимога позивача (ліквідатора банкрута) про визнання недійсним свідоцтва про право власності та витребування майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Разом з цим, застосування конкретного способу захисту права залежить як від захисту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Отже суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин, зміст порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 р. у справі № 338/180/17 та від 11 вересня 2018 р. у справі № 905/1926/16.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Суть державної реєстрації прав - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, які вже мали місце на підставі рішень відповідних органів, договорів чи інших правовстановлюючих документів, шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру прав, а не безпосереднє створення таких фактів зазначеними записами.

З огляду на викладене, свідоцтво про право власності є лише документом, яким оформлюється відповідне право, але не є правочином, на підставі якого це право виникає, змінюється чи припиняється, тобто, оскаржуване свідоцтво про право власності не породжує виникнення у відповідача відповідного права, а тільки фіксує факт його наявності.

Подібна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 27 червня 2018 р. у справі № 925/797/17 та від 15 жовтня 2019 р. у справі № 916//780/18.

За наведених обставин суд вважає, що обраний спосіб захисту права шляхом визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на майно не забезпечить захисту прав позивача (банкрута - ПВНЗ "Західноукраїнський економіко-правничий університет") як власника майна та не призведе до реального поновлення його прав. Відтак, в задоволенні заяви ліквідатора ПВНЗ "Західноукраїнський економіко-правничий університет" в частині визнання недійсним свідоцтва про право власності слід відмовити.

Щодо вимоги ліквідатора ПВНЗ "Західноукраїнський економіко-правничий університет" про витребування майна слід зазначити таке.

Згідно із ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства (в редакції чинній станом на дату звернення позивача (ліквідатора) із позовом), ліквідатор з дня свого призначення вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

В ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах (аукціоні), яка складається з підготовки, проведення торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; направлення письмових повідомлень про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна), продажу майна (забезпеченні переходу права власності на майно боржника до покупця - учасника прилюдних торгів (аукціону)), та враховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів (аукціонів), складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, аукціон є правочином. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10 червня 2021 р. у справі № 910/3919/19, від 10 березня 2020 р. у справі № 904/8201/16 та від 02 травня 2018 р. у справі № 910/10136/17.

Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема, тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Як зазначено у ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

А відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Отже, незаконним володільцем може бути добросовісний і недобросовісний набувач.

Одним із випадків, коли майно можна витребувати від добросовісного набувача, є вибуття такого майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі (п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України). За змістом зазначеної норми, майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Правова позиція наведеного змісту була викладена Верховним Судом України у постанові від 18 січня 2017 р. у справі № 6-2776цс16 та Верховним Судом у постанові від 23 квітня 2019 р. у справі № 902/1090/16.

Крім того, Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 23 квітня 2019 р. у справі № Б-19/207-09 зазначив, що з огляду на встановлені судом порушення визначеного законодавством порядку підготовки та проведення аукціону відсутні підстави стверджувати про наявність належної волі на вибуття спірного нерухомого майна з власності боржника.

Отже, у даному випадку вбачається, що незавершене будівництво літ. А, Б, яке знаходиться на АДРЕСА_1 вибуло поза волею власника.

Враховуючи те, що суд визнав недійсними результати аукціону з продажу майна банкрута, в результаті якого було продано незавершене будівництво літ. А, Б, що знаходиться на АДРЕСА_1 , вимога ліквідатора ПВНЗ "Західноукраїнський економіко-правничий університет" про витребування у ОСОБА_1 на користь ПВНЗ "Західноукраїнський економіко-правничий університет" незавершеного будівництва літ. А, Б, тип нерухомості: нежитлове приміщення проектною площею 26,2 кв.м., стан: готовність - 24 %, матеріал: цегла, фундамент - бетонний. Незавершене будівництво розташовано на земельній ділянці площею 0,4838 га; кількість поверхів: 1; кімнат/приміщень: 2; світло: ні; газ: ні; асфальт: ні; телефон/інтернет: ні; підсобні приміщення та споруди - відсутні; план приміщення - відсутній. Місцезнаходження незавершеного будівництва АДРЕСА_1 , є обґрунтованою.

Разом з тим, відповідачем ОСОБА_1 подано заяву про застосування до вимог ліквідатора позовної давності.

Згідно із положеннями статей 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Аналіз стану інформованості особи, вираженого дієсловами "довідалася" та "могла довідатися" у ст. 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права або не звертався за його захистом до суду, недостатньо.

Закон також не пов`язує перебіг позовної давності за віндикаційним позовом ані з укладенням певних правочинів щодо майна позивача, ані з фактичним переданням майна порушником, який незаконно заволодів майном позивача, у володіння інших осіб. (Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 р. у справі № 914/3234/16).

Отже, початок перебігу позовної давності за вимогами в порядку ст. 388 ЦК України відліковується з моменту, коли особа дізналася про вибуття свого майна до іншої особи. В даному випадку з моменту вибуття майна з володіння власника (банкрута) поза його волею, тобто з моменту набрання законної сили постанови Львівського апеляційного господарського суду від 29 квітня 2015 р. (залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 15 липня 2015 р.) про визнання недійсними результатів аукціону від 28 серпня 2014 р. Тобто, позивачу (ліквідатору банкрута) було відомо про порушення його прав принаймні на цю дату - 28 серпня 2014 р., і щонайменше з цієї дати почався перебіг позовної давності для звернення із таким позовом.

Схожий підхід до обрахунку початку перебігу позовної давності застосовано Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постановах від 19 лютого 2020 р. у справі № 907/323/18 та від 30 квітня 2020 р. у справі № 908/61/13-г.

Тому аргументи ліквідатора щодо подання кредитором ОСОБА_5 позову про визнання недійсними договорів купівлі-продажу від 18 вересня 2014 р. та 26 вересня 2014 р., а також застосування двосторонньої реституції, що нібито унеможливило подання відповідної заяви безпосередньо ліквідатором в межах позовної давності вбачаються безпідставними, оскільки позовна давність не переривається лише за наявності факту звернення з позовом до суду. Так, пред`явлення позову з недотриманням визначеної процесуальним законом процедури (порядку) захисту порушених прав не має наслідком переривання позовної давності.

Аналогічного змісту правова позиція зазначена Верховним Судом у постанові від 30 квітня 2020 р. у справі № 908/61/13-г.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Терміни позовної давності, що є звичайним явищем в національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконують кілька завдань, у тому числі забезпечують юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (рішення ЄСПЛ від 20 вересня 2011 р. у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Російської Федерації", від 22 жовтня 1996 р. у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

Враховуючи наведене, в частині вимог ліквідатора ПВНЗ "Західноукраїнський економіко-правничий університет" про витребування у ОСОБА_1 незавершеного будівництва літ. А, Б, що знаходиться на АДРЕСА_1 , слід відмовити у зв`язку із пропуском позовної давності.

Керуючись статтями 129, 237, 238, 240, 241 ГПК України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні заяви ліквідатора приватного вищого навчального закладу "Західноукраїнський економіко-правничий університет" до приватного підприємства "ВІТНІР-ЗАХІД" та ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про право власності та витребування нерухомого майна у справі про банкрутство приватного вищого навчального закладу "Західноукраїнський економіко-правничий університет" - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного тексту рішення.

Головуючий суддя І. В. Ткаченко

Суддя П. А. Шкіндер

Суддя О. В. Рочняк

Повний текст рішення складено 23 листопада 2021 р.