ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А
26.11.2021 Справа № 905/1679/21 Господарський суд Донецької області у складі судді Огороднік Д.М., розглянувши матеріали
за первісним позовом Маріупольської міської ради
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Тіс Еко»
проприпинення дії договору від 27.05.2011 б/н
Третя особа Комунальне підприємство «Полігон ТПВ»
за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Тіс Еко»
до Маріупольської міської ради
про визнання укладенною додаткову угоду
Третя особаКомунальне підприємство «Полігон ТПВ»
Без повідомлення (виклику) учасників справи.
На розгляд Господарського суду Донецької області передані позовні вимоги Маріупольської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІС ЕКО» про припинення дії договору простого товариства від 27.05.2011, б/н «Про спільну розробку та впровадження інвестиційного проекту зі зменшення викидів парникових газів за допомогою системи відбору та утилізації біогазу на міських полігонах ТПВ №1 і ТПВ №2 у рамках проекту Спільного Впровадження Кіотського протоколу та договорів, укладених між Маріупольською міською радою та ТОВ «ТІС ЕКО від 24.04.2009 та 25.03.2010», укладеного між Маріупольською міською радою, від імені якої на підставі рішення Маріупольської міської ради від 29.03.2011 №6/6-338 діяв Департамент розвитку житлово-комунальної інфраструктури Маріупольської міської ради, з однієї сторони , та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТІС ЕКО» з іншої сторони, з урахуванням додаткової угоди №1 від 27.07.2011, додаткової угоди №2 від 26.02.2013, додаткової угоди №3 від 01.10.2019 до нього, які є невід`ємними частинами зазначеного договору простого товариства на підставі пункту 7 частини 1 статті 1141, пункту 7 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України, частиною 2 статті 20 Господарського кодексу України та підпункту 4 пункту 8.1 договору, у зв`язку з наставанням обставин, коли досягнення мети товариства стало неможливим.
Позов обґрунтований тим, що спірний договір суперечить чинному законодавству, що унеможливлює досягнення мети товариства та є підставою для припинення його дії .
04.10.2021, надійшла зустрічна позовна заява №29/09 від 29.09.2021 Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІС ЕКО» до Маріупольської міської рад про визнання укладеною Додаткову угоду №4 до Договору простого товариства від 27.05.2011, б/н «Про спільну розробку та впровадження інвестиційного проекту зі зменшення викидів парникових газів за допомогою системи відбору та утилізації біогазу на міських полігонах ТПВ№1 і ТПВ№2 у рамках проекту Спільного Впровадження Кіотського протоколу та договорів, укладених між Маріупольською міською радою та ТОВ «ТІС ЕКО» від 24.04.2009 та 25.03.2010», укладеного між Маріупольською міською радою, від імені якої на підставі рішення Маріупольської міської ради від 29.03.2011 №6/6-338 діяв Департамент розвитку житлово-комунальної інфраструктури Маріупольської міської ради, з однієї сторони, та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТІС ЕКО» з іншої сторони, з урахуванням додаткової угоди №1 від 27.07.2011, додаткової угоди №2 від 26.02.2013, додаткової угоди №3 від 01.10.2019 до нього, які є невід`ємними частинами зазначеного договору в редакції викладеній в зустрічній позовній заяві.
24.11.2021, на адресу суду, від Маріупольської міської ради надійшла заява про забезпечення позову (немайновий спір) у межах первісного позову по справі № 905/1679/21.
Заявник просить суд: вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони відповідачу - Товариству з обмеженою відповідальністю « ТІС ЕКО» вчиняти певні дії, а саме:
1) заборонити користування земельними ділянками, які знаходяться у комунальній власності територіальної громади міста Маріуполя в особі Маріупольської міської ради, та на яких розташовані полігони ТПВ №1 і ТПВ №2 у м. Маріуполі:
та на частини земельної ділянки КП «Полігон ТПВ» на право прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій: 0,0972 га, 0,0069 га, 0,2932 га, 0,3589 га»;
2) заборонити експлуатацію діючих побудованих та введених в експлуатацію інженерних споруд для виробництва газоелектричної енергії (когенераційні установки) на вказаних у п. 1 земельних ділянках комунальної власності на полігонах ТПВ №1 і ТПВ №2 в м. Маріуполі за адресами: вул. Флотська, 167, пр. Єдності, 1.
3) заборонити будівництво нових інженерних споруд, постачання обладнання, спорудження нових об`єктів, включаючи бурові роботи та прокладення трубопроводів, на вказаних у п. 1 земельних ділянках комунальної власності на полігонах ТПВ №1 і ТПВ №2 в м. Маріуполі за адресами: вул. Флотська, 167, пр. Єдності, 1.
Заява обґрунтована тим, що невжиття заходів забезпечення позову до вирішення спору про припинення договору може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист та поновлення оспорюваних прав та інтересів Маріупольської міської ради. Зокрема, заявник посилається на те, що Товариством з обмеженою відповідальністю « ТІС ЕКО» до прийняття рішення по справі може бути здійснено будівництво інженерних споруд, постачання обладнання, спорудження нових об`єктів, включаючи бурові роботи та прокладання трубопроводів, на земельних ділянках комунальної власності щодо яких у Товариства з обмеженою відповідальністю « ТІС ЕКО» належним чином не оформлені земельні сервітуту, що може істотно ускладнити ефективний захист прав заявника. Крім того, заявником вказується на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю « ТІС ЕКО» користується земельними ділянками (на полігонах ТПВ №1 та №2 в місті Маріуполь) без належно оформлених правових підстав. Також заявник посилається на те, що підстава для продовження дії спірного договору простого товариства, відпала, а саме закінчення дії Кіотсткого протоколу, то відповідно договір повинен бути припинений а тому продовження користування земельними ділянками (на полігонах ТПВ №1 та №2 в м. Маріуполь) є незаконним з боку Товариства.
Розглянувши вказану заяву, суд вважає за необхідне відмовити у її задоволенні, виходячи з наступного.
Частиною 2 статті 136 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Тобто, за приписами господарського процесуального законодавства таку процесуальну дію, як забезпечення позову, може бути вчинено як до пред`являння позову так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Частинами 1, 3 ст. 138 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа. У разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема: забороною відповідачу вчиняти певні дії.
Так, з огляду на викладені вище норми процесуального законодавства, метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є, зокрема, уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача.
В немайнових спорах має досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.
Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав
У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд, зокрема, має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги.
Обрання належного, відповідного до предмета спору, заходу забезпечення позову сприяє дотриманню принципу співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.
Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.09.2020 у справі №921/40/20.
Як вбачається зі змісту заяви, обставини наведені в обґрунтування заяви про забезпечення позову фактично свідчать про існування спору між сторонами, а не про існування обставин, які б свідчили про наявність визначених процесуальним законодавством підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Крім того, у обраний заявником спосіб забезпечення позову за відсутності беззаперечних підстав, може призвести до порушення законного права власності відповідача за первісним позовом на його обладнання.
Також, суд звертає на увагу на те, що заявником не надано жодних доказів на підтвердження вчинення відповідачем за первісним позовом дій щодо прокладання комунікацій, встановлення тимчасових споруд, яки позивач просить заборонити йому вчиняти.
Суд звертає увагу, що заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову.
Разом з тим, вимоги заяви щодо заборони відповідачу за первісним позовом обслуговування (експлуатацію) комунікацій, експлуатацію діючих інженерних споруд для виробництва газоелектричної енергії, щодо яких відсутній спір між сторонами в межах цієї справи, не узгоджуються з предметом та підставами позову, який заявник подав, а саме про припинення договору простого товариства у зв`язку з неможливістю досягнути мету його діяльності.
Судом встановлено, що заявник не довів належними доказами, яким чином не вжиття заходів забезпечення позову у даному випадку вплине на істотне ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, а саме право на припинення договору. Слід зазначити, що позивачем у позові не висуваються вимоги щодо наслідків припинення договору. Заява мотивована тим, що на думку позивача, відповідач за первісним позовом, неправомірно користується земельним сервітутом, що не заявляється позивачем як підстава позову про припинення договору.
Відтак, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову не містить обґрунтованих мотивів на підставі яких, суд міг би дійти висновку щодо доцільності та необхідності забезпечення позову.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 136, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд
У задоволенні заяви Маріупольської міської ради про забезпечення позову відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання (26.11.2021) та може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги у порядку та строки передбачені ст. 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Д.М. Огороднік