ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22.11.2021 Справа № 905/3/21 (219/6525/20) Господарський суд Донецької області у складі судді Огороднік Д.М., розглянувши матеріали

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до відповідача Приватного акціонерного товариства «Машинобудівний завод «Вістек» (вул. Миру, буд. 6, м. Бахмут, Донецька область, 84501, )

про стягнення коштів у розмірі 60987,09 грн

в межах справи 905/3/21

про банкрутство

боржник Приватне акціонерне товариство «Вістек»

розпорядник майна арбітражний керуючий Паркулаб В.Г.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Предмет та підстави позову

На розгляд Господарського суду Донецької області передані позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Вістек» про стягнення компенсаційних виплат (індекс інфляції) за несвоєчасне невиконання рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18.03.2019 по справі №219/14086/17 у розмірі 13166,71 грн та моральної шкоди за несвоєчасне виконання рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18.03.2019 по справі №219/14086/17 у розмірі 47820,38 грн.

Позов обґрунтований тим, що рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18.03.2019 по справі №219/14086/17 стягнуто на користь позивача з відповідача 325160,06 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 11 листопада 2017 року до 18 березня 2019 включно (сума визначена без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів). В подальшому, як зазначає позивач, відповідачем було частково виконано рішення суду та станом на 07.07.2020 на картковий рахунок позивача було сплачено середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 262908,18 грн. В той же час, позивач зазначає, що ним пред`явлено рішення суду на примусове виконання до Бахмутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області та заборгованість по рішенню Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18.03.2019 по справі №219/14086/17 була повністю погашена. З огляду на часткові сплати відповідачем суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, які були стягнуті рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18.03.2019 по справі №219/14086/17, позивачем нараховано та пред`явлено до стягнення компенсаційні виплати за порушення строку виплати грошових доходів (індекс інфляції) за несвоєчасне невиконання рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18.03.2019 по справі №219/14086/17 у розмірі 13166,71 грн згідно розрахунку, зазначеному в позовній заяві.

Крім того, позивач вказує, що в період з 30.07.2019 і до часу остаточного перерахування відповідачем виплат у рахунок виконання рішення він не мав коштів на утримання своєї родини, чим позбавив свою сім`ю можливості вести звичайний для неї спосіб життя. Вказане на думку позивача призвело до значних моральних та душевних страждань, пригніченого стану, втрату спокою, погіршення самопочуття та психологічного стану, втрати нормальних життєвих зв`язків, роздратованості, замкнутості в собі та своїх проблемах, погіршення відносин з оточуючими людьми. За наведених обставин позивачем заявлено про стягнення з відповідача моральної шкоди на підставі ст.ст. 23, 1166, 1167 Цивільного кодексу України за несвоєчасне виконання рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18.03.2019 по справі №219/14086/17.

Заперечення учасників процесу

10.08.2021, до Артемівського міськрайонного суду Донецької області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечив посилаючись на те, що за змістом приписів ст.ст. 94, 116, 117, ч. 2 ст. 235, ст. 236 Кодексу законів про працю України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про оплату праці» середній заробіток за час вимушеного прогулу за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця та не входить до структури заробітної плати. Відповідач, наголошує на тому, що під доходами згідно Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плат (грошове забезпечення) та інше. Отже, виконання зобов`язань щодо компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати законодавець нерозривно пов`язує з порушенням термінів виплати доходів громадян, що мають регулярний характер та встановлені строки виплати, а також нараховуються як винагорода за вже виконану або, яка має бути виконана у майбутньому роботу. Разом з тим, відповідач зазначає, що компенсація за затримку виплати заробітної плати відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю України може вимагатися лише за період до присудження заборгованості із заробітної плати. При цьому, відповідач звертає увагу на те, що компенсаційні виплати за порушення строку виплати грошових доходів були заявлені та стягнуті судом у справі №219/14086/17 до дня винесення рішення (включно). До того ж, відповідач вважає, що з моменту набрання законної сили рішення суду у справі, в якому зокрема розглядались і вимога про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, положеннями Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» більше не можуть бути застосовані, а зобов`язання роботодавця переходить у стадію виконання судового рішення - зобов`язання виконати судові рішення на користь позивача, що не регулюється матеріальними нормами трудового права відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, відповідач звертає увагу на те, що між ним та позивачем після набрання законної сили рішенням у справі №219/14086/17, було укладено договір б/н від 12.09.2019, яким погодженого порядок погашення грошових коштів, відповідно до якого виконання рішення було розстрочене до 31.12.2019. Водночас, відповідач заперечив щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди зазначивши, що моральна шкода має разовий характер, законом прямо не встановлено обов`язку про відшкодування моральної шкоди за виконання рішення суду з порушенням строків та на те, що позивачем вже було заявлено вимогу щодо відшкодування моральної шкоди в рамках справи №219/14086/17, посилаючись на аналогічні обставини.

19.08.2021, до Господарського суду Донецької області надійшов від відповідача відзив на позовну заяву, зміст якого є тотожним відзиву який було подано до Артемівського міськрайонного суду Донецької області

Хід розгляду справи та процесуальні дії

08.07.2020, позивач звернувся до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Машинобудівний завод «Вістек» про стягнення компенсаційних виплат (індекс інфляції) за несвоєчасне невиконання рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18.03.2019 по справі №219/14086/17 у розмірі 13166,71 грн та моральної шкоди за несвоєчасне виконання рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18.03.2019 по справі № 219/14086/17 у розмірі 47820,38 грн.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 06.04.2021 по справі №219/625/20 (провадження №2/219/2441/2020) передано матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Вістек» про стягнення коштів у розмірі 60987,09 грн за підсудністю до Господарського суду Донецької області.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною яких є боржник.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 08.06.2021 встановлений єдиний унікальний номер судової справи №905/3/21 (219/6525/20), справу передано до провадження судді Огороднік Д.М. на підставі ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства, у зв`язку з перебуванням у провадженні судді Огороднік Д.М. справи №905/3/21 про банкрутство Приватного акціонерного товариства «Вістек» ().

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 30.07.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/3/21 (219/6525/20), справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

Частиною 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення.

Розглянувши матеріали справи, керуючись принципом верховенства права, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд

ВСТАНОВИВ:

Фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин та перевірка їх доказами

Відносно відповідача Господарським судом Донецької області ухвалою від 15.02.2021 по справі №905/3/21 відкрито провадження у справі про банкрутство, на даний час провадження перебуває на стадії розпорядження майном.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Приватним акціонерним товариством «Вістек».

10.11.2017 позивача було звільнено з Приватного акціонерного товариства «Вістек`у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, в тому числі скорочення штату працівників, згідно п.1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, що підтверджується відповідним записом у трудовій книжці. На час звільнення обіймав посаду юрисконсульта.

Не погоджуючись із звільнення, позивач звернувся до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Машинобудівний завод «Вістек», в якій просив: визнати незаконним та скасувати наказ (розпорядження) Приватного акціонерного товариства «Машинобудівний завод «ВІСТЕК» №115 від 08.11.2017 «Про припинення трудового договору» (контракту) за п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України; поновити на посаді юрисконсульта юридичного відділу Приватного акціонерного товариства «Машинобудівний завод «Вістек»; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу; стягнути матеріальну та моральну шкоду.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18.03.2019 по справі №219/14086/17 (провадження №2/219/83/2019) позов задоволено частково, визнано незаконним та скасовано наказ (розпорядження) Приватного акціонерного товариства «Машинобудівний завод «Вістек» №115 від 08.11.2017 «Про припинення трудового договору» (контракту) за п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, поновлено ОСОБА_1 на посаді юрисконсульта юридичного відділу Приватного акціонерного товариства «Машинобудівний завод «Вістек», стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Машинобудівний завод «Вістек» на користь позивача 325160,06 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 11.11.2017 по 18.03.2019 включно (сума визначена без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів), стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Машинобудівний завод «Вістек» на користь позивача 5000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди. Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць (середньомісячної заробітної плати) допущено до негайного виконання.

У вказаному рішенні встановлено, що звільнення позивача ОСОБА_1 відбулося з порушенням вимог ст.ст. 40, 42, 49-2 Кодексу законів про працю України. Разом з тим, враховуючи поновлення позивача на роботі, у рішенні Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18.03.2019 по справі №219/14086/17 (провадження №2/219/83/2019) на підставі ст. 235 Кодексу законів про працю України здійснено розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 13.11.2017 по 18.03.2019 на суму 304040,20 грн та компенсаційних виплат за порушення строку виплати грошових доходів (індекс інфляції) на суму 21119,86 грн. При цьому, в резолютивній частині рішення вказані суми було зазначено як сукупність суми, яка становить середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11.11.2017 по 18.03.2019 включно (сума визначена без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів) у розмірі 325160,06 грн.

Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень, постановою Донецького апеляційного суду від 30.07.2019 по справі №219/14086/17 (провадження №2/219/83/2019) рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18.03.2019 по справі №219/14086/17 (провадження №2/219/83/2019) залишено без змін.

Отже, рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18.03.2019 по справі №219/14086/17 (провадження №2/219/83/2019) набрало законної сили 30.07.2019.

Разом з відзивом, відповідачем надано договір укладений між позивачем (далі за текстом договору - громадянин) та відповідачем (далі за текстом договору - товариство) про порядок погашення грошових коштів, які підлягають списанню за виконавчим листом від 12.08.2019.

Згідно з преамбулою вказаного договору вбачається, що сторони уклали цей договір про порядок погашення грошових коштів, які підлягають стягненню за виконавчим листом Артемівського міськрайонного суду Донецької області по справі №219/14086/17 (номер провадження №2/219/83/2019), який виданий 05.08.2019.

Сторони встановили, що цим договором регулюються відносини між сторонами щодо порядку погашення грошових коштів, які підлягають стягненню за виконавчим листом (п.1.1 договору про порядок погашення грошових коштів, які підлягають списанню за виконавчим листом від 12.08.2019).

За умовами п. 1.2 договору про порядок погашення грошових коштів, які підлягають списанню за виконавчим листом від 12.08.2019 виконавчим листом встановлені наступні грошові кошти, які повинні бути перераховані товариством громадянину:

- 325160,06 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 11.11.2017 року до 18.03.2019 року включно (сума визначена без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів);

Примітка: з них за рішенням суду 19.03.2019 товариством було проведена виплата в межах одного середнього заробітку 19166,30 грн (з них 3440,93 грн - ПДФО, 286,74 грн - ВЗ, 15388,63 грн - нарахований та виплачений дохід ОСОБА_1 ), а також додатково проведена виплата в межах суми стягнутої рішенням суду в розмірі 4614,13 грн (з них 818,27 грн - ПДФО, 68,19 грн - ВЗ, 3727,67 грн - нарахований та виплачений дохід ОСОБА_1 ).

Таким чином, на день укладання цього договору заборгованість за рішенням суду в частині стягнення середнього заробітку складає 325160,06 грн - 19116,30 грн - 4614,13 грн = 301429,63 грн.

- 5000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди;

- 704,80 грн судового збору за вимогами про відшкодування моральної шкоди.

Всього на момент укладання цього договору товариство зобов`язується виплатити громадянину коштів за рішенням суду на загальну суму 307134,43 грн (сума визначена без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів).

Відповідно до п. 3.1 договору про порядок погашення грошових коштів, які підлягають списанню за виконавчим листом від 12.08.2019 товариство зобов`язується перерахувати грошові кошти на картковий рахунок громадянина у наступних розмірах та строки:

- до 20 серпня 2019 року перерахувати на користь громадянина суму 25000,00 грн, утримавши з цієї суми податок з доходів фізичних осіб та інші обов`язкові платежі та перерахувати їх на відповідні рахунки державних органів у розмірі та строки відповідно до чинного законодавства України;

- до 30 вересня 2019 року перерахувати на користь громадянина суму 69107,41 грн, утримавши з цієї суми податок з доходів фізичних осіб та інші обов`язкові платежі та перерахувати їх на відповідні рахунки державних органів у розмірі та строки відповідно до чинного законодавства України;

- до 31 жовтня 2019 року перерахувати на користь громадянина суму 69107,41 грн, утримавши з цієї суми податок з доходів фізичних осіб та інші обов`язкові платежі та перерахувати їх на відповідні рахунки державних органів у розмірі та строки відповідно до чинного законодавства України;

- до 30 листопада 2019 року перерахувати на користь громадянина суму 69107,41 грн, утримавши з цієї суми податок з доходів фізичних осіб та інші обов`язкові платежі та перерахувати їх на відповідні рахунки державних органів у розмірі та строки відповідно до чинного законодавства України;

- до 31 грудня 2019 року перерахувати на користь громадянина суму 69107,41 грн, утримавши з цієї суми податок з доходів фізичних осіб та інші обов`язкові платежі та перерахувати їх на відповідні рахунки державних органів у розмірі та строки відповідно до чинного законодавства України.

Пунктом 3.2 договору про порядок погашення грошових коштів, які підлягають списанню за виконавчим листом від 12.08.2019 встановлено, що грошові кошти у розмірі 5000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди та у розмірі 704,80 грн судового збору за вимогами про відшкодування моральної шкоди, з яких не підлягається сплата податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, товариство зобов`язується перерахувати до 20 серпня 2019 року.

За умовами п. 4.1 договору про порядок погашення грошових коштів, які підлягають списанню за виконавчим листом від 12.08.2019 у разі порушення строків сплати грошових коштів, податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів відповідно до установлених у п.п. 3.1. та 3.2. договору, громадянин має право в односторонньому порядку (з повідомленням товариства) розірвати цей договір та пред`явити до примусового виконання виконавчий лист.

Термін дії цього договору встановлюється з дати його підписання та до 31 грудня 2019 року, однак до повного виконання сторонами договірних зобов`язань (п. 6.1 договору про порядок погашення грошових коштів, які підлягають списанню за виконавчим листом від 12.08.2019).

15.10.2019, позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій у відповідності до п. 4.1 договору про порядок погашення грошових коштів, які підлягають списанню за виконавчим листом від 12.08.2019, повідомив про розірвання даного договору, у зв`язку з невиконанням Приватним акціонерним товариством «Вістек» зобов`язань по погашенню грошового зобов`язання згідно п. 3.1 договору про порядок погашення грошових коштів, які підлягають списанню за виконавчим листом від 12.08.2019.

Позивач стверджує, що відповідачем рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18.03.2019 по справі №219/14086/17 (провадження №2/219/83/2019) було виконано несвоєчасно, а тому ним нараховано та пред`явлено до стягнення компенсаційні виплати за порушення строку виплати грошових доходів (індекс інфляції) у розмірі 13166,71 грн, яка розрахована наступним чином:

1) на суму 304889,64 грн (325160,06 грн (сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу стягнута рішенням суду по справі №219/14086/17 (провадження №2/219/83/2019)) - 20270,64 грн (визначена позивачем сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу сплачена відповідачем на його користь - 19.03.2019) х 1,009 х 1,010 х 1,007 х 1,007 х 1,007 х 1,001 х 1,002 (індекси інфляції за період з березня 2019 року по січень 2020 року) = 13345,01 грн;

2) на суму 20125,00 грн (визначена позивачем сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу сплачена відповідачем на його користь - 19.08.2019) х 13 днів/31 днів х 1,007 х 1,007 х 1,001 х 1,002 (індекси інфляції за період з вересня 2019 року по січень 2020 року) = 144,23 грн;

3) на суму 27753,92 грн (визначена позивачем сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу сплачена відповідачем на його користь - 25.11.2019) х 6 днів/30 днів х ,001 х 1,002 (індекси інфляції за період з листопада 2019 року по січень 2020 року) = 16,65 грн;

3) на суму 15000,00 грн (визначена позивачем сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу сплачена відповідачем на його користь - 13.12.2019) х 18 днів/31 днів х 1,002 (індекс інфляції за січень 2020 року) = 17,42 грн.

Оцінка аргументів учасників справи та мотиви рішення суду

Частиною другою статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи, серед іншого, вирішує спори про визнання недійсними будь-яких правочинів укладених боржником

Визначені ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства спори розглядаються та вирішуються судом у відокремленому позовному провадженні у межах справи про банкрутство за правилами Господарського процесуального кодексу України.

Як вже судом зазначалось вище, що ухвалою Господарського суду Донецької області від 15.02.2021 по справі №905/3/21 відкрито провадження у справі про банкрутство, на даний час провадження перебуває на стадії розпорядження майном.

За таких обставин, господарський суд розглядає даний спір у відокремленому позовному провадженні №219/6525/20 у межах справи про банкрутство №905/3/21 за правилами Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 43 Конституції України закріплено право на працю і заробітну плату, а саме визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом.

Стаття 55 Конституції України наголошує, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Частиною 1 ст.15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Там же зазначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Як встановлено судом, рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18.03.2019 по справі №219/14086/17 (провадження №2/219/83/2019) визнано незаконним та скасовано наказ (розпорядження) Приватного акціонерного товариства «Машинобудівний завод «Вістек» №115 від 08.11.2017 «Про припинення трудового договору» (контракту) за п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, поновлено ОСОБА_1 на посаді юрисконсульта юридичного відділу Приватного акціонерного товариства «Машинобудівний завод «Вістек», стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Машинобудівний завод «Вістек» на користь позивача 325160,06 грн середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11.11.2017 по 18.03.2019 включно (сума визначена без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів), стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Машинобудівний завод «Вістек» на користь позивача 5000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди. Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць (середньомісячної заробітної плати) допущено до негайного виконання.

Згідно з ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З позовної заяви вбачається, що позивач, звертаючись до суду з вимогою про стягнення компенсаційних виплат (індексу інфляції) у розмірі 13166,71 грн посилається на несвоєчасне невиконання відповідачем рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18.03.2019 по справі №219/14086/17.

В той же час, як вбачається зі змісту позовної заяви та як вбачається зі змісту рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18.03.2019 по справі №219/14086/17, суми (бази для нарахування), на які позивач здійснює нарахування компенсаційних виплат (індекс інфляції) є сумами середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в яку також включала компенсаційна виплата за порушення строку виплати грошових доходів (індекс інфляції) (які вже стягнуто рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18.03.2019 по справі №219/14086/17 та які на думку позивача частково сплачені відповідачем).

Судом встановлено, що звертаючись з вимогою про стягнення компенсаційних виплат (індекс інфляції) позивач не здійснив жодне посилання на норми матеріального права, які б передбачали право на відповідне нарахування. При цьому, позивачем також не долучено будь-яких доказів, що свідчать про виконання чи не виконання рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18.03.2019 по справі №219/14086/17 (як-то: платіжні доручення, виписку з карткового рахунку позивача, тощо).

Однак, згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони»), висловленим Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 25.06.2019 у справі №924/1473/15 та від 04.12.2019 у справі №917/1739/17, суд вважає за необхідне здійснити оцінку аргументів сторін стосовно спірних правовідносин з урахуванням норм матеріального права, які передбачають індексацію грошових доходів, зокрема: Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», ст. 625 Цивільного кодексу України.

Так, правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначаються Законом України «Про індексацію грошових доходів населення».

Статтею 1 цього Закону визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно зі статтею 2 даного Закону індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078.

Відповідно до п. 2 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України,які не мають разового характеру, зокрема оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер.

Пунктом 3 Порядку № 1078 визначено, що до об`єктів індексації, визначених у пункті 2, не відносяться, зокрема виплати, які обчислюються із середньої заробітної плати.

Така виплата як середній заробіток за час вимушеного прогулу (компенсаційні виплати за порушення строку виплати грошових доходів), що виплачується за рішенням суду та не є оплатою праці за виконану роботу, є разовою та розрахована із середньої заробітної плати, а тому ця виплата не підлягає індексації.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події) як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.

Стаття 2 зазначеного Закону визначає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до статі 3 даного Закону сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Пунктами 2, 3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159, передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат), соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо), стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення).

Суд вважає, що середній заробіток за час вимушеного прогулу та компенсаційні виплати за порушення строку виплати грошових доходів (індекс інфляції), які стягнуті за рішенням суду, не є заробітною платою у розумінні як Закону України «Про оплату праці» так і Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», а тому не підлягає компенсації (індексації).

Суд звертає увагу, що згідно зі ст. 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Аналогічні положення закріплені також у ст. 1 Закону України «Про оплату праці».

Отже, аналіз наведених норм свідчить, що заробітною платою можливо вважати грошовий еквівалент, який сплачується працівнику за виконану ним роботу.

У разі встановлення обставин вимушеного прогулу працівника (звільнення без законної підстави ст. 235 Кодексу законів про працю України та/або затримка виконання рішення про поновлення на роботі ст. 236 Кодексу законів про працю України ), такому працівнику виплачується не грошовий еквівалент виконаної роботи, а передбачена Кодексом законів про працю України компенсаційна виплата у вигляді середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу, у зв`язку із звільнення без законної підстави згідно ст. 235 Кодексу законів про працю України, як було встановлено рішенням Артемівського міськрайонним судом Донецької області від 18.03.2019 по справі №219/14086/17 за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу) і не може кваліфікуватися як плата за виконану роботу, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника.

Стаття 625 Цивільного кодексу України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання та поширює свою дію на всі види зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачена статтею 625 Цивільного кодексу України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством.

Велика Палата Верховного Суду не відступила від висновку викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15 іншого висновку Верховного Суду України про те, що припис частини другої статті 625 Цивільного кодексу України до трудових правовідносин не застосовується. Трудове законодавство передбачає спеціальні правила відповідальності роботодавця за порушення відповідних норм, зокрема можливість стягнення з роботодавця середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. (постанова 18.03.2020 № 711/4010/13).

Як вже зазначалося вище, спір у справі виник, у зв`язку з несвоєчасним, на думку позивача виконанням рішення Артемівського міськрайонним судом Донецької області від 18.03.2019 по справі №219/14086/17 в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (в яку рішенням суду також було включено компенсаційну виплату за порушення строку виплати грошових доходів у розмірі 21119,86 грн).

Таким чином, оскільки спірні правовідносини виникли у зв`язку зі стягненням з відповідача на користь позивача, на підставі рішення суду, середнього заробітку за час вимушеного прогулу (трудові відносини), то до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (ст. 625 Цивільного кодексу України).

Враховуючи наведене, суд відмовляє у задоволенні позовних вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача компенсаційних виплат (індекс інфляції) за несвоєчасне невиконання рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18.03.2019 по справі №219/14086/17 у розмірі 13166,71 грн.

Щодо заявленої позивачем позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 47820,38 грн, суд зазначає наступне.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 1174 Цивільного кодексу України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

З системного аналізу вказаної норми, суд приходить до висновку, що для відшкодування шкоди, завданої фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи не є кваліфікуючою ознакою наявність вини цієї особи, але право на відшкодування шкоди законодавством пов`язується з підставами виникнення шкоди, завданої незаконними діями, та умовами виникнення права на його відшкодування.

Згідно з ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

При з`ясуванні фактів, з якими Закон пов`язує відшкодування моральної шкоди, слід виходити з вимог ст.ст. 11467, 1187 Цивільного кодексу України, які визначають підстави покладання обов`язку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування.

Відповідно до роз`яснень, даних в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4, моральна шкода це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Частиною 2 ст. 23 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Водночас розглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних та достатніх доказів на підтвердження факту заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, а тому суд відмовляє у задоволені вимог позивача про стягнення моральної шкоди.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись Кодексу України з процедур банкрутства, ст.ст.13, 74, 76, 120, 129, 165, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р I Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки передбачені ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи у строки передбачені ст. 256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено та підписано 22.11.2021.

Суддя Д.М. Огороднік