ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" жовтня 2021 р. Справа№ 927/436/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Скрипки І.М.

Мальченко А.О.

секретар судового засіданні: Бендюг І.В.,

за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 19.10.2021,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Луї Дрейфус Компані Україна»

на рішення

Господарського суду Чернігівської області

від 19.07.2021 (повний текст складено 23.07.2021)

у справі № 927/436/21 (суддя Федоренко Ю.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Луї Дрейфус Компані Україна»

до Приватного виробничо-торгівельного підприємства «ЯНА»

про стягнення штрафу 5009360, 88 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛУЇ ДРЕЙФУС КОМПАНІ УКРАЇНА" звернулося до Господарського суду Чернігівської області з позовом до Приватного виробничо-торгівельного підприємства "ЯНА" про стягнення штрафу в розмірі 5009360,88 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань, які виникли на підставі договору поставки №К2006-4402 від 24.06.2020. Так, позивач вказує, що у порушення своїх зобов`язань за договором поставки ПВТП "Яна" безпідставно не поставило ТОВ "ЛДК Україна" 2707,060 т товару, з передбачених договором 5000 т, у зв`язку з чим у позивача виникло право стягнути з відповідача штрафні санкції, передбачені п.7.4 договору.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та його мотиви

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 19.07.2021 у справі №927/436/21 позов задоволено частково і присуджено до стягнення з Приватного виробничо-торгівельного підприємства «ЯНА» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛУЇ ДРЕЙФУС КОМПАНІ Україна» 1001872, 18 грн штрафу та 15028, 08 грн судового збору.

В решті позову про стягнення 4007488, 70 грн штрафу - відмовлено.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції визнав обґрунтованим позовні вимоги щодо стягнення штрафу. Однак, керуючись положеннями статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру заявлених позивачем до стягнення штрафних санкцій на 80%.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги, письмових пояснень та узагальнення їх доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Луї Дрейфус Компані Україна» щодо стягнення з Приватного виробничо-торгівельного підприємства «ЯНА» штрафу за договором поставки №К2006-4402 від 24.06.2020 у розмірі 4007488,70 грн та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, позивач зазначає, що висновки суду першої інстанції в частині доводів щодо зменшення суми штрафу, заявленої позивачем до стягнення, не відповідають дійсним обставинам справи, були зроблені ним без дослідження відповідних обставин справи та з неправильним застосуванням норм статей 551, 652 Цивільного кодексу України, статті 233 Господарського кодексу України, а також порушенням норм статей 7, 13, 74, 76, 77, 86, 210, 236 Господарського процесуального кодексу України.

За доводами апелянта, обставини підвищення ціни на пшеницю за укладеними відповідачем договорами зі своїми постачальниками, у зв`язку з чим як стверджує ПВТП "ЯНА" виконання договору поставки для відповідача стало би збитковим, не відповідають фактичним обставинам справи, а свідчить лише про неврахування відповідачем свого комерційного ризику і не звільняє останнього від виконання обов`язків перед ТОВ "ЛДК УКРАЇНА" за договором поставки на умовах, що визначили сторони.

Скаржник також звертає увагу на те, що обставини завдання позивачу збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем договору поставки не були предметом дослідження під час розгляду справи судом першої інстанції, а, відтак, висновки суду щодо цих обставин не могли бути покладені в основу оскаржуваного рішення.

В обґрунтування наявності у позивача збитків, апелянт зазначає, що у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки, позивач був вимушений терміново придбати аналогічний товар в іншого постачальника - Товариства з обмеженою відповідальністю ФІРМА "ТРІУМФ" за ціною, яка була вищою (5 683,55 грн, без урахування ПДВ; 6 820,02 грн, разом з ПДВ), ніж передбачена у договорі поставки, для того, щоб не допустити прострочення виконання своїх зобов`язань перед іншим контрагентом - Компанією "ЛУЇ ДРЕЙФУС КОМПАНІ СУИС СА". На підтвердження даних обставин скаржником до апеляційної скарги додано відповідні докази.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та заперечень проти пояснень відповідача

У поданому відзиві, відповідач вказує, що доводи, викладені в апеляційні скарзі, є необґрунтованими та безпідставними, а оскаржуване рішення таким, що постановлене з адекватною оцінкою обставин справи та правильним застосуванням норм права, та просить залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Обставини справи встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як підтверджено матеріалами справи, 24.06.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛУЇ ДРЕЙФУС КОМПАНІ Україна" (покупець) та Приватним виробничо-торгівельним підприємством "ЯНА" (постачальник) укладено договір поставки №К2006-4402 (далі - договір), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити й передати, а покупець зобов`язується оплатити й прийняти від постачальника сільськогосподарську продукцію - пшеницю м`яку 2-го класу та/або пшеницю м`яку 3-го класу та /або пшеницю м`яку 4-го класу, урожаю 2020 року, код товару згідно з УКТ ЗЕД - 1001, насипом відповідно до умов дійсного договору.

Пунктом 3.1. договору визначено, що кількість товару - 5 метричних тонн +/- 1%, за вибором постачальника (згідно даних, отриманих при зважуванні товару під час вивантаження у пункті призначення). Вага є остаточною згідно з даними, отриманими при зважуванні товару під час вивантаження в пункті призначення.

Згідно з п.4.1 договору попередня ціна за договором за 1 метричну тонну визначається відповідно до періоду поставки товару за ставками на умовах, викладених у п.4.1.1-4.1.2 договору.

На дату укладення договору попередня ціна товару у національній валюті становить: пшеницю м`яку 2 класу урожаю 2020 року -4850 грн, ПДВ 970 грн, разом 5820 грн; пшеницю м`яку 3 класу урожаю 2020 року -4808,33 грн, ПДВ 961,67 грн, разом 5770 грн; пшеницю м`яку 4 класу урожаю 2020 року -4516,67 грн, ПДВ 903,33 грн, разом 5420 грн.

Постачальник зобов`язується передати товар на умовах DAT (поставка на термінал) - ТОВ "Бруклін-Київ", 65026, Україна, Одеська обл, м. Одеса, пл. Митна,1, що є пунктом призначення за мовами цього договору. Умови поставки визначаються й розуміються відповідно до "Інкотермс" 2010 р (п.5.1 договору).

Сторони підписали додатки №1-12 до договору, в яких, крім іншого, визначили назву та кількість товару, що постачається відповідачем за договором поставки.

Також сторонами підписані доповнення до договору №1 від 24.07.2020, №2 від 28.07.2020, №3 від 30.07.2020, №4 від 30.07.2020, №6 від 01.09.2020, №8 від 17.09.2020, №9 від 17.09.2020, якими згідно п.4.2 визначили остаточну ціну на партію товару.

Так, доповненням №1 від 24.07.2020 до договору сторонами зафіксовано остаточну ціну товару за одну метричну тону пшениці м`якої 3 класу урожаю 2020 року в кількості 1000 метричних тон - 5076.03 грн; доповненням №2 від 28.07.2020 до договору сторонами зафіксовано остаточну ціну товару за одну метричну тону пшениці м`якої 4 класу урожаю 2020 року в кількості 500 метричних тон - 4762,72 грн; доповненням №3 від 30.07.2020 до договору сторонами зафіксовано остаточну ціну товару за одну метричну тону пшениці м`якої 4 класу урожаю 2020 року в кількості 112.5 метричних тон - 4766,16 грн; доповненням №5 від 30.07.2020 до договору сторонами зафіксовано остаточну ціну товару за одну метричну тону пшениці м`якої 3 класу урожаю 2020 року в кількості 137,5 метричних тон - 5070,52 грн; доповненням №6 від 01.09.2020 до договору сторонами зафіксовано остаточну ціну товару за одну метричну тону: пшениці м`якої 2 класу урожаю 2020 року в кількості 25,200 метричних тон - 5023,28 грн, пшениці м`якої 3 класу урожаю 2020 року в кількості 321,640 метричних тон - 4979,67 грн, пшениці м`якої 4 класу урожаю 2020 року в кількості 51,460 метричних тон - 4676,62 грн. Доповненням №8 від 17.09.2020 до договору сторонами зафіксовано остаточну ціну товару за одну метричну тону пшениці м`якої 3 класу урожаю 2020 року в кількості 94 метричних тон - 5070,04 грн. Доповненням №9 від 17.09.2020 до договору сторонами зафіксовано остаточну ціну товару за одну метричну тону пшениці м`якої 4 класу урожаю 2020 року в кількості 23,620 метричних тон - 4761,49 грн.

Доповненнями № 5 від 31.08.2020, №7 від 15.09.2020, №10 від 30.09.2020, №11 від 15.10.2020 сторони продовжували дію договору, зокрема, доповненням №11 продовжено дію договору до 30.10.2020.

Відповідно до п.7.4 договору за непостачання товару за дійсним договором постачальник зобов`язується сплатити покупцеві штраф у розмірі 30% від суми непоставленого товару.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору, відповідач поставив позивачу товар в загальному обсязі 2292,940 тонн, що підтверджується видатковими накладними № 215 від 30.07.2020 у кількості 489,200 т на суму 2979832,66 грн, №216 від 30.07.2020 у кількості 489,200 т на суму 2979832,66 грн, № 204 від 31.07.2020 у кількості 132,380 т на суму 805482,53 грн, №221 від 02.08.2020 у кількості 557,300 т на суму 3185116,63 грн, № 266 від 20.08.2020 у кількості 51,040 т на суму 304994,83 грн, №267 від 22.08.2020 у кількості 52,220 т на суму 312046,04 грн, № 268 від 26.08.2020 у кількості 71,180 т на суму 425343,49 грн, №269 від 27.08.2020 у кількості 26,240 т на суму 156799,85 грн, № 270 від 28.08.2020 у кількості 25,520 т на суму 152497,42 грн, №271 від 29.08.2020 у кількості 95,440 т на суму 570311,64 грн, № 272 від 30.08.2020 у кількості 51,460 т на суму 288790,64 грн, №203 від 31.07.2020 у кількості 108,620 т на суму 621240,36 грн, № 265 від 22.08.2020 у кількості 25,200 т на суму 151903,99 грн, №305 від 05.09.2020 у кількості 23,220 т на суму 141271,60 грн, № 304 від 04.09.2020 у кількості 24,420 т на суму 148572,46 грн, №303 від 01.09.2020 у кількості 46,680 т на суму 284003,36 грн, № 302 від 01.09.2020 у кількості 23,620 т на суму 134959,67 грн.

Позивач за отриманий товар розрахувався в повному обсязі, що підтверджується довідкою банківської установи №58-2-01/155828 від 04.12.2020 (а.с.41-42).

Звертаючись зданим позовом до суду, позивач зазначає, що у порушення своїх зобов`язань за договором поставки ПВТП "Яна" безпідставно не поставило ТОВ "ЛДК Україна" 2707,060 т товару на суму 16697869,60 грн, у зв`язку з чим у позивача виникло право стягнути з відповідача штрафні санкції, передбачені п.7.4 договору в сумі 5009360,88 грн.

Так, матеріалами справи підтверджено, що позивач направив відповідачу претензію №16/11/2020-1 від 16.11.2020 про сплату штрафу в сумі 5009360,88 грн згідно п.7.4 договору, яка отримана останнім 19.11.2020 згідно поштового відправлення №056.

У відповіді на претензію від 26.11.2020 №250 відповідач зазначив, що подальше виконання умов договору ставить під загрозу існування підприємства, виплату заробітної плати робітникам та сплату податків та запропонував позивачу, або перенести невиконану частину договору в частині поставки 2707,06 метричних тон пшениці на наступний маркетинговий рік за ціною визначеною договором або сплатити 10% від виставлено суми штрафних санкцій в розмірі 509360,88 грн.

Факт направлення відповіді на претензію на адресу позивача підтверджується фіскальним чеком Укрпошти та описом вкладення у цінний лист на а.с.84.

Відповіді на пропозицію відповідача позивач не надав та звернувся до суду з вказаним позовом.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Предметом апеляційного розгляду є питання щодо наявності підстав для зменшення розміру штрафу, заявленого позивачем до стягнення.

Відповідно до частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частиною 1 статті 173, абз. 4 частини 1 статті 174, частиною 1 статті 175, частинами 1, 7 статті 179 Господарського кодексу України цивільно-правові зобов`язання, що виникли між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності на підставі господарського договору, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарсько-договірним зобов`язаннями та регулюються Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, а господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного Кодексу України та статті 193 Господарського Кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк як передбачено договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Пунктом 1 частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Так, згідно зі статтею 712 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 2 статті 193, частини 1 статті 216 Господарського кодексу України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором; учасники господарських правовідносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Частина 2 статті 20 Господарського кодексу України передбачає право кожного суб`єкта господарювання на захист своїх прав і законних інтересів шляхом застосування штрафних санкцій.

Пунктом 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За змістом частини 2 статті 217 Господарського кодексу України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

За приписами частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина 2 статті 549 Цивільного кодексу України).

Виходячи з умов договору, відповідач мав поставити позивачу товар у кількості 5000 метричних тонн до 30.10.2020. Проте, свій обов`язок відповідач виконав частково, поставивши позивачу 2292,940 т пшениці.

Відтак, матеріалами справи підтверджується факт неналежного виконання відповідачем зобов`язання щодо поставки товару згідно договору поставки №К2006-4402 від 24.06.2020.

Як зазначалось вище, пунктом 7.4 договору сторони погодили, що за непостачання товару за дійсним договором постачальник зобов`язується сплатити покупцеві штраф у розмірі 30% від суми непоставленого товару.

За вказаних обставин, позивачем нараховано відповідачу 5009360,88 грн штрафу згідно п.7.4 договору.

Оскільки, судом встановлено обставини неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором щодо своєчасної поставки обумовленого договором товару, позовні вимоги є обґрунтованими, а позивач в порядку захисту свого порушеного права вправі вимагати стягнення з відповідача передбаченого п. 7.4 договору штрафу. Стягувана сума штрафу нарахована позивачем відповідно до умов договору, фактичних обставин порушення відповідачем зобов`язання за цим договором і вимог чинного законодавства, тобто нараховані правильно.

Водночас у відзиві на позов, відповідач просив зменшити розмір штрафу до 10 % від заявленої до стягнення суми, посилаючись при цьому на ступінь виконання договору майже на 50 %, умови виконання та причини невиконання в повному обсязі, фінансовий стан підприємства.

Відповідач також зазначив, що в момент виконання договору, укладеного між сторонами, істотно підвищилась ціна на українському та світовому ринку на пшеницю, яка на момент закінчення строків поставки становила 7500-8000 грн з доставкою в порт за пшеницю 3 класу і подальше виконання договору на умовах завідомо збиткових для підприємства ставило під загрозу його існування, виплату заробітної плати працівникам та сплату податків.

На підтвердження вказаних доводів відповідачем надано:

- договір купівлі-продажу товару від 21.07.2020 №21/07-2020-4, укладений з продавцем - СВК "Райдуга", за яким останній зобов`язався поставити покупцю (відповідачу у справі) сільськогосподарську продукцію рослинництва урожаю 2020 року з додатками до договору: №1 від 03.08.2020 №2 від 03.08.2020 та №3 від 17.08.2020, якими встановлено ціну пшениці 3 класу у загальній кількості 1200 т у розмірі 4604,17 грн без ПДВ за тону. Видаткові накладні від 25.08.2020 №240, від 04.09.2020 №259, від 03.09.2020 №258, які підтверджують виконання договору;

- договір купівлі-продажу товару від 21.07.2020 №21/07-2020-5, укладений з продавцем - ПСП "Рекорд", за яким останній зобов`язався поставити покупцю (відповідачу у справі) сільськогосподарську продукцію рослинництва урожаю 2020 року з додатком №1 до договору, якими встановлено ціну пшениці 3 класу у загальній кількості 200 т у розмірі 4604,17 грн без ПДВ за тону, ціну пшениці 4 класу у кількості 200 т у розмірі 4354,17 грн без ПДВ. Видаткові накладні від 28.08.2020 №354, від31.08.2020 №2356, які підтверджують виконання договору;

- договір купівлі-продажу товару від 18.08.2020 №18/08-2020-, укладений з продавцем - ФОП Мажуга В.П., за яким останній зобов`язався поставити покупцю (відповідачу у справі) сільськогосподарську продукцію рослинництва урожаю 2020 року з додатками до договору: №1 від 18.08.2020, яким встановлено ціну пшениці 3 класу у загальній кількості 155 т у розмірі 5166,67 грн без ПДВ за тону; №2 від 21.08.2020, яким встановлено ціну пшениці 2 класу у загальній кількості 25 т у розмірі 5166,67 грн без ПДВ за тону; №3 від 28.08.2020, яким встановлено ціну пшениці 4 класу у загальній кількості 50 т у розмірі 5000 грн без ПДВ за тону. Видаткові накладні від 18.08.2020 №199, від 21.08.2020 №200, від 26.08.2020 №202, які підтверджують виконання договору;

- договір купівлі-продажу товару від 15.06.2020 №15/06-2020-1, укладений з продавцем - Командитним сільськогосподарським товариством "Дружба", за яким останній зобов`язався поставити покупцю (відповідачу у справі) сільськогосподарську продукцію рослинництва урожаю 2020 року з додатком до договору №1 від 15.06.2020, яким встановлено ціну пшениці 3 класу у загальній кількості 250 т у розмірі 3625 грн без ПДВ за тону. Видаткова накладна від 30.07.2020 №13 підтверджує виконання сторонами умов договору;

- договір купівлі-продажу товару від 13.05.2020 №13/05-2020-1, укладений з продавцем - ФГ "СВ Зоряне", за яким останній зобов`язався поставити покупцю (відповідачу у справі) сільськогосподарську продукцію рослинництва урожаю 2020 року з додатками до договору: №1 від 13.05.2020, яким встановлено ціну пшениці 3та 4 класу у загальній кількості 500 т у розмірі 3458,33 грн без ПДВ за тону; №2 від 24.07.2020, яким встановлено ціну пшениці 4 класу у загальній кількості 250 т у розмірі 3958,33 грн без ПДВ за тону. Видаткові накладні від 27.07.2020 №9 та від 26.07.2020 №8 підтверджують виконання сторонами умов договору;

- -договір купівлі-продажу товару від 25.06.2020 №25/06-2020-1, укладений з продавцем - ТОВ "Праця Стольне", за яким останній зобов`язався поставити покупцю (відповідачу у справі) сільськогосподарську продукцію рослинництва урожаю 2020 року з додатком до договору №1 від 25.06.2020, яким встановлено ціну пшениці 3 класу у загальній кількості 1000 т у розмірі 4000 грн без ПДВ за тону, ціну пшениці 4 класу у кількості 1000 т у розмірі 3708.33 грн. Видаткові накладні від 25.07.2020 №49, від 24.07.2020 №48 та від 23.07.2020 №47 підтверджують виконання сторонами умов договору.

Договором між сторонами та доповненнями до нього також підтверджується коливання цін на пшеницю як у бік збільшення ціни за одну метричну тону, так і у бік її зменшення.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погоджується і суд апеляційної інстанції, про те, що відповідачем належними доказами підтверджено, що у зв`язку з підвищенням ціни на пшеницю виконання договору стало для нього збитковим.

Так, зокрема, за договором купівлі-продажу №18/08-2020-3 від 18.08.2020 відповідач отримав від ФОП Мажуга В.П. зерно пшениці 3 класу урожаю 2020 року за ціною 5166,67 грн без ПДВ за одну метричну тону(додаток №1 до договору від 18.08.2020), зерно пшениці 2 класу урожаю 2020 року за ціною 5166,67 грн без ПДВ за одну метричну тону (додаток №2 до договору від 21.08.2020), зерно пшениці 4 класу урожаю 2020 року за ціною 5000 грн без ПДВ за одну метричну тону. В той же час за договором з позивачем ціна зерна пшениці 3 класу урожаю 2020 року за одну метричну тону без ПДВ складала: 5070,52 грн (доповнення №4 від 30.07.2020), 4979,67 грн (доповнення №6 від 01.09.2020), 5070,04 грн (доповнення №8 від 17.09.2020); зерна пшениці 2 класу урожаю 2020 за одну метричну тону без ПДВ - 5023,28 грн (доповнення №6 від 01.09.2020; зерна пшениці 4 класу урожаю 2020 за одну метричну тону без ПДВ 4766,16 грн (доповнення №3), 4676,62 грн (доповнення №6 від 01.09.2020), 4761,49 грн (доповнення №9 від 17.09.2020).

Крім того, як зазначалось вище, відповідач пропонував перенести невиконану частину договору відносно поставки 2707,06 метричних тон пшениці на наступний маркетинговий рік за ціною, яка визначена у договорі (лист від 26.11.2020 №250).

Однак позивач відповіді на лист не надав та звернувся до суду з позовом про стягнення штрафу.

Слід зазначити, що звітом відповідача про фінансові результати за 1 квартал 2021 року також підтверджується збитковість діяльності підприємства, розмір збитків складає 2764000 грн.

Отже, відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Тлумачення частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них.

Саме таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 15.02.2018 у справі 467/1346/15-ц.

Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду. Місцевий Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного механізму зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.

Згідно з положеннями частини 1 статті 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 2 статті 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

В даній нормі під "іншими учасниками господарських відносин" слід розуміти третіх осіб, які не беруть участь в правовідносинах між боржником та кредитором, проте, наприклад, пов`язані з кредитором договірними відносинами.

Стаття 546 Цивільного кодексу України визначає неустойку (штраф, пеню) як один із видів забезпечення зобов`язання.

Відповідно до положень статті 3, частини 3 статті 509 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами, на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами, є добросовісність, розумність і справедливість.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (рішення Конституційного Суду від 11.07.2013 року № 7-рп/2013).

Суд першої інстанції, врахувавши ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, поведінку відповідача який пропонував перенести невиконану частину договору на наступний рік за визначеною у договорі ціною, відсутність у будь-кого з учасників негативних наслідків від вчиненого відповідачем правопорушення, беручи до уваги неподання позивачем доказів понесення ним збитків внаслідок допущеного відповідачем порушення умов договору, а також те, що пред`явлені до стягнення штрафні санкції, за оцінкою суду, є надмірно великими, а неустойка як засіб розумного стимулювання виконання грошового зобов`язання не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором, врахувавши інтереси обох сторін, дійшов обґрунтованого висновку про можливість зменшення розміру штрафу на 80% на підставі статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України.

Зменшення розміру штрафних санкцій на 80% суд апеляційної інстанції вважає оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо зменшення розміру штрафу, що підлягає стягненню з відповідача, на 80 % від заявленої до стягнення суми - до 1001872,18 грн.

За таких обставин позов підлягає задоволенню лише в частині стягнення з відповідача на користь позивача 1001872,18 грн штрафу.

Колегія суддів визнає зазначений вище висновок суду першої інстанції обґрунтованим, законним, таким, що прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства, встановленим обставинам справи та таким, що не порушує інтересів позивача.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо зменшення розміру штрафних санкцій та часткового задоволення позовних вимог.

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо наявності у позивача збитків, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки, колегія суддів зазначає таке.

В обґрунтування зазначених обставин позивач вказує, що для того, щоб не допустити прострочення виконання своїх зобов`язань перед іншим контрагентом - Компанією "ЛУЇ ДРЕЙФУС КОМПАНІ СУИС СА", він був вимушений терміново придбати аналогічний товар в іншого постачальника - Товариства з обмеженою відповідальністю ФІРМА "ТРІУМФ" за вищою ціною (5 683,55 грн, без урахування ПДВ; 6 820,02 грн, разом з ПДВ), ніж передбачена у договорі поставки.

На підтвердження викладеного, скаржником до апеляційної скарги додано копії договору поставки № К2009-1603 від 04.09.2020, укладеного між ТОВ "ЛДК УКРАЇНА" та ТОВ Фірма "Тріумф", видаткової накладної ТОВ Фірма "Тріумф" № 47 від 13.09.2020, нотаріально засвідчений переклад коносаментів № 1,6,11, виданих ЛУЇ ДРЕЙФУС КОМПАНІ Швейцарія S.А. та копію контракту № Р10848 від 23.06.2020, укладеного між ТОВ "ЛДК УКРАЇНА" та Компанією "ЛУЇ ДРЕЙФУС КОМПАНІ СУИС СА.

Разом з тим, дослідивши зазначені докази, колегія суддів звертає увагу апелянта на ті обставини, що строк виконання зобов`язань відповідача за договором сторони погодили по 30.10.2020 включно, при цьому, договір № К2009-1603 від 04.09.2020 укладений позивачем з ТОВ Фірма "Тріумф", який як стверджує позивач було укладено для запобігання прострочення виконання зобов`язання перед Компанією "ЛУЇ ДРЕЙФУС КОМПАНІ СУИС СА", датується 04.09.2020 (згідно п. 5.2. договору період поставки визначено з 04.09.2020 по 15.09.2020), а видаткова накладна 13.09.2021. Тобто даний договір укладено ще у строк дії договору поставки №К2006-4402 від 24.06.2020, і за півтора місяці до його закінчення.

Відтак, доводи апеляційної скарги про наявність у позивача збитків від неналежного виконання відповідачем договору з посиланням на вищеозначені докази, не знайшли свого підтвердження.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розцінюватись як вимога детально відповідати на кожний аргумент апеляційної скарги (рішення ЄСПЛ у справі Трофимчук проти України, № 4241/03, від 28.10.2010 р.).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду Чернігівської області від 19.07.2021 у справі №927/436/21 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Луї Дрейфус Компані Україна» на рішення Господарського суду Чернігівської області від 19.07.2021 у справі №927/436/21 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Чернігівської області від 19.07.2021 у справі №927/436/21 залишити без змін.

Матеріали справи № 927/436/21 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 24.11.2021 після виходу з лікарняного та відпусток суддів Тищенко А.І. та Скрипки І.М.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді І.М. Скрипка

А.О. Мальченко