ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2021 справа № 914/1431/21

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Верхній Замок, м. Львів

до відповідача: Львівської міської ради, м. Львів

за участю Львівської обласної прокуратури

про визнання права власності

суддя С. Коссак

при секретарі судового засідання Побігайленко Ю.-Б.В.

За участю представників сторін:

Від позивача: не з`явився;

Від відповідача: Шевченко М. представник;

Прокурор: Лука Галина Михайлівна

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Верхній Замок, м. Львів до відповідача Львівської міської ради, м. Львів про визнання за Товариством з обмеженою відповідальністю Верхній Замок, м. Львів право власності на нерухоме майно, а саме нежитлову будівлю загальною площею 101,7 кв.м., яка знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Огіркова, 2.

Ухвалою суду від 31.05.2021 року позов залишено без руху, позивачу встановлено строк для виправлення виявлених недоліків.

14.06.2021 року від позивача на поштову адресу суду надійшло клопотання за вх.№13933/21, про усунення недоліків позовної заяви, відповідно до якої позивачем усунено недоліки позовної заяви.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 30.06.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 29.07.21 о 10:00 год. Рух справи відображено в ухвалах суду.

28.07.2021 року через канцелярію суду позивачем подано клопотання за вх.№17679/21 про відкладення підготовчого засідання у даному спорі на інший зручний для суду час.

12.07.2021 року через канцелярію суду представником відповідача подано відзив на позовну заяву з документами згідно вказаного додатку, в якому представник просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі та 21.07.2021 рок через канцелярію суду представником відповідача подано клопотання за вх.№17017/21 про відкладення розгляду справи у звязку з перебуванням представника у даній справі у щорічній відпустці.

Ухвалою суду від 29.07.2021 року продовжено строк підготовчого провадженні у справі №914/1431/21 на 30 днів, відкладено розгляд справи на 09.09.2021 р. о 10:00 год. у приміщенні Господарського суду Львівської області за адресою: 79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128 та повідомлено учасників у справі про вступ у справу прокурора.

03.08.2021 року через канцелярію суду прокурором подано пояснення по справі за вх.№18088/21 з документами згідно вказаного додатку та просить в задоволенні позову відмовити повністю у зв`язку з його безпідставністю.

23.09.2021 року через канцелярію суду представником позивача подано заяву за вх.№3817/21 про зупинення провадження у даній справі до моменту набрання законної сили рішення у справі №914/3407/20 Господарського суду Львівської області , яка перебуває на даний час у провадженні Західного апеляційного господарського суду.

28.09.2021 року представником відповідача подано через канцелярію суду пояснення за вх.№22663/21, в якому Львівська міська рада не заперечує проти задоволення клопотання представника позивача та зупинення провадження у справі.

01.10.2021 року Львівською обласною прокуратурою подано через канцелярію суду пояснення з приводу клопотання позивача про зупинення провадження у справі за вх.3 23041/21, в яких заперечу проти зупинення провадження у даній справі, оскільки у даному випадка відсутня така умова зупинення, як об`єктивна неможливість розгляду даної справи до вирішення іншої справи.

В судовому засіданні 21.10.2021 року судом відмовлено в задоволенні заяви представника позивача за вх.№3817/21 про зупинення провадження у даній справі до моменту набрання законної сили рішення у справі №914/3407/20 Господарського суду Львівської області , яка перебуває на даний час у провадженні Західного апеляційного господарського суду.

Ухвали суду надіслані учасникам справи за адресами, що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та адресами, які вказані позивачем у позовній заяві. Відтак, судом дотримано вимог процесуального закону щодо належного повідомлення усіх учасників справи про судовий розгляд.

За приписами статті 185 ГПК України у підготовчому засіданні суд постановляє ухвалу (ухвали) про процесуальні дії, що необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті. За результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про: 1) залишення позовної заяви без розгляду; 2) закриття провадження у справі; 3) закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Враховуючи вчинення усіх необхідних процесуальних дій у даній справі для виконання завдань підготовчого провадження, визначених ст.177 ГПК України та вирішення питань які підлягають з`ясуванню у порядку ст.182 ГПК України, суд прийшов до висновку про необхідність закриття підготовчого провадження та призначення розгляду справи по суті.

У судове засідання 18.11.2021 відповідач та прокурор з`вилися, підтримали свої заперечення проти позову. Позивач не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи.

Судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Правова позиція учасників справи.

Аргументи позивача.

Просить визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю Верхній Замок право власності на нерухоме майно, а саме нежитлову будівлю загальною площею 101,7 кв.м., яка знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Огіркова, 2.

Позивач стверджує, що починаючи з 2001 року ТзОВ «Верхній Замок» відкрито, безперервно по даний час та безтитульно володіє та користується нежитловим приміщенням загальною площею 101,7 кв. м на вул. Огіркова, 2. Позовні вимоги позивач обґрунтовує ст. 344 ЦК України, відповідно до якої особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомими майном протягом 10 років або рухомим майном - протягом 5 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Аргументи відповідача.

Проти позову заперечує з підстав, зазначених у відзиві. Зазначає, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ще 14.08.2019 зареєстровано право приватної власності за ТзОВ «Верхній Замок» на будівлю літ. «A-З» загальною площею 101,7 кв. м на вул. Огіркова, 2. Отже, власником спірних приміщень на даний момент є позивач ТзОВ «Верхній Замок». В даному випадку варто звернути увагу на постанову Верховного Суду від 14.05.2019 у справі №910/17274/17, в якій Верховний Суд сформулював правову позицію, що особою, яка володіє чужим майном за наявності обставин,

визначених статтею 344 Цивільного кодексу України, у всіх випадках не може бути власник, до того ж власник ні в якому випадку не може набути майно у власність за давністю володіння.

Відтак, перебування спірного майна у власності позивача також виключає можливість визнання права власності за давністю володіння. Крім цього, відповідно до ч. 2 ст. 17 ЗаконуУкраїни «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції чинній на момент укладення договору оренди) у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Відтак договір оренди від 03.02.1998 щодо спірного майна, на думку відповідача є пролонгованим в силу закону.

Аргументи прокуратури.

Слід зазначити, що на даний час, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно спірні нежитлові приміщення площею 101,7кв.м по вул Огірковій, 2 у м.Львові за реєстраційним номером 101, перебувають на праві приватної власності за ТзОВ «Верхній замок» (Інформацію з реєстру станом на 28.07.202). Підставою виникнення права власності за позивачем, яке зареєстровано 14.08.2019 зазначено технічний паспорт, б/н, виданий Львівським обласним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки 1998 року. Відповідний запис до реєстру вчинено реєстратором Комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» Бойко Х.Р. Водночас, будинок № 2 за адресою м.Львів, вул. Огіркова 07.10.2004 зареєстрований в цілому на праві комунальної власності за територіальною громадою в особі Львівської міської ради (реєстраційний номер майна 7795952).

Згідно з актом обстеження № 479нп/20 від 20.11.2020 вказаного приміщення та документами, наданими БТІ від 02.12.2020, вбачається, що за адресою по вул Огірковій 2 у м.Львові знаходиться трьохповерхова будівля з підвальними приміщеннями.

Обставини, встановлені судом.

Між позивачем, ТОВ «Верхній замок» (за договором орендар) та управлінням комунального майна Львівської міської ради народних депутатів (за договором орендодавець), було укладено договір про оренду нежитлових приміщень №4433 від 03 лютого 1998 року.

Згідно цього договору орендар прийняв в оренду 27.11.1997 року на термін до 27 листопада 2000 року в користування спірні нежитлові приміщення за адресою м. Львів, вул. Огіркова, 2 під громадське харчування.

Договором оренди нежитлових приміщень №ш-0132 від 25 травня 2001 року позивачу надано в користування нежитлові приміщення по вул Огірковій 2 у м.Львові підвальні приміщення (№1-9) пл. 108,4 м.кв. під склад. В подальшому Договором оренди нежитлових приміщень від 27 березня 2018 року позивачу надано в користування нежитлові приміщення по вул Огірковій 2 у м.Львові підвальні приміщення (№1-9) пл. 108,4 м.кв. під склад. Термін дії до березня 2021 року включно.

В матеріалах справи наявна Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державний реєстр іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна про те, що спірні нежитлові приміщення площею 101,7кв.м по вул Огірковій, 2 у м.Львові за реєстраційним номером 101, перебувають на праві приватної власності за ТзОВ «Верхній замок» (Інформацію з реєстру станом на 28.07.2021). Підставою виникнення права власності за позивачем, яке зареєстровано 14.08.2019 зазначено технічний паспорт, б/н, виданий Львівським обласним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки 1998 року. Відповідний запис до реєстру вчинено реєстратором Комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» Бойко Х.Р.

Судом також встановлено, що на розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Львівської обласної прокуратури в інтересах держави в особі позивача: Львівської міської ради, до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Верхній замок про витребування майна та скасування державної реєстрації права власності приміщення площею 101,7 кв.м. по вул. Огіркова, 2 у м. Львові. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 27.05.2021 у справі № 914/3407/20 позов Львівської обласної прокуратури залишено без розгляду.

Станом на час розгляду справи в провадженні Західного апеляційного господарського суду перебуває апеляційна скарга заступника керівника Львівської обласної прокуратури від 04.06.2021 №15/4-615вих-21 на ухвалу Господарського суду Львівської області від 27.05.2021 у справі № 914/3407/20.

Норми права та мотиви суду.

Предметом доказування є встановлення обставин підставності набуття права власності за набувальною давністю.

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 Цивільного кодексу України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Як зазначено у п.67 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 року у справі №910/17274/17 за змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності.

Судом встановлено, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державний реєстр іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна про те, що спірні нежитлові приміщення площею 101,7кв.м по вул Огірковій, 2 у м.Львові за реєстраційним номером 101, перебувають на праві приватної власності за ТзОВ «Верхній замок» (Інформацію з реєстру станом на 28.07.2021). Підставою виникнення права власності за позивачем, яке зареєстровано 14.08.2019 зазначено технічний паспорт, б/н, виданий Львівським обласним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки 1998 року.

Також судом встановлено, що між позивачем, ТОВ «Верхній замок» (за договором орендар) та управлінням комунального майна Львівської міської ради народних депутатів (за договором орендодавець), було укладено договір про оренду нежитлових приміщень №4433 від 03 лютого 1998 року. Згідно цього договору орендар прийняв в оренду 27.11.1997 року на термін до 27 листопада 2000 року в користування спірні нежитлові приміщення за адресою м. Львів, вул. Огіркова, 2 під громадське харчування.

Відповідно до ч.2 ст.17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» ( в редакції на час виникнення орендних правовідносин) у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Отже, договір про оренду нежитлових приміщень №4433 від 03 лютого 1998 року є чинним в силу закону станом на час розгляду справи, доказів його розірвання, припинення сторонами суду не надано.

Частиною 1 статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За таких обставин суд дійшов висновку про відмову у задоволені позову.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, судовий збір покласти на позивача.

Керуючись статтями 10, 12, 20, 73, 76, 79, 123, 126, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 ГПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволені позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду в порядку, встановленому розділом IV ГПК України.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається - http://court.gov.ua/fair/sud5015, а також у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою - http://reyestr.court.gov.ua.

Повний текст рішення складено та підписано 29.11.2021 року.

Суддя Коссак С.М.