ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2021р. Справа № 904/5966/21

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут», м. Дніпро

До: Дніпровського державного аграрно-економічного університету в особі Коледжу електрифікації Дніпровського державного аграрно-економічного університету, м. Дніпро

Про: стягнення 29 487, 90 грн.

Суддя Васильєв О.Ю.

ПРЕДСТАВНИКИ : не викликалися

СУТЬ СПОРУ:

ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» (позивач) звернувся з позовом до Дніпровського ДАЕУ в особі Коледжу електрифікації ДДАЕУ (відповідач) про стягнення 29 487, 90 грн. заборгованості (в т.ч.: 28 683, 20 грн. - основний борг; 670, 32 грн. пеня та 134, 38 грн. 3% річних) за договором на постачання природного газу №41SB497-349-21 від 20.01.2021р. Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем зобов`язань за вищезазначеним договором в частині своєчасної та повної оплати вартості поставленого у березні 2019 року газу.

Ухвалою суду від 12.07.21р. було відкрито провадження у справі №904/5966/21, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами.

Дніпровський ДАЕУ в особі Коледжу електрифікації ДДАЕУ (відповідач) проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначаючи (поміж-іншим), що за спірним договором він розрахувався в повному обсязі ще до пред`явлення позову у цій справі, оскільки за договором загалом було сплачено 199 589, 95 грн., а загальна сума договору становить 183 000, 00 грн. Також зазначає, що акти приймання передачі природного газу за спірний період надавались позивачем відповідачу пізніше, ніж зазначено у самих актах.

Відповідно до вимог ст.248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку , але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Законом не надано право судді продовжити цей строк (встановлений законом). Однак господарським судом під час розгляду цієї справи враховано, що на підставі рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020 та відповідно до положень статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 16.03.2020 № 215, від 25.03.2020 № 239, від 04.05.2020 № 343, з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19, з 12.03.2020 по 22.05.2020 на всій території України встановлено карантин. Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392 було внесено зміни до постанови від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», а саме: продовжено період карантину до 22.06.2020. В подальшому постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2020 № 500 продовжено період карантину до 31.07.2020; постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 641 продовжено період карантину до 31.08.2020.; постановою Кабінету Міністрів України від 26.08.2020р. № 760 продовжено період карантину до 31.10.2020р.; постановою Кабінету Міністрів України від 13.10.2020р. № 956 продовжено період карантину до 31.12.2020р.; постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020р. № 1236 продовжено період карантину до 28.02.2021р.; постановою Кабінету Міністрів України від 17.02.2021р. №104 продовжено період карантину до 30.04.2021р.; постановою Кабінету Міністрів України від 21.04.2021р. №405 продовжено період карантину до 30.06.2021р.; постановою Кабінету Міністрів України від 16.06.2021р. №611 продовжено період карантину до 31.08.2021р.; постановою Кабінету Міністрів України від 11.08.21р. №855 продовжено період карантину до 01.10.2021р.; постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.21р. №981 продовжено період карантину до 31.12.2021р.

Стаття 27 Конституції України передбачає, що обов`язок держави - захищати життя людини.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

Відповідно до п.4 ст. 11 ГПК України , суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Положеннями пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950, ратифікованої Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 №475/97-ВР) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема, "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника.

Одночасно, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

У пункті 3 постанови № 11 від 17.10.2014 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення" визначено, що розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс Проти Греції" від 05.02.2004)

При цьому, згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо тлумачення положення "розумний строк" вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ. Критеріями оцінки розумності строку є, зокрема, складність справи та поведінка заявників.

Так, у справі "Хосце проти Нідерландів" 1998 суд вирішив, що тривалість у 8,5 років є розумною у контексті ст. 6 Конвенції, в зв`язку зі складністю справи, а у справі "Чірікоста і Віола проти Італії", 15-річний строк розгляду визнано Європейським судом з прав людини виправданим, в зв`язку з поведінкою заявників.

Згідно з приписами ст.114 ГПК України, суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій; строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ :

20.01.21р. між ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» (постачальник) та Дніпровським ДАЕУ в особі Коледжу електрифікації ДДАЕУ (споживач) укладено договір №41SB497-349-21 на постачання природного газу, відповідно до умов якого постачальник зобов`язався передати у власність споживачу з 01.01.21р. по 31.03.21р. природний газ ( згідно з кодом ДК 021:2015:09120000-6Газовепаливо (Природний газ), а споживач зобов`язався прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором (п.1.1. договору).

Природний газ, що поставляється за цим договором, використовується споживачем виключено для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями (1.2. договору).

В пунктах 1.3., 1.4., 3.1. сторони погодили (з урахуванням внесених змін додатковою угодою №2 від 18.02.21р., а.с.19), плановий обсяг постачання газу - 26 610, 685 куб. м.; планові обсяги постачання газу по місяцях: січень 13 359, 88 куб.м., лютий 8 000 куб.мю та березень - 5 250, 805 куб.м. Ціна газу з 01.02.21р. становить 5, 871142 грн. за 1 куб.м., крім того ПДВ 1,1742284 грн., всього з ПДВ 7, 0453704 грн., у т.ч. компенсація вартості послуги доступу до потужності.

Відповідно до п.2.9. договору визначення (звіряння) фактичного обсягу поставленого (спожитого) природного газу між сторонами здійснюється в наступному порядку: 2.9.1. за підсумками розрахункового періоду споживач до 05 числа місяця, наступного за розрахунковим, зобов`язаний надати постачальнику копію відповідного акту про фактичний обсяг розподіленого (протранспортованого) природного газу споживачу за розрахунковий період, що складений між оператором ГРМ та споживачем, відповідно до вимог Кодексу ГРМ; 2.9.2. на підставі отриманих від споживача даних та/або даних оператора ГРМ постачальник протягом трьох робочих днів готує два примірника акта приймання- передачі природного газу за розрахунковий період, підписаних уповноваженим представником постачальника. 2.9.3. споживач протягом двох днів з дати одержання акта приймання-передачі газу зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акту приймання-передачі газу, підписаний уповноваженим представником споживача та скріплений печаткою споживача, або надати в письмовій формі мотивовану та обґрунтовану відмову від підписання акту приймання передачі газу.

Згідно п.3.6. договору місячна вартість газу визначається як добуток ціни газу та загального обсягу фактично поставленого (спожитого) газу, визначеного згідно з розділом ІІ цього договору; загальна сума договору складається із місячних сум вартості газу поставленого споживачеві за даним договором і становить 183 000, 00 грн., у т.ч. ПДВ 30 500,00 грн.

Відповідно до п.4.1. договору розрахунковий період за договором становить один календарний місяць з 07.00 години першого дня місяця до 07.00 години першого дня наступного місяця включно . Оплата газу здійснюється споживачем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника в наступному порядку: 4.2.1. оплата газу здійснюється згідно актів приймання-передачі не пізніше 10 банківських дні з дати підписання сторонами цього акта; 4.2.2. у разі збільшення в установленому порядку підтвердженого обсягу газу протягом розрахункового періоду споживач здійснює оплату вартості додатково заявлених обсягів газу в п`ятиденний строк після збільшення цього обсягу. (п.4.2. договору). Датою оплати (здійснення розрахунку) є дата зарахування коштів на банківський рахунок постачальника. (п.4.3. договору). У разі відсутності графіка погашення заборгованості постачальник має право грошові кошти, отримані від споживача за газ в поточному розрахунковому періоді, зарахувати в рахунок погашення існуючої заборгованості споживача відповідно до черговості її виникнення. (п.4.5. договору).

Згідно п.5.4.1 та п.5.4.2. договору споживач зобов`язався дотримуватися дисципліни споживання газу, визначеної розділом ІІ договору, а також Правилами постачання природного газу; оплачувати постачальнику вартість газу на умовах та в обсягах, визначених договором.

В п.6.2.1. договору сторони погодили, що у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом IV договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу. (а.с.9-10).

На виконання умов договору позивач протягом січня березня 2021 року згідно двосторонніх актів приймання-передачі поставив відповідачу 33 036, 63 куб.м. газу на загальну суму 228, 273 ,15 грн. (а.с. 20, 39-40) Однак в порушення прийнятих на себе зобов`язань відповідач оплату отриманого від позивача природного газу у повному обсязі не здійснив (сплачено лише 199 589, 95 грн., а.с.38, 51-53); у зв`язку з чим (згідно наданого позивачем розрахунку) за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 28 683, 20 грн. (а.с.21).

Окрім того, позивач відповідно до п. 6.2.1. договору та приписів ст. 625 ЦК України, нарахував відповідачу: 670, 32 грн. пені та 134, 38 грн. 3% річних. На час прийняття рішення у справі відповідачем доказів сплати заборгованості (з урахуванням пені та 3% річних) не надано. Таким чином, загальна сума грошових коштів, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 29 487, 90 грн.

Статтею 714 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язаний оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно приписів ч.2. ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 ЦК України).

Згідно ч.3-4 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Здійснивши оцінку наданих позивачем доказів за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, що такі докази більш вірогідно підтверджують обставини, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, ніж докази , надані відповідачем на їх спростування. Одночасно заперечення відповідача суд оцінює критично, оскільки відповідачем було фактично спожито газу більше , ніж було погоджено сторонами в плановому обсязі постачання газу, згідно умов договору та додаткової угоди №2 до нього, що підтверджується відповідними актами - передачі природного газу за спірний період; та відповідно до п.4.5. договору позивач мав право здійснити зарахування грошових коштів, отриманих від відповідача за газ в поточному розрахунковому періоді, в рахунок погашення існуючої заборгованості відповідача відповідно до черговості її виникнення; інші заперечення відповідача спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 247-252 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ :

1. Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з відповідача - Дніпровського державного аграрно-економічного університету (49000, м. Дніпро, вул. Сергія Єфремова, 25; ) в особі Коледжу електрифікації Дніпровського державного аграрно-економічного університету (49010, м. Дніпро, пр. Гагаріна, буд. 95; ) на користь позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» (49000, м. Дніпро, вул. Поля, 2, Літ. А-2; ): 28 683, 20 грн. - заборгованості; 670, 32 грн. пені; 134, 38 грн. 3% річних та 2 270, 00 грн. витрат на сплату судового збору.

Видати відповідний наказ після набрання рішенням чинності.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України рішення складено та підписано без його проголошення 24.11.21р.

Відповідно до вимог ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно до вимог ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до вимог ст. 257 ГПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Васильєв О.Ю.