ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" листопада 2021 р. м. Київ Справа № 911/2292/21

Суддя О.В. Конюх, при секретарі судового засідання Манілець А.В., розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ, в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ,

до відповідача: Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Фастівської міської ради, м. Фастів Київської області,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області, м. Фастів Київської області,

про стягнення 6 942 402,88 грн.

за участю представників учасників судового процесу:

від позивача: Чешковський В.А., адвокат, ордер від 07.07.2021 серії ВН № 171718;

від відповідача: Гапонова А.В., розпорядження від 29.12.2020 №791, посадова інструкція, у порядку самопредставництва;

від третьої особи: не з`явився;

СУТЬ СПОРУ:

позивач акціонере товариство «Українська залізниця», м. Київ (далі АТ «Укрзалізниця»), в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ, звернувся до господарського суду Київської області з позовом від 07.07.2021 № НЮ-16-54/21 до відповідача - Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області, м. Фастів Київської області, в якому просить суд стягнути з відповідача збитки за пільгове перевезення пасажирів у сумі 6 942 402,88 грн. за 2019 рік.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав свої зобов`язання щодо розрахунків за пільгові перевезення окремих категорій громадян за період з 01.01.2019 по 31.12.2019, відповідно до вимог Порядку розрахунку обсягів компенсаційних виплат за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2009 № 1359, чим завдав позивачу збитків на заявлену суму.

Ухвалою господарського суду Київської області від 09.08.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 911/2292/21 за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 20.09.2021. Цією ж ухвалою суд залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача виконавчий комітет Фастівської міської ради.

31.08.2021 від відповідача - Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Фастівської міської ради до суду надійшов відзив від 28.08.2021 № 1460, в якому відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач твердить, що є неналежним відповідачем щодо заявлених вимог, посилаючись на ст. 9 Закону України «Про залізничний транспорт», відповідно до якої збитки залізничного транспорту загального користування відшкодовуються за рахунок державного або місцевого бюджетів, залежно від того, яким органом прийнято рішення щодо введення пільг. Відповідач твердить, що пільги по безоплатному користуванню приміським транспортом введено нормативно-правовими актами, прийнятими Верховною Радою України, а не органом місцевого самоврядування. Відповідно до Закону України «Про Кабінет Міністрів України» (ст.39) та ст.ст. 32, 37, 39 Бюджетного Кодексу України саме КМ України визначає порядок та умови надання з державного бюджету місцевим бюджетам субвенцій та володіє законодавчою ініціативою, має повноваження щодо підготовки проекту Закону України «Про державний бюджет України» та внесення змін до нього з питань, що стосуються таких субвенцій, а також є органом, який приймає рішення щодо введення відповідних пільг. Отже відповідач вважає, що належним відповідачем за вимогами про відшкодування збитків має бути саме Кабінет Міністрів України, а заявлення позову до неналежного відповідача має бути підставою для відмови у позові повністю.

Також відповідач посилається на пункт 9 Порядку розрахунку обсягів компенсаційних виплат за пільгові перевезення залізничним транспортом, відповідно до якого передбачено складення та подання облікової форми окремо для органу виконавчої влади, який є головним розпорядником бюджетних коштів, передбачених на цю мету державним бюджетом та органу влади, який є головним розпорядником коштів, виділених місцевим бюджетом. Відповідач твердить, що виконком Фастівської міської ради не є органом виконавчої влади, а є органом місцевого самоврядування. Крім того, відповідач твердить, що надані позивачем копії облікових форм не відповідають формі, яка затверджена Постановою КМУ від 16.12.2009 №1359, щодо зазначення назви неіснуючого органу, до якого адресовані складені облікові форми.

13.09.2021 від третьої особи виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області до суду надійшли письмові пояснення від 06.09.2021 № 06-23/3905, в яких третя особа просила суд відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у поясненнях. Додатково третя особа звертає увагу на те, що позивачу було надано відповідь на лист-пропозицію №832 від 22.12.2018 укласти договір про розрахунки за надані послуги по перевезенню пільгових категорій громадян на 2019 рік, за підписом Фастівського міського голови (від 10.01.2019 №06-31/174), у якій було зазначено, до якого органу має звертатися АТ «Укрзалізниця» для вирішення питання компенсації пільгових перевезень, а саме до керівництва Київської ОДА та депутатського корпусу Київської обласної ради.

17.09.2021 від представника позивача - АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця» до суду надійшла відповідь від 17.09.2021 № НЮ-16-54/21вв на відзив, в яких представник позивача заперечував проти доводів відповідача, позов підтримав та просив суд задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою господарського суду Київської області від 20.09.2021 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 04.10.2021.

28.09.2021 від представника відповідача до суду надійшли письмові заперечення від 22.09.2021 № 1588 на відповідь на відзив відповідача.

У судовому засіданні 04.10.2021 судом було оголошено перерву до 01.11.2021.

У судове засідання 01.11.2021 з`явились представники позивача та відповідача. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився. Згідно з частинами 1, 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Розглянувши позов АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця» до Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Фастівської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача виконавчого комітету Фастівської міської ради, про стягнення 6 942 402,88 грн., всебічно та повно вивчивши наявні у матеріалах справи докази, господарський суд

УСТАНОВИВ:

Відповідно до частини 3 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків можуть бути безпосередньо акти цивільного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що 28.09.2018 позивач звертався до Фастівської міської ради з листом № 629, в якому виробничий підрозділ Козятинської дирекції залізничних перевезень регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця» повідомив, що за 12 місяців 2017 року оформлено 828 439 квитків для проїзду пільговиків у приміському сполученні на суму 8 150,99 тис. грн., а за 8 місяців 2018 року касами вокзалу Фастів оформлено 229 631 квиток на суму 2 287,94 тис. грн. громадянам, які відповідно до діючого законодавства мають право безкоштовного проїзду у приміському залізничному транспорті. З огляду на вищевикладене, позивачем було запропоновано Фастівській міській раді розглянути питання щодо виділення з місцевого бюджету на 2019 рік коштів на компенсацію за перевезення окремих категорій громадян на залізничному транспорті у приміському сполученні 7,0 млн грн.

Листом від 22.12.2018 № 832 позивач звертався до голови Фастівської міської ради із пропозицією укласти договір та направив проект договору про розрахунки за надані послуги по перевезенню пільгових категорій громадян на 2019 рік у редакції залізниці з метою своєчасного отримання компенсаційних виплат за перевезення пільгової категорії громадян у приміському сполученні. Позивач просив Фастівську міську раду у найкоротший термін розглянути даний проект договору та підписати або зі змінами власний проект договору направити на електронну адресу позивача. Згідно вхідної відмітки виконком Фастівської міської ради отримав вказаний лист 28.12.2018.

Відповідач твердить, що 10.01.2019 виконком Фастівської міської ради направив на адресу позивача лист № 06-31/174, в якому Фастівська міська рада повідомила, що кошти з місцевих бюджетів можуть бути виділені на вищезазначену компенсацію, якщо відповідною місцевою радою приймалося рішення про надання таких пільг та за умови прийняття відповідної програми. Разом із цим, посилаючись на приписи ст. 7 Закону України «Про залізничний транспорт», для узгодження компенсаційних виплат за перевезення пільгових категорій громадян залізничним транспортом на 2019 рік по Київській області, третя особа рекомендувала позивачу звернутися безпосередньо до Київської обласної державної адміністрації та Київської обласної ради. Також у листі зазначено, що станом на дату надання відповіді відсутні нормативно-правові акти, які чітко регламентують порядок розрахунків компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян та порядок проведення цих виплат, що потребує законодавчого врегулювання. Система відшкодування витрат за пільговий проїзд окремих категорій громадян в умовах відсутності механізму обліку пільгових перевезень, будь-яких обмежень щодо кількості, відстані та напрямків поїздок не є ефективною, а реально визначити вартість фактично наданих пільгових послуг за відсутності обліку неможливо.

Доказів направлення вказаного листа позивачу матеріали справи не містять.

У подальшому виконком Фастівської міської ради залишив без розгляду проект договору про відшкодування компенсаційних виплат за наданий пільговий проїзд у приміському сполученні залізницею окремим категоріям громадян на 2019 рік.

Судом встановлено, що відповідно до облікових форм, копії яких наявні в матеріалах справи, позивачем за власний рахунок у 2019 році здійснено перевезення пільгових категорій громадян на загальну суму 6 942 402,88 грн., а саме:

за січень 2019 року 338 105,70 грн.,

за лютий 2019 року 367 917,57 грн.,

за березень 2019 року 452 250,49 грн.,

за квітень 2019 року 533 256,98 грн.,

за травень 2019 року 556 431,42 грн.,

за червень 2019 року 507 604,99 грн.,

за липень 2019 року 537 712,88 грн.,

за серпень 2019 року 203,73 грн.,

за вересень 2019 року 768 946,02 грн.,

за жовтень 2019 року 822 112,12 грн.,

за листопад 2019 року 777 773,48 грн.,

за грудень 2019 року 774 589,09 грн.

Зазначені облікові форми разом з актами звіряння взаєморозрахунків, а також рахунки позивач направляв відповідачу для оплати згідно листів від 13.02.2019 № 1114, від 15.03.2019 № 31, від 16.04.2019 № 46, від 13.05.2019 № 62, від 10.06.2019 № 73, від 11.07.2019 № 84, від 13.08.2019 № 98, від 09.09.2019 № 116, від 09.10.2019 № 133, від 11.11.2019 № 171, від 10.12.2019 № 204 та від 13.01.2020 № 9, які відповідачем отримані 18.02.2019, 27.03.2019, 25.04.2019, 16.05.2019, 12.06.2019, 25.07.2019, 15.08.2019, 12.09.2019, 15.10.2019, 14.11.2019, 16.12.2019 та 16.01.2020 відповідно, про що свідчать вхідні відмітки відділу у вказаних листах.

Суд звертає увагу на те, що в облікових формах невірно вказано назву органу (Фастівська міська адміністрація), що є недоліком в оформлення облікових форм, який не впливає на зміст правовідносин сторін. Зокрема, вищеперераховані листи адресовані Управлінню соціального захисту населення та ним отримані; рахунки на оплату та помісячні Акти звіряння розрахунків (копії містяться в матеріалах справи) містять вірну назву органу - Управління соціального захисту населення Фастівської міської ради.

Матеріали справи містять листи Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Фастівської міської ради від 19.08.2019 № 2408, від 23.09.2019 № 2640 та від 22.10.2019 № 2888, якими відповідач, з посиланням на ст. 142 Конституції України та Закон України «Про державний бюджет України на 2019 рік», повідомив позивача, що видатки у вигляді субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг з послуг зв`язку, інших передбачених законодавством пільг та на компенсацію за пільговий проїзд на 2019 рік не передбачені. Додатково відповідач повідомив, що кошти з місцевих бюджетів можуть передбачатись за надані послуги по перевезенню пільгових категорій громадян, якщо відповідною місцевою радою приймалось рішення про надання мешканцям відповідної адміністративної одиниці такої пільги. Проте, Фастівською міською радою рішення подібного характеру не приймалися та кошти за надані послуги по перевезенню пільгових категорій громадян не виділялись. З огляду на зазначене, відповідач повідомив позивача, що не може підписати облікові форми та акти звіряння розрахунків.

Несплата відповідачем 6 942 402,88 грн. компенсацій витрат за пільгові перевезення окремих категорій громадян стала підставою звернення позивача з позовом до суду.

За змістом пунктів 1, 6 статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту тощо визначаються виключно законами України.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію, закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії».

Соціальні пільги на пасажирські перевезення для пільгових категорій громадян встановлені, зокрема, Міжурядовою Угодою про взаємне визнання прав на пільговий проїзд для інвалідів та учасників Великої Вітчизняної війни, а також осіб, прирівняних до них від 12 березня 1993 року, Законами України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про охорону дитинства», «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів органів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Відповідно до пункту 6 Порядку обслуговування громадян залізничним транспортом, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19.03.1997 № 252, суб`єкти господарської діяльності, які займаються перевезенням та обслуговуванням пасажирів, повинні забезпечити надання пільг особам, які мають на це право згідно із законодавством України.

Норми вказаних законів, зокрема, закріплюють реалізацію державних гарантій певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовному обов`язку залізничного перевізника надавати пільги визначеним категоріям громадян кореспондує безумовний обов`язок держави в особі її органів відшкодувати такі пільги.

Частиною 1 статті 144 Господарського кодексу України передбачено, що майнові права та майнові обов`язки суб`єкта господарювання можуть виникати з актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у випадках, передбачених законом.

За приписами частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, в тому числі, безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акту, що регулює господарську діяльність.

Зобов`язання сторін, у даному випадку, виникають безпосередньо із законів України і не залежать від волевиявлення сторін.

Зокрема, статтею 7 Закону України «Про залізничний транспорт» передбачено, що відносини підприємств залізничного транспорту з місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування базуються на податковій і договірній основах відповідно до чинного законодавства України.

Частинами 1, 2, 6 статті 9 Закону України «Про залізничний транспорт» визначено, що встановлення тарифів на перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу залізничним транспортом (за винятком приміських пасажирських перевезень) у межах України здійснюється на підставі бюджетної, цінової та тарифної політики у порядку, що визначає Кабінет Міністрів України.

Тарифи на перевезення пасажирів і багажу в приміському сполученні встановлюються АТ «Українська залізниця» за погодженням з місцевими органами виконавчої влади.

При рівні тарифів, що не забезпечують рентабельності цих перевезень, збитки компенсуються з місцевих бюджетів. Для захисту інтересів окремих категорій громадян на пасажирських перевезеннях, у тому числі приміських, можуть передбачатися пільгові тарифи.

Збитки залізничного транспорту загального користування від їх використання відшкодовуються за рахунок державного або місцевих бюджетів залежно від того, яким органом прийнято рішення щодо введення відповідних пільг.

Норми вказаних законів, зокрема, закріплюють реалізацію державних гарантій певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовному обов`язку залізничного перевізника надавати пільги визначеним категоріям громадян кореспондує безумовний обов`язок держави в особі її органів відшкодувати такі пільги.

Таким чином, обслуговуючи категорію громадян України, які мають право на пільговий проїзд залізничним транспортом, залізниця не має права відмовити їм з підстав відсутності належного фінансування для подальшого відшкодування залізницям витрат на перевезення визначених категорій громадян.

Отже, забезпечуючи пільгове перевезення окремих категорій громадян, держава поклала на себе обов`язок відшкодовувати за рахунок державного або місцевого бюджетів збитки, понесені залізничним транспортом.

За змістом підпункту б пункту 4 статті 89, 102 Бюджетного кодексу України (в редакції, яка була чинна до 01.01.2020, тобто редакції, яка регулює спірні відносини з відшкодування вартості перевезення пільгових категорій громадян за 2019 рік) видатки на відшкодування вартості послуг, наданих пільговим категоріям громадян, здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з державного бюджету України (субвенцій з державного бюджету України) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Механізм розрахунку обсягів компенсаційних виплат залізницям за пільгові перевезення окремих категорій громадян, яким таке право надано законом, що здійснюється за рахунок коштів державного або місцевого бюджетів, а також субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на зазначені цілі встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2009 № 1359.

Даною постановою затверджено Порядок розрахунку обсягів компенсаційних виплат за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян (далі Порядок № 1359).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 1359 визначено, що до пільгових перевезень залізничним транспортом належать безоплатні перевезення або перевезення окремих категорій громадян зі знижкою встановленою законодавством.

У пунктах 3-5, 7 Порядку № 1359 розрахунку обсягів компенсаційних виплат за пільгові перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян встановлено, що облік пільгових перевезень та визначення суми недоотриманих коштів від таких перевезень проводиться залізницями на підставі інформації автоматизованої системи керування пасажирськими перевезеннями та реєстраторів розрахункових операцій про оформлені та видані пасажирам безоплатні або пільгові проїзні документи (квитки). Сума недоотриманих коштів обчислюється в автоматизованому режимі під час оформлення кожного безоплатного та пільгового проїзного документа (квитка) як різниця між повною вартістю проїзду, встановленою згідно з діючими тарифами для відповідного виду сполучення, маршруту прямування, категорії поїзда та вагона, і вартістю проїзду, що сплачує пасажир відповідно до наданих пільг. Інформація про оформлені та видані пасажирам безоплатні та пільгові проїзні документи (квитки) включається до місячної станційної звітності. Сума недоотриманих коштів включається до місячної станційної звітності області, на території якої був придбаний пільговий проїзний документ (квиток), незалежно від місця проживання (навчання) пасажира.

Згідно з пунктами 9-11 вказаного Порядку на підставі місячної станційної звітності залізниці складають облікову форму про недоотримані кошти за перевезення залізничним транспортом окремих категорій громадян, витрати на перевезення яких відшкодовуються з державного або місцевих бюджетів, згідно з додатком. Для компенсації недоотриманих коштів облікова форма складається окремо для органу виконавчої влади, який є головним розпорядником бюджетних коштів, передбачених на цю мету державним бюджетом, та органу виконавчої влади, який є головним розпорядником коштів, виділених місцевим бюджетом. Залізниці не пізніше ніж 15-го числа місяця наступного звітного періоду подають відповідним головним розпорядникам коштів рахунок на суму, яка підлягає компенсації, та облікові форми. Головні розпорядники коштів, передбачених на компенсаційні виплати, після надходження їх на власні рахунки у п`ятиденний строк перераховують зазначені кошти відповідній залізниці.

Даний Порядок покладає на розпорядника бюджетних коштів обов`язок компенсувати підтверджені обліковими формами недоотримані кошти залізницею за перевезення пільгової категорії населення в повному обсязі.

В облікових формах зазначено фактичну кількість оформлених пільгових проїзних квитків та відповідну недоотриману суму коштів за перевезення фактичної кількості пільговиків. Відповідно до облікових форм сума за фактичну кількість перевезених пільговиків за період січень-грудень 2019 склала 6 942 402,88 грн. Доказів на спростування розміру вартості загальної кількості пільгових перевезень до суду не було надано. Таким чином, сума збитків складає 6 942 402,88 грн.

Відповідно до пунктів 2, 3, 5-8 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого Постановою КМУ від 04.03.2002, № 256 (яка була чинною у спірний період), фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення провадиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міст Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення, районних бюджетах, бюджетах об`єднаних територіальних громад на зазначені цілі. Забороняється фінансування місцевих програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, об`єднаних територіальних громад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення (далі - головні розпорядники коштів)

Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісячно готують дані про нараховані суми щодо компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами-постачальниками відповідних соціальних послуг і направляють їх до фінансових органів місцевих державних адміністрацій. Фінансові органи місцевих виконавчих органів рад на підставі отриманих актів звіряння щомісячно надають органам Державного казначейства платіжні доручення щодо перерахування цих коштів на рахунки місцевих бюджетів. Отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються на рахунки головних розпорядників коштів, які здійснюють розрахунки з постачальниками коштів.

Системний аналіз наведених правових положень свідчить про те, що із виконанням позивачем обов`язку перевезення усіх пільгових категорій громадян кореспондується обов`язок відповідача компенсувати всі витрати, понесені позивачем у зв`язку з таким перевезенням.

Згідно з Положенням про Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Фастівської міської ради остання (Управління) є структурним підрозділом виконавчого комітету міської ради та утворюється за рішенням міської ради. Управління підпорядковане та підзвітне Фастівській міській раді та її виконавчому комітету, а також підзвітне і підконтрольне Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації.

Зазначеним положенням визначено, що одним із основних завдань Управління це забезпечення реалізації державної політики з питань соціального захисту населення, дітей, внутрішньо переміщених осіб, підтримки сім`ї, у тому числі сімей з дітьми, багатодітних та виконання програм і заходів у цій сфері.

Тобто, оскільки функції із виконання державних програм соціального захисту населення покладено на Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Фастівської міської ради, останнє зобов`язане проводити розрахунки з організаціями надавачами послуг за надані пільги окремим категоріям громадян, до яких також відноситься АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця», як надавач послуг з пільгового перевезення окремих категорій громадян.

З підстав вищевикладеного, саме Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Фастівської міської ради має відшкодувати позивачу, як перевізнику, витрати понесені внаслідок перевезення пільгових категорій громадян у період з 01.01.2019 по 31.12.2019.

Суд погоджується, що у згадані ст. 89, 102 Бюджетного кодексу з 01.01.2020 було внесено зміни щодо порядку фінансування спірних виплат, а постанова КМУ від 04.03.2002 №256 втратила чинність з 01.01.2020 відповідно до постанови КМУ від 24 грудня 2019 року № 1101. Разом із тим, відповідно до ст. 58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Офіційне тлумачення зазначеної норми Основного Закону надав Конституційний Суд України у рішенні від 09.02.1999, № 1-рп/99 "У справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів)".

У зазначеному Рішенні вказано, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

За змістом статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідач доказів сплати компенсації позивачу вартості наданих послуг з перевезення пільговий категорій громадян, наданих ним у період січень-грудень 2019 року, у сумі 6 942 402,88 грн. суду не надав.

За приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відтак, сторони, звертаючись до суду, повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд.

За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України», зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

При цьому, суд зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Також, Європейський суд з прав людини зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України»).

Аргументи відповідача та третьої особи судом ретельно вивчені та судом відхиляються, оскільки не спростовують вищевикладені висновки суду.

Отже, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд вважає, що позовні вимоги АТ «Українська залізниця» про стягнення з відповідача Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Фастівської міської ради на користь АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця» 6 942 402,88 грн. збитків, понесених залізницею внаслідок пільгового перевезення пасажирів у період з січня по грудень 2019 року, підлягають задоволенню.

Враховуючи факт задоволення позовних вимог, у порядку п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, сплачений позивачем судовий збір у сумі 104 136,04 грн. покладається на відповідача.

Керуючись статтями 4, 12, 73-92, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Фастівської міської ради (08500, Київська обл., м. Фастів, вул. Небесної Сотні, буд. 8, ідентифікаційний код 03193620)

на користь акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5, ідентифікаційний код 40075815) в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» (01601, м. Київ, вул. Лисенка, буд. 6, ідентифікаційний код 40081221)

6 942 402,88 грн. (шість мільйонів дев`ятсот сорок дві тисячі чотириста дві гривні вісімдесят вісім копійок) витрат на перевезення пасажирів, які користуються пільгами з оплати проїзду за період з 01.01.2019 по 31.12.2019;

104 136,04 грн. (сто чотири тисячі сто тридцять шість гривень чотири копійки) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано 24.11.2021

Суддя О.В. Конюх