ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2021 р. Справа № 922/4203/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Такт" (адреса: 49000, м. Дніпро, вул. Героїв Крут, буд. 16-а; )
до Акціонерного товариства "Харківський машинобудівний завод "Світло Шахтаря" (адреса: 61001, м. Харків, вул. Світло шахтаря, буд. 4/6; )
про стягнення 163246,56 грн.
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТАКТ", м. Дніпро (далі за текстом - позивач) звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Акціонерного товариства "Харківський машинобудівний завод "Світло Шахтаря", м. Харків (далі за текстом - відповідач) 163246,56 грн, з яких:

55579,07 грн. пені;

80033,86 грн. інфляційних втрат;

27633,63 грн. 3% річних.

Також за результатами розгляду справи позивач просить стягнути на свою користь судовий збір сплачений за подання позову в сумі 2448,70 грн. та понесені витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 5000 грн.

Позов обґрунтовано з посиланням на порушення відповідачем умов договору поставки № СШ/30-19 від 24.01.2019 щодо строків проведення розрахунків за поставлену позивачем продукцію.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 21.10.2021 відкрито провадження у справі № 922/4203/21; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін, за наявними в справі матеріалами; запропоновано відповідачу подати відзив на позов в п`ятнадцятиденний строк з дня отримання даної ухвали; встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив протягом п`яти днів з дня отримання відзиву на позов; встановити відповідачу строк для подання заперечень на відповідь протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на позов.

Згідно з вимогами ст. 120 ГПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

З метою повідомлення сторін про відкриття провадження у справі та надання останнім можливості реалізувати власні процесуальні права, судом засобами поштового зв`язку на їх юридичні адреси, зазначені у позовній заяві та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань направлено копію вказаної ухвали від 21.10.2021.

Відповідачем копію ухвали від 21.10.2021 отримано 26.10.2021, про що свідчить зворотне поштове повідомлення № 029109/2, згідно з яким на адресу останнього надсилалась поштова кореспонденція (а. с. 98).

Проте, надіслана на адресу позивача копія ухвали від 21.10.2021 станом на момент прийняття рішення знаходиться у відділенні поштового зв`язку з 26.10.2021, про що свідчать дані офіційного веб-сайту ДП «Укрпошта» за номером поштового відправлення 988. Відомостей про наявність у позивача іншої адреси матеріали справи не містять.

Згідно з п. 116-117 Правил надання поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 р. № 270 у разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п`ять календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причини невручення. Поштові відправлення, поштові перекази повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі його письмової заяви, письмової відмови адресата від одержання чи закінчення встановленого строку зберігання.

Таким чином, в разі звернення представника позивачу до відділення поштового зв`язку, листи з копіями судових ухвал господарського суду мали бути йому вручені, а в разі не звернення протягом п`яти календарних днів - мали бути повернуті відділенням поштового зв`язку на адресу суду. Однак, зазначені вимоги Правил надання поштового зв`язку щодо повернення поштового відправлення в передбачений законом строк відділенням поштового зв`язку з невідомих причин не виконуються.

З огляду на вказані вище обставини, та вжиття судом всіх передбачених законом заходів з метою повідомлення позивача про час та місце розгляду справи, останнє в розумінні вказаних положень Закону вважається таким, що належним чином повідомлене про зазначені обставини.

Водночас, суд зазначає, що за положеннями статті 129 Конституції, статті 2 Господарського процесуального кодексу України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Відповідно ч. 2 ст. 42, ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники справи зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи. При цьому, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, позивач, як сторона зобов`язаний з розумним інтервалом часу сам цікавитися провадженням у його справі, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (така позиція викладена у рішенні Європейського суду прав людини у справі "Каракуця проти України").

Необхідно також звернути увагу, що відносини щодо забезпечення доступу до судових рішень (рішень, судових наказів, постанов, вироків, ухвал), ухвалених судами загальної юрисдикції, та ведення Єдиного державного реєстру судових рішень регулюються Законом України "Про доступ до судових рішень".

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Так, всі судові ухвали по даній справі оприлюднені в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Таким чином, зі своєї сторони позивач, якщо він фактично не отримує копії відповідних ухвал господарського суду Харківської області, проте належним чином опікуючись про долю власної справи, має можливість ознайомитися зі змістом вказаних ухвал з Єдиного державного реєстру судових рішень або скористатися правом на ознайомлення з матеріалами справи як учасник судового процесу. Проте, з боку позивача жодних дій по з`ясуванню стану розгляду справи не вчинялося.

Відповідач подав до суду відзив на позов (вх. № 26172 від 08.11.2021), в якому просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову. В обґрунтування своїх вимог позивач зокрема зазначає, що в межах справи № 922/258/21 про стягнення основної суми боргу за договором, яка розглядалася господарським судом Харківської області, позивач неодноразово користувався правом на нарахування інфляційних втрат та 3% річних, передбачених ст. 625 ЦК України; що позивачем допущено помилки при здійсненні розрахунку штрафних санкцій; що з підписанням 01.11.2021 між сторонами акту звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2021 по 01.11.2021, позивач визнав, що заборгованість відповідача за договором відсутня. Також відповідач вважає, що заявлена позивачем до стягнення сума витрат на професійну правничу допомогу є необґрунтованою, не розумною та не спів розмірною, а тому відповідачем заявлено клопотання про зменшення цієї суми.

Позивач не скористався своїм правом щодо подання відповіді на відзив в порядку та строк, встановлені ухвалою Господарського суду Харківської області від 21.10.2021.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 08.11.2021 відмовлено в задоволенні клопотання відповідача (вх. № 26172 від 08.11.2021) про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

В подальшому, 16.11.2021 відповідач надіслав на адресу суду зустрічний позов (вх. № 27144 від 17.11.2021), в якому просив суд:

1) прийняти зустрічний позов АТ "Світло Шахтаря" до ТОВ "Такт" про стягнення неустойки за договором № СШ/30-19 від 24.01.2019 в розмірі 184372,27 грн;

2) задовольнити зустрічний позов АТ "Світло Шахтаря" до ТОВ "Такт" про стягнення неустойки за договором № СШ/30-19 від 24.01.2019 в розмірі 184372,27 грн;

3) стягнути з ТОВ "Такт" на користь АТ "Світло Шахтаря" суму неустойки в розмірі 184372,27 грн.

Проте, ухвалою Господарського суду Харківської області від 19.11.2021 повернуто Акціонерному товариству "Харківський машинобудівний завод "Світло Шахтаря" (вх. № 27144 від 17.11.2021) зустрічну позовну заяву та додані до неї документи без розгляду.

Розглянувши подані на розгляд суду матеріали справи, суд визнає їх достатніми для прийняття судового рішення по суті спору.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив.

Як свідчать матеріали справи, 24.01.2019 між позивачем, як постачальником, та відповідачем (від імені та за рахунок якого діє Товариство з обмеженою відповідальністю «Корум Груп» на підставі договору доручення № СG/004-19 від 02.01.2019), як покупцем, укладено договір поставки № СШ/30-19 (далі за текстом - договір; а. с. 20-28), за умовами якого в порядку та на умовах, передбачених договором, постачальник зобов`язується передати (поставити) у власність покупця продукцію виробничо-технічного призначення металевий прокат та вироби з металу, в асортименті, кількості, у терміни, за ціною і з якісними характеристиками, погодженими сторонами у цьому договорі і специфікаціях до нього, що є невід`ємною частинами договору (п. 1.1 договору).

24.01.2019 сторони підписали протокол розбіжностей до договору поставки № СШ/30-19 від 24.01.2019 (а. с. 29-31).

Згідно з п.4.1. договору сторони узгодили, що поставка товару здійснюється партіями в асортименті, кількості, за цінами, з якісними характеристиками і у термін, погоджені сторонами у специфікаціях до договору. Під партією продукції розуміється будь-яка кількість продукції, яка супроводжується товаросупровідним документом.

У п. 4.2 договору сторони встановили, що умови поставки продукції, згідно «Інкотермс-2010», з урахуванням умов і обмовок, що містяться в цьому договорі і/або відповідних специфікаціях до договору. У випадках, коли сторонами в специфікаціях обумовлюються інші умови поставки, взаємовідносини сторін регулюються положеннями, погодженими сторонами у відповідних специфікаціях до договору.

Відповідно до п. 4.7 договору, датою поставки продукції вважається дата її передачі покупцеві, вказана представником покупця у відповідних товаросупровідних документах, наданих постачальником. При поставці автомобільним транспортом датою поставки вважається дата її передачі покупцеві, вказана представником покупця у видатковій накладній.

Згідно з п. 4.8. договору, зобов`язання постачальника вважаються виконаними з моменту передачі продукції в розпорядження покупця в погоджене місце призначення поставки в належній кількості, якості, комплектності, асортименті та в строки, погоджені сторонами в договорі і специфікаціях до договору. Зобов`язання покупця вважаються виконаними з моменту оплати поставленої продукції.

Пунктом 4.15 договору (в редакції протоколу розбіжностей до договору) встановлено, що у разі порушення покупцем строку оплати за отриману продукцію на 5 (п`ять) робочих днів, постачальник в односторонньому порядку має право призупинити поставку продукції в адрес покупця до погашення такої заборгованості. У такому випадку штрафні санкції, згідно з п.6.2 договору, до постачальника не застосовуються.

Згідно з п. 5.4 договору (в редакції протоколу розбіжностей до договору) розрахунки за продукцію, поставлену за цим договором здійснюється покупцем шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок постачальника протягом 30 календарних днів від дати поставки продукції на підставі отриманого покупцем рахунку і за умови належним чином оформленої податкової накладної, а також надання постачальником документів, передбачених розділом 4 цього договору. Датою оплати вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

Відповідно до п. 6.8 договору (в редакції протоколу розбіжностей до договору) у разі порушення покупцем граничного строку (терміну) оплати продукції, встановленого цим договором: покупець сплачує постачальнику неустойку у вигляді пені, розмір якої дорівнює подвійній обліковій ставці НБУ, яка діяла в період прострочення, від несвоєчасно неоплаченої суми, за кожен день прострочення, але не більше 5% від простроченої суми.

Згідно з п. 8.1 договору, останній вступає в силу з дати його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2019, а в частині проведення розрахунків до повного виконання сторонами грошових зобов`язань.

Додатковою угодою № 1 до договору від 28.12.2019 (а. с. 32) сторони продовжили строк дії договору до 31.12.2020.

Як свідчать матеріали справи, сторонами було узгоджено специфікації - № 55 від 27.03.2020, № 71 від 17.07.2020, № 72 від 27.07.2020, № 74 від 05.08.2020, № 75 від 10.08.2020, № 83 від 30.09.2020, № 84 від 01.10.2020 в яких сторони узгодили найменування товару, його кількість, ціну та строк поставки, що мав бути поставлений позивачем на користь відповідача за зазначеним договором.

На виконання договору поставки, позивачем передано відповідачу товар на загальну суму 1111581,36 грн. грн. відповідно до:

- видаткової накладної № РН-007660 від 13.11.2020 року, рахунку фактури № СФ-002601/РН-007660 від 13.11.2020 року на суму 83 339, 14 грн.;

- видаткової накладної № РН-007663 від 13.11.2020 року, рахунку фактури № СФ-006987/РН-007663 від 13.11.2020 року на суму 50 618,40 грн.;

- видаткової накладної № РН-007659 від 13.11.2020 року, рахунку фактури № СФ-008072/РН-007659 від 13.11.2020 року на суму 120 082, 58грн.;

- видаткової накладної № РН-007298 від 29.10.2020 року, рахунку фактури № СФ-006098/РН-007298 від 29.10.2020 року на суму 41 987, 57 грн.;

- видаткової накладної № РН-007300 від 29.10.2020 року, рахунку фактури № СФ-005550/РН-007300 від 29.10.2020 року на суму 120 560, 28 грн.;

- видаткової накладної № РН-007301 від 29.10.2020 року, рахунку фактури № СФ-005728/РН-007301 від 29.10.2020 року на суму 7 057, 15 грн.;

- видаткової накладної № РН-007299 від 29.10.2020 року, рахунку фактури № СФ-006128/РН-007299 від 29.10.2020 року на суму 53 841, 12 грн.;

- видаткової накладної № РН-007283 від 29.10.2020 року, рахунку фактури № СФ-007802/РН-007283 від 29.10.2020 року на суму 15 351,00 грн.;

- видаткової накладної № РН-007001 від 20.10.2020 року на суму 299 498, 65 грн., рахунку фактури № СФ-008173/РН-007001 від 20.10.2020 року;

- видаткової накладної № РН-007658 від 13.11.2020 року на суму 103 530, 67 грн., рахунку-фактури № СФ-008173/РН-007658 від 13.11.2020 року;

- видаткової накладної № РН-007297 від 29.10.2020 року на суму 215714, 80 грн., рахунку - фактури СФ № 005728/РН-007297 від 29.10.2020 року;

З урахуванням положень п. 5.4. договору, відповідач мав оплатити поставлений товар протягом 30 календарних днів з дати його поставки, однак свої зобов`язання за договором належним чином не виконав.

Зазначені обставини стали підставами для звернення позивача з позовом до суду в межах господарської справи № 922/258/21.

Рішенням господарського суду Харківської області від 27.05.2021 у справі № 922/258/21 стягнуто з відповідача у даній справі на користь позивача у даній справі 1111581,36 грн. основного боргу та 16673,72 грн. судового збору.

В зазначеній частині рішення Господарського суду Харківської області від 27.05.2021 у справі № 922/258/21 залишено без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 02.09.2021.

Таким чином, зазначене рішення Господарського суду Харківської області є таким, що в передбаченому законом порядку в цій частині набрало законної сили.

В зв`язку з простроченням відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо сплати боргу за вказаними видатковими накладними позивачем на підставі умов договору та відповідних вимог чинного законодавства нараховано відповідачу 80033,86 грн. інфляційних втрат за прострочення оплати за кожною з видаткових накладних по серпень 2021 року, 27633,63 грн. 3% річних за прострочення оплати за кожною з видаткових накладних по 30.09.2021 року а також 55579,07 грн. пені за 6-місячний строк прострочення оплати за кожною з видаткових накладних.

Обставини щодо стягнення зазначених нарахувань стали підставами для звернення позивача до суду з позовом у даній справі.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд виходить з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За умовами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Пунктом 4 ст. 75 ГПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За умовами ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

За змістом ст. ст. 598-599 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення вчасно не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум, а також передбачених умовами договору штрафних санкцій. Отже кредитор вправі вимагати стягнення з боржника в судовому порядку сум інфляційних нарахувань, процентів річних та штрафних санкцій аж до повного виконання грошового зобов`язання.

В даному випадку, матеріалами справи підтверджується факт поставки позивачем на користь відповідача товару на загальну суму 1111581,36 грн. на виконання умов укладеного між сторонами договору поставки № СШ/30-19 від 24.01.2019.

Зазначені обставини також встановлені рішенням Господарського суду Харківської області у справі № 922/258/21, а тому в силу положень ст. 75 ГПК України також не потребують додаткового доведення.

З урахуванням положень п. 5.4. договору, відповідач мав оплатити поставлений товар протягом 30 календарних днів з дати його поставки. Однак, в матеріалах справи відсутні та відповідачем суду не надано будь-яких доказів оплати відповідачем існуючої заборгованості.

Зазначене свідчить про прострочення відповідачем взятих на себе зобов`язань, та відповідно про право позивача на нарахування інфляційних, 3% річних та пені за весь час прострочення виконання в порядку, встановленому зокрема ст.ст. 549, 625 ЦК України, ст. 230-232 ГК України та п. 6.8. договору

При цьому суд вважає безпідставними посилання відповідача на те, що позивач в процесі розгляду справи № 922/258/21 вже нараховував йому до стягнення інфляційні, річні та пеню, оскільки зі змісту рішення Господарського суду Харківської області від 27.05.2021 у справі № 922/258/21 таке нарахування позивачем та відповідно вирішення судом цього питання не вбачається.

Також безпідставними суд вважає посилання відповідача в обґрунтування факту відсутності заборгованості на акт звірки взаємних розрахунків станом на 01.11.2021 (а. с. 105), оскільки по-перше, цей акт не є первинним документом в розумінні відповідних положень Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні», а тому за відсутності будь-яких платіжних документів про сплату боргу не може засвідчувати факт відсутності боргу, по-друге, даний акт не спростовує право позивача на нарахування санкцій в порядку передбаченому умовами договору та вимогами чинного законодавства України, а зі змісту акту взагалі не вбачається врахування сторонами цих нарахувань, і по-третє зі змісту акту вбачається що цей акт стосується розрахунків між сторонами за договором № СШ/378-21 від 01.07.2021, а не договору поставки № СШ/30-19 від 24.01.2019.

Стаття 216 ГК України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно з п. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Разом з тим, п. 4 ст. 232 ГК України передбачено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Як зазначалось, п. 6.8 договору (в редакції протоколу розбіжностей до договору) у разі порушення покупцем граничного строку (терміну) оплати продукції, встановленого цим договором: покупець сплачує постачальнику неустойку у вигляді пені, розмір якої дорівнює подвійній обліковій ставці НБУ, яка діяла в період прострочення, від несвоєчасно неоплаченої суми, за кожен день прострочення, але не більше 5% від простроченої суми.

Згідно з ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Оскільки відповідач прострочив виконання своїх зобов`язань з оплати отриманого товару, суд визнає дії позивача щодо нарахування відповідачу пені за 6 місячний термін прострочення оплати за кожною з видаткових накладних таким, що відповідають умовам договору та вимогам чинного законодавства.

Розрахунок свідчить, що сума пені за 6 місячний термін перевищує 5% від простроченої суми, проте, оскільки в силу п. 6.8. договору сума пені не може перевищувати вказаний розмір, в даному випадку суд приходить до висновку про задоволення заявленого позову в зазначеній частині та стягнення з відповідача на користь позивача пені в сумі 55579,07 грн.

Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз статті 625 ЦК України вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Факт прострочення відповідачем виконання своїх зобов`язань щодо сплати заборгованості за отриманий товар підтверджується матеріалами справи, та відповідачем жодним чином не спростовується. Зазначене надає позивачу право на нарахування 3% річних за таке прострочення в порядку, визначеному ст. 625 ЦК України.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних та річних, суд констатує, що в його здійснено з певними арифметичними помилками. Перевірка розрахунку пені судом здійснювався за допомогою інструменту "Калькулятори" системи інформаційно-правового забезпечення "Ліга: закон". Суд зазначає, що можливість використання зазначеного інструменту визнається і Верховним Судом, зокрема, в постанові від 14.02.2018 у справі № 917/1622/16.

За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 80033,86 грн. інфляційних втрат за прострочення оплати за кожною з видаткових накладних по серпень 2021 року, та 27626,29 грн. 3% річних за прострочення оплати за кожною з видаткових накладних по 30.09.2021 року

В решті позову про стягнення 3% річних слід відмовити у зв`язку з безпідставністю їх нарахування до стягнення.

Здійснюючи розподіл судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно з ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

Як свідчать матеріали справи, в зв`язку з необхідністю звернення до суду з позовом у даній справі позивач звернувся до адвоката з метою надання останнім правової допомоги.

Зокрема, 05.10.2021 між позивачем та адвокатом Бичковим Володимиром В`ячеславовичем укладено додаткову угоду б/н до договору № 01/2019 від 07.12.2018 (а. с. 79), згідно з п. 1 якої виконавець за дорученням клієнта бере на себе зобов`язання надати клієнту професійну правничу допомогу (адвокатські послуги) з питання підготовки проекту позовної заяви про стягнення штрафних санкцій з Акціонерного товариства "Харківський машинобудівний завод "Світло Шахтаря" (адреса: 61001, м. Харків, вул. Світло Шахтаря, буд. 4/6; ) за договором поставки від 24.01.2019 № СШ/30-19 та в межах повноважень, визначених довіреністю клієнта, вести судову справу клієнта з наданням останньому (в разі необхідності) консультацій, роз`яснень, здійснити представництво його інтересі, як сторони, в Господарському суді Харківської області (в разі потреби суді апеляційної інстанції до ухвалення судом першої інстанції рішення у справі) шляхом підготовки проектів та/чи подання у справу заяв по суті, інших процесуальних документів, пояснень, в разі потреби усних пояснень суду в режимі відеоконференції чи в залі судового засідання, тощо, а клієнт зобов`язується оплатити виконавцю гонорар за таку професійну правничу допомогу.

Пунктом 2 зазначеного договору передбачено, що виконавець має право як самостійно, в межах повноважень визначених виданою довіреністю, подавати у справу заяви по суті та інші процесуальні документи як особисто, так і шляхом направлення клієнту проектів цих документів (для подачі/направлення клієнтом їх до суду та іншій стороні у справі) із зазначенням в них про те, що саме він є виконавцем який підготував їх. Термін підготовки проекту позовної заяви - до 09 жовтня 2021 р. Проект позову та інших процесуальних документів які має подати клієнт суду мають бути направлені відповідальній особі клієнта на електронну адресу:

В пункті 3 договору сторонами узгоджено, що з урахуванням характеру спору (предмету, підстав та ціни позову), кваліфікації та досвіду адвоката (з 2007 року) сторони дійшли згоди що за надання професійної правничої допомоги (адвокатських послуг), передбаченої п. 1 цієї додаткової угоди клієнт має сплатити виконавцю фіксований гонорар в розмірі 5000,00 грн. без ПДВ який не залежить від часу витраченого адвокатом на надання такої допомоги, кількості та обсягу складених ним процесуальних документів під час ведення справи.

Пунктами 4-5 договору сторонами також узгоджено, що форма оплати гонорару - безготівкова, на поточний банківський рахунок виконавця. Строк (термін) виплати фіксованого гонорару: не пізніше 7 календарних днів після відкриття судом провадження у справі.

Суд зазначає, що в розумінні ст. 11, 202, 626 ЦК України, додаткова угода б/н до договору № 01/2019 від 07.12.2018 є окремим право чином, який породжує для його сторін певні права та обов`язки, зокрема обов`язок позивача сплатити на користь адвоката суму гонорару.

Враховуючи викладене, а також те, що на підставі вказаного договору у позивача виник обов`язок сплати на користь адвоката суми гонорару в розмірі 5000 грн., що гонорар в зазначеному розмірі співрозмірним щодо ступеня складності спору та витраченого адвокатом названого адвокатського об`єднання часу на надання правової допомоги (та при цьому не залежить від часу витраченого адвокатом на надання такої допомоги, кількості та обсягу складених ним процесуальних документів під час ведення справи), що відповідач заявляючи у відзиві відповідне клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу не навів вагомих аргументів та не надав в їх обґрунтування будь-яких доказів не співрозмірності понесених витрат, суд приходить до висновку про необхідність розподілу судових витрат виходячи з суми передбаченої додатковою угодою б/н до договору № 01/2019 від 07.12.2018 гонорару адвоката в розмірі 5000 грн.

Згідно з ч. 1, 4 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене, за наслідками розгляду справи з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню 4999,77 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 2448,58 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-80, 123, 126, 129, 232-233, 237-238, 240-241, 247 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Харківський машинобудівний завод "Світло Шахтаря" (адреса: 61001, м. Харків, вул. Світло Шахтаря, буд. 4/6; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАКТ" (адреса: 49000, м. Дніпро, вул. Героїв Крут, буд. 16-А; ; п/р НОМЕР_1 в АТ «ОТП Банк», м. Київ):

55579,07 грн пені;

80033,86 грн інфляційних втрат;

27626,29 грн. грн. 3% річних;

4999,77 грн. витрат на професійну правничу допомогу;

2448,58 грн. судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано в строки та в порядку визначеному ст. 256, 257 ГПК України з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя О.І. Байбак