ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" листопада 2021 р. Справа№ 910/6894/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Станіка С.Р.

за участю секретаря судового засідання Рудь Н.В.

за участю представників згідно протоколу судового засідання від 04.11.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Управління справами»

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2021 (повний текст рішення складено 06.07.2021)

у справі №910/6894/21 (суддя Котков О.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Житомирський меблевий комбінат»

до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»

про стягнення 417 277,19 грн

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2021 року Приватне акціонерне товариство «Житомирський меблевий комбінат» (далі - позивач, АТ «ЖМК») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі - відповідач, ДП «НАЕК «Енергоатом») про стягнення пені, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат у загальному розмірі 417 277,19 грн.

В обґрунтування заявлених вимог ПрАТ «Житомирський меблевий комбінат» посилається на прострочення ДП «НАЕК «Енергоатом» виконання зобов`язань за договором оренди нежитлового приміщення №1ГЖМК190004 від 23.08.2019/ 10-125-08-19-00660 від 13.09.2019 (далі - договору) за січень 2021. Так, в порушення договірних зобов`язань, відповідачем здійснено прострочення сплати орендної плати, додаткової плати та оплати вартості комунальних послуг за січень 2021 року, внаслідок чого позивачем, з урахуванням п. 2.3., 3.3., 3.8., 7.2. договору та ч.2 ст.231 Господарського кодексу України, ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України було нараховано 202 328,88 грн. пені, 159 566,64 грн. штрафу, 38 751,90 грн. інфляційних втрат та 16 629,77 грн. 3% річних.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що у нього відсутня заборгованість за договором за січень 2021 року та відсутня вина у простроченні виконання зобов`язання. Крім того, відповідач вважає, що позивач безпідставно здійснює нарахування пені у розмірі 0,1% всупереч положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань». У відзиві відповідач також заявив клопотання про зменшення 3% річних до 0,1%.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.07.2021 у справі №910/6894/21 позов задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь Приватного акціонерного товариства «Житомирський меблевий комбінат» грошові кошти: пені - 183 889,07 грн., штрафу - 159 566,64 грн., 3% річних - 15 114,17 грн. та судовий збір - 5 378,55 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 20.07.2021 заяву про відшкодування витрат на правову допомогу Приватного акціонерного товариства «Житомирський меблевий комбінат» у справі №910/6894/21 задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на користь Приватного акціонерного товариства «Житомирський меблевий комбінат» витрати на правову допомогу в сумі 12 398,08 грн. В іншій частині заяви відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що ДП «НАЕК «Енергоатом» прострочено виконання зобов`язання по сплаті орендної та додаткової плати, а також комунальних послуг за січень 2021, а тому, здійснивши власний перерахунок, місцевий суд дійшов висновку про відсутність підстав для нарахування інфляційних втрат, часткову обґрунтованість заявлених до стягнення сум пені й 3 % річних та обґрунтованість заявленої до стягнення суми штрафу. Стосовно заявленого відповідачем клопотання про зменшення 3% річних до 0,1% у зв`язку із його скрутним фінансовим становищем, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для такого зменшення.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Управління справами» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить зупинити виконання рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2021 у справі №910/6894/21 до закінчення його перегляду в порядку апеляційного оскарження, скасувати повністю рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2021 та постановити нове рішення, яким у позові АТ «Житомирський меблевий комбінат» відмовити у повному обсязі, судові витрати понесені позивачем у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції покласти на відповідача.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ДП «НАЕК «Енергоатом» посилається на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права; вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи.

ДП «НАЕК «Енергоатом» вказує, що місцевий господарський суд неповною мірою встановив обставини та факти, які доводили та підтверджували відсутність прямої вини відповідача у неналежному виконанні умов договору, оскільки джерелом доходу відповідача є виробництво електроенергії і на даний час склалась критична ситуація в системі розрахунків за вироблену електроенергію. ДП «НАЕК «Енергоатом» зазначає, що на сьогодні не зі своєї вини несе величезні збитки, пов`язані з недоотриманням фінансування за вироблену та реалізовану ним електроенергію. Посилаючись на ст. 614 ЦК України, ДП «НАЕК «Енергоатом» вважає, що вказане свідчить про відсутність умислу та як наслідок відсутність його вини у порушенні строків виконання зобов`язань за договором оренди, однак ці обставини суд першої інстанції належним чином не дослідив та не врахував, що є порушенням ст. ст. 236, 237 ГПК України.

Крім того, відповідач вважає, що місцевий господарський суд мав зменшити розмір нарахованих позивачем санкцій, передбачених ст. 625 ЦК України, однак, всупереч правовій позиції Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, не зробив цього.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу у справі №910/6894/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Шаптала Є.Ю., Станік С.Р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.07.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Управління справами» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2021, розгляд справи призначено на 09.09.2021. Крім того, апеляційним судом зазначено, що апелянтом строк на апеляційне оскарження не пропущено, а тому враховуючи приписи ч. 5 ст. 262 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд позбавлений можливості зупиняти дію рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2021 у справі №910/6894/21.

17.08.2021 через канцелярію суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому в якому він просить залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2021 у справі №910/6894/21 - без змін.

Так, у відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що відповідач допустив прострочення здійснення платежів; позивач в суді першої інстанції довів та надав необхідні докази, що підтверджують вину відповідача в повному обсязі; відповідач не довів наявності обставин, які б свідчили про винятковість випадку, який може бути підставою для зменшення неустойки. Також до відзиву на апеляційну скаргу позивач додав попередній розрахунок витрат на професійну правничу допомогу у розгляді справи №910/6894/21 в апеляційному провадженні.

Судове засідання 09.09.2021 не відбулось у зв`язку із перебуванням судді Станіка С.Р. у відпустці, відтак після виходу судді з відпустки ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.09.2021 розгляд справи №910/6894/21 призначено на 12.10.2021.

Судове засідання 12.10.2021 не відбулось у зв`язку із перебуванням суддів Станіка С.Р. з 11.10.2021 по 13.10.2021 та Тищенко О.В. з 12.10.2021 по 19.10.2021 у відпустках, відтак після виходу суддів з відпусток ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.10.2021 розгляд справи №910/6894/21 призначено на 04.11.2021.

У судове засідання 04.11.2021 з`явилися представники позивача та відповідача.

Представник відповідача у судовому засіданні надав суду апеляційної інстанції свої пояснення по справі, в яких підтримав вимоги апеляційної скарги на підставі доводів, зазначених у ній, просив її задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2021 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

Представник позивача у судовому засіданні також надав суду свої пояснення по справі, в яких заперечив проти доводів, викладених у апеляційній скарзі, на підставі доводів, зазначених у відзиві на скаргу та просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно до ч.1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Як вірно встановлено місцевим судом та перевірено судом апеляційної інстанції між Приватним акціонерним товариством «Житомирський меблевий комбінат» та Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» укладено договір оренди нежитлового приміщення №1ГЖМК190004 від 23.08.2019/ 10-125-08-19-00660 від 13.09.2019, відповідно до пункту 1.1. якого позивач зобов`язався передати відповідачу в тимчасове оплачуване користування нежитлові приміщення, загальною площею 10 231,7 кв.м, які знаходяться в адміністративній будівлі (літера А), розташованій за адресою: м. Київ, вул. Гоголівська, будинок 22-24, згідно з переліком, визначеним у цьому пункті договору.

Зазначений правочин підписаний уповноваженим представниками його сторін, а також скріплений печатками цих суб`єктів господарювання.

Згідно з пунктом 3.1. договору орендар зобов`язався вносити плату за користування об`єктом оренди в розмірах та строки обумовлені цим договором.

Пунктом 3.2. даного правочину передбачено, що плата за оренду нараховується з дати підписання сторонами акту № 1 (акту приймання-передачі).

Відповідно до пункту 3.3. цієї угоди, якщо інше не передбачено цим договором, плата за оренду сплачується орендарем щомісяця, не пізніше 20 числа місяця, наступного за оплачуваним місяцем, на підставі рахунку та акта орендодавця. Оплата здійснюється за умови наявності у рахунках, актах посилання на повний номер і дату договору.

За умовами пункту 3.4. договору (у редакції додаткової угоди від 5 лютого 2020 року №2) орендодавець формує рахунок на оплату за оренду, розраховану відповідно до додатку № 2 до договору, останнім днем першого місяця та кожного наступного календарного місяця користування об`єктом оренди, та передає його орендареві не пізніше 5 числа місяця, що слідує за оплачуваним. Орендодавець надає відповідні рахунки орендарю наступними способами: надсилає на електронну адресу орендаря, вказану в розділі 14 цієї угоди, та вручає представнику орендаря в приміщеннях об`єкта оренди під підпис про отримання, та/або надсилає цінним листом на адресу орендаря, вказану в розділі 14 договору. Обов`язок по отриманню вищевказаного рахунка покладається на орендаря.

Згідно з пунктом 3.5. даного правочину загальний розмір плати за оренду складає суму плати за оренду, розрахованої відповідно до пункту 1.2. додатку № 2 до договору за весь строк оренди об`єкта оренди, та на 23 серпня 2019 року становить 280 672 724,35 грн., у тому числі ПДВ 20 %.

Пунктом 3.8. договору встановлено, що орендар, крім плати за оренду, повинен компенсувати/сплачувати витрати на комунальні послуги, якими він користується (електроенергія, водопостачання й водовідведення, приймання стічних вод, опалення й т.д.). Компенсація витрат на комунальні послуги не входить до розрахунку плати за оренду та оплачується орендарем за діючими тарифами. Орендар компенсує орендодавцю витрати на комунальні послуги з електроенергії, водопостачання та водовідведення, на підставі виставлених орендодавцем рахунків, відповідно до показників лічильників. Орендар компенсує орендодавцю витрати на комунальні послуги з водовідведення додаткових стічних вод та опалення згідно отриманих від орендодавця розрахунків фактичних витрат, які розподіляються між всіма орендарями будівлі пропорційно площі об`єкта оренди до загальної площі будівлі, що здана в оренду. Перерахування компенсації витрат на комунальні послуги здійснюється орендарем на підставі виставлених орендодавцем рахунків або актів наданих послуг (щодо компенсації комунальних послуг), не пізніше 20 числа місяця, наступного за оплачуваним місяцем. Орендодавець до 5 числа місяця, що слідує за оплачуваним місяцем, виставляє орендареві рахунки на компенсацію витрат на комунальні послуги та акт наданих послуг (щодо компенсації комунальних послуг). Орендодавець надає відповідні рахунки орендарю наступними способами: надсилає на електронну адресу орендаря, вказану в розділі 14 договору та вручає представнику орендаря в об`єкті оренди під підпис про отримання, та/або надсилає цінним листом на адресу орендаря, вказану в розділі 14 договору. Обов`язок по отриманню вищевказаного рахунка покладається на орендаря.

За змістом пункту 3.16. цієї угоди зобов`язання щодо здійснення платежів вважаються виконаними належним чином у момент, коли суми грошових коштів, які відповідають повному розміру платежів, будуть зараховані на поточний рахунок орендодавця.

У пункті 3.17 даного правочину сторони погодили, що по закінченню кожного календарного місяця оренди орендодавець протягом 5 робочих днів складає акти наданих послуг щодо оренди об`єкта оренди (у т.ч. щодо комунальних послуг), підписує, засвідчує своєю печаткою та надає представнику орендаря або надсилає листом поштою на адресу орендаря. Орендар, отримавши вищезазначені акти, повинен підписати, засвідчити печаткою і повернути їх орендодавцю протягом 5 робочих днів з моменту їх отримання в оформленому належним чином вигляді або надати мотивовану відмову від їх підписання. Не підписання орендарем зазначених у цій статті актів, не звільняє його від обов`язків по оплаті цих послуг (крім випадків надання орендарем орендодавцю мотивованої відмови у вищевказаний строк). При цьому, акт наданих послуг вважається підписаним орендарем у вигляді, направленому орендодавцем, на 7 календарний день з моменту його відправлення останнім на адресу орендаря (або вручення представнику орендаря), крім випадків, коли орендар протягом цього часу надасть орендодавцю мотивовану відмову від його підписання.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 23 липня 2022 року (включно), але в будь-якому випадку до повного розрахунку між сторонами згідно з його умовами (п.10.1. договору).

У додатках №1 та №2 до договору сторони погодили план об`єкта оренди і розмір плати за оренду та порядок розрахунків.

Згідно з пунктом 1.2. додатку № 2 до договору плата за оренду об`єкта оренди за кожний місяць складається з двох частин: орендної плати та додаткової плати.

7 жовтня 2019 року між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору, відповідно до якої сторони погодили етапи передачі об`єкта оренди, у зв`язку з чим внесли зміни до договору та виклали пункт 1.5. договору в новій редакції.

У додатковій угоді від 19 березня 2020 року № 3 до договору сторони погодили з 1 квітня 2020 року збільшити площу об`єкта оренди за цією угодою шляхом передання орендодавцем у тимчасове платне користування (оренду) орендарю нежитлового приміщення площею 30,8 кв.м, у зв`язку з чим внесли зміни до пункту 1.1. договору та виклали його в новій редакції.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до умов договору позивач передав, а відповідач прийняв в оренду нежитлові приміщення: площею 4316,9кв.м, площею 1 671,1кв.м, площею 900,5кв.м, площею 347,9кв.м, площею 2571,1кв.м, площею 147,1кв.м, площею 157,7кв.м, які знаходяться за адресою: місто Київ, вулиця Гоголівська, будинок 22-24. Дана обставина підтверджується належним чином засвідченими копіями актів приймання-передачі: від 13 грудня 2019 року № 1, від 18 грудня 2019 року, від 21 грудня 2019 року, від 27 грудня 2019 року, від 1 лютого 2020 року, від 4 лютого 2020 року та від 12 лютого 2020 року, які наявні в матеріалах справи.

У той же час, відповідач допустив прострочення виконання взятого на себе за спірним договором обов`язку щодо оплати орендних платежів, додаткових платежів та компенсації комунальних послуг за січень 2021 року, передбачений цією угодою, сплативши позивачу: 6 940 383,28 грн. орендної плати - 10 березня 2021 року; 2 101 598,17 грн. додаткової плати та 177 925,24 грн. компенсації комунальних послуг - 30 березня 2021 року, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем передбаченого укладеним між сторонами договором оренди обов`язку щодо сплати орендних платежів, додаткових платежів та компенсації комунальних послуг, позивач просив суд стягнути з відповідача пеню в загальному розмірі 202 328,88 грн., з яких: 117 986, 52 грн. - пеня, нарахована на суму заборгованості з орендної плати у розмірі 6 940 383,28 грн. за період з 21 лютого 2021 року по 10 березня 2021; 77 759,13 грн. - пеня, нарахована на суму заборгованості з додаткової плати у розмірі 2 101 598,17 грн. за період з 21 лютого 2021 року по 30 березня 2021 року; 6 583,91 грн. - пеня, нарахована на суму заборгованості з компенсації комунальних послуг у розмірі 177 925,24 грн. за період з 21 лютого 2021 року по 30 березня 2021 року.

Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Приписами статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з частиною 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 7.2. договору оренди передбачено, що у випадку затримок з боку орендаря в перерахуванні будь-яких платежів передбачених цією угодою, на користь орендодавця, відповідач сплачує пеню в розмірі 0,1 відсотка грошових зобов`язань з яких пропущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % грошових зобов`язань з яких допущено прострочення виконання.

Водночас, преамбулою Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Враховуючи встановлення судом прострочення виконання ДП «НАЕК «Енергоатом» грошового зобов`язання, вимоги ПАТ «Житомирська меблева фабрика» про стягнення з відповідача пені є правомірними.

При цьому, перевіривши наданий позивачем та здійснений місцевим господарським судом розрахунок пені за заявлений позивачем період, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення вимог про стягнення пені частково у сумі 183 889,07 грн., оскільки при нарахуванні пені позивачем було допущено помилку, зокрема, й в періодах її нарахування.

За таких обставин, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 18 439,81 грн. слід відмовити.

Колегія суддів, перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафу, зазначає, що місцевим судом вірно встановлено, що вказане нарахування проведено позивачем у відповідності до умов укладеного між сторонами договору та вимог чинного законодавства, а відтак вимоги позивача про стягнення з відповідача 159 566,64 грн. штрафу є обґрунтованими.

Крім того, згідно з приписами статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний оплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В частині нарахування інфляційних втрат місцевим судом вірно враховано п. 1.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» та правовий висновок, викладений у постанові Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 року у справі № 910/13071/19 щодо того, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця, а також правильно виключено з періоду прострочення день фактичної сплати суми заборгованості.

При цьому, здійснивши перевірку розрахунку 3% річних, місцевий суд дійшов вірного висновку, що загальна сума 3% річних, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 15 114,17 грн., в іншій частині позовних вимог щодо стягнення 3% річних в сумі 1 515,60 грн. позивачу належить відмовити.

Щодо заявленого ДП «НАЕК «Енергоатом» клопотання про зменшення розміру 3% річних до 0,1%, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду про відсутність підстав для його задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених ст. 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може установлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (установленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Верховний Суд вже неодноразово наголошував у своїх постановах, що визначення конкретного розміру зменшення штрафних санкцій належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені ст.3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність), має забезпечити баланс інтересів сторін та з дотриманням правил ст. 86 ГПК України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обстави справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Колегія суддів апеляційної інстанції, вирішуючи питання щодо можливості зменшення розміру 3% річних, бере до уваги, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з процентів річних в порядку ст.625 ЦК України є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду №910/12604/18 від 01.10.2019).

При цьому, обставини, що досліджувались та встановлювались у справі №902/417/18, є відмінними від обставин, що досліджувались та встановлювались у справі, що розглядається.

Посилання ДП «НАЕК «Енергоатом» на ст. 614 ЦК України колегія суддів апеляційної інстанції оцінює критично та зазначає наступне.

Зі змісту ст. ст. 610, 611, 612 ЦК України вбачається, що невиконання зобов`язання у погоджений сторонами в договорі строк є порушенням зобов`язання, що зумовлює застосування до боржника наслідків, встановлених договором або законом, зокрема, неустойки згідно з ч. 2 ст. 785 ЦК України. Законодавцем у ч. 1 ст. 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

За змістом ст. ст. 509, 524, 533-535 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Аналіз положень ст. 614 ЦК України дає підстави для висновку про те, що особа звільняється від відповідальності лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні зобов`язання.

У постанові від 17.08.2021 у справі № 913/18/21 Верховний Суд вказав, що у господарському праві діє принцип вини зобов`язаної сторони, якщо не доведено протилежне. При цьому, за змістом ст. 614 ЦК України особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Однак, у цьому випадку ДП «НАЕК «Енергоатом» не довело у встановленому чинним процесуальним законодавством порядку відсутність його вини та протиправної поведінки у порушенні виконання зобов`язання за укладеним з АТ «Житомирський меблевий комбінат» договором, а також того, що ДП «НАЕК «Енергоатом» вжило усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Щодо скрутного фінансового становище відповідача колегія суддів окремо відзначає, що відповідач, уклавши у 2019 році договір на вказаних вище умовах, не надав доказів, що в подальшому він звертався до позивача з пропозицією зменшити орендну плату, порядок розрахунків, кількість і площу орендованих приміщень тощо з метою оптимізації своїх витрат.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Отже, виходячи з викладеного вище, доводи та заперечення викладені у апеляційній скарзі відповідача на рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 06.07.2021, прийняте після повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв`язку з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є таким що відповідає нормам закону.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Управління справами» слід відмовити, а оскаржуване рішення господарського суду міста Києва від 06.07.2021 - залишити без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Управління справами» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2021 у справі №910/6894/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2021 у справі №910/6894/21 залишити без змін.

3. Судові витрати (судовий збір) за розгляд апеляційної скарги покладаються на Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Управління справами».

4. Матеріали справи №910/6894/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 22.11.2021 після виходу судді з лікарняного.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді Є.Ю. Шаптала

С.Р. Станік