ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"22" листопада 2021 р. м. Київ

Справа № 911/3409/21

Суддя Господарського суду Київської області Ейвазова А.Р., розглянувши заяву Громадської організації Товариство індивідуальних забудовників «Сонячна долина» про забезпечення позову такої особи до Козинської селищної ради про заборону вчиняти дії,

ВСТАНОВИВ:

Громадська організація Товариство індивідуальних забудовників «Сонячна долина» (далі ГО «ТІЗ «Сонячна долина») звернулась до Господарського суду Київської області з заявою від 19.11.2021 про вжиття заходів забезпечення позову до його подання, у якій просить суд вжити заходів до забезпечення позову шляхом:

- заборони Козинській селищній раді та будь-яким іншим особам перешкоджати проїзду транспортних засобів ГО «ПІЗ «Сонячна долина», зокрема, будь-яких транспортних засобів членів громадської організації, працівників, відвідувачів, контрагентів ГО «ПІЗ «Сонячна долина» до вулиці Лісової, де розташовано будинки від номерам 190, 207, 502-651;

- заборони Козинській селищній раді та будь-яким іншим особам встановлювати додаткові засоби обмеження дорожнього руху (шлагбауми, дорожні боларди тощо) на в`їзді до вулиці Лісової, де розташовано будинки від номерам 190, 207, 502-651.

У вказаній заяві заявник зазначає, що має намір звернутись до суду з позовною заявою до Козинської селищної ради з позовом про усунення перешкод у користуванні майном шляхом демонтажу засобів обмеження дорожнього руху.

Вказана заява обґрунтована заявником тим, що у селі Романків Обухівського району по вулиці Лісовій (в районі вул. Лісової 568) без погодження з мешканцями села Романків членами ГО «ПІЗ «Сонячна долина» встановлено засоби організації дорожнього руху, а саме два шлагбауми, а також 17.11.2021 виявлено пошкодження дорожнього покриття внаслідок облаштування глибоких ям під встановлення дорожніх болардів з метою обмеження руху транспортних засобів ГО «ПІЗ «Сонячна долина». Заявник вважає, що наявність та встановлення дорожніх болардів на шляху до будинків 502-651 є незаконним та порушує його права користуватись майном загального користування (вулиці), майнових прав на спільні мережі та комунікації котеджного містечка «Сонячна долина», переданих йому відповідно до рішення загальних зборів №1 від 14.11.2021, а також членів громадської організації, які не можуть доїхати до свої житлових будинків. Посилаючись на вказані обставини, заявник вказує, що буде звертатись до суду з позовом до Козинської селищної ради про усунення перешкод в користуванні майном шляхом демонтажу засобів обмеження дорожнього руху.

Дослідивши подану заяву та додані до неї докази, суд приходить до висновку, що така заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

При цьому, відповідна заява, як унормовано ч.1 ст.140 ГПК України, розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи; винятки щодо порядку розгляду визначені ч.ч.3,4 цієї норми.

Згідно п.п. 2,4 ч.1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.

Окрім того, у відповідності з п.10 ч. 1 ст.137 ГПК України позов може забезпечуватись і іншими засобами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

При цьому, в силу ч.11 ст.137 ГПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову або ефективний захист.

У постанові від 19.05.2020 у справі №910/19775/20 Верховний Суд дійшов висновку, що судом має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (п.18 постанови).

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Співмірність, зокрема передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії (постанови ВС від 14.07.2021 у справі № 910/17014/20, від 28.07.2021 у справі №910/3704/21).

У даному випадку, враховуючи предмет спору та обраний спосіб захисту, має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Обранням належного заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із вимогами позивача, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи.

При використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами (п. 8.6 постанови ВП ВС від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20).

Поряд з цим, обрані заявником способи забезпечення майбутнього позову не є адекватними до заявлених позовних вимог та, окрім того, фактично тотожні задоволенню позову.

Так, заявник вказує, що має намір звернутись з позовом про усунення перешкод в користуванні майном, зокрема, шляхом демонтажу засобів обмеження дорожнього руху та у заяві зазначає, що такі засоби обмеження дорожнього руху як шлагбауми та дорожні боларди вже встановлені по вулиці Лісовій, у зв`язку з чим заборона Козинській селищній раді вчиняти перешкоди у проїзді будь-яких транспортних засобів членів громадської організації, працівників, відвідувачів, контрагентів ГО «ТІЗ «Сонячна долина» до вулиці Лісової, де розташовані вищевказані будинки, а також заборона встановлювати додаткові засоби обмеження дорожнього руху фактично тотожна задоволенню позову.

Подана заява не містить посилань на те, як відповідні заходи спроможні забезпечити виконання рішення у даній справі у разі задоволення позову. Крім того, заявником не доведено, що невжиття таких заходів щодо забезпечення позову зробить неможливим виконання рішення суду про усунення перешкод в користуванні майном шляхом демонтажу вже встановлених засобів обмеження руху.

Саме лише посилання заявника в поданій ним заяві на потенційну можливість істотного ускладнення та унеможливлення виконання рішення суду у справі, без наведення належного обґрунтування та без підтвердження таких посилань відповідними доказами не є достатньою підставою для задоволення такої заяви.

Окрім того, вимоги щодо заборони вчиняти дії стосуються не лише Козинської селищної ради майбутнього відповідача за позовом, який планує подати заявник, але й невизначеного кола осіб, які відповідачем не конкретизовані, та ним не зазначено статусу, яких такі особи будуть набувати у зв`язку із поданням позову, що унеможливлює з`ясування як заборона таким особам вчиняти дії буде сприяти виконанню рішення у даній справі або ефективному захисту чи поновлення порушених або оспорюваних прав чи інтересів позивача, з урахуванням предмету позову, який планує подати позивач.

Зважаючи на зазначене, суд не вбачає підстав для задоволення поданої заяви.

Згідно ч.ч. 6,8 ст. 140 ГПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 140, 233-234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ :

Відмовити у задоволенні заяви Громадської організації Товариство індивідуальних забудовників «Сонячна долина» від 19.11.2021 про забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена протягом десяти днів в порядку, передбаченому ст.257 ГПК України.

Суддя А.Р. Ейвазова