ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2021 року

м. Київ

Справа № 916/1315/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Баранця О. М. - головуючий, Кондратової І. Д., Стратієнко Л. В.,

за участю секретаря судового засідання Низенко В. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»

на рішення Господарського суду Одеської області

у складі судді Степанової Л. В.

від 01 листопада 2018 року

та на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Колоколова С. І., Принцевської Н. М., Разюк Г. П.,

від 14 березня 2019 року

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Чорноморочка плюс»

до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 1) Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Малий Олексій Сергійович, 2) Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРКАВА»,

про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

за участю представників:

від позивача: Кліменко Ю. І.

від відповідача: Зубченко П. Л.

від третьої особи-1: не з`явилися

від третьої особи-2: Попова М. О.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

У липні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Чорноморочка плюс» звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" про визнання виконавчого напису, вчиненого 09 листопада 2017 року приватним нотаріусом Київського міського округу Малим Олексієм Сергійовичем та зареєстрованого в реєстрі за № 2729 таким, що не підлягає виконанню.

Позовні вимоги мотивовані тим, що спірний виконавчий напис нотаріуса № 2729 від 09 листопада 2017 року вчинений з порушенням положень статті 88 Закону України "Про нотаріат" та пунктів 3.1., 3.2., 3.4., 3.5. глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, а саме:

- з порушенням встановленого чинним законодавством річного строку для його вчинення (з дня виникнення права вимоги);

- з порушенням вимог щодо безспірності заборгованості: за відсутності доказів безспірності заборгованості, вчинений щодо заборгованості, яка є спірною, оскільки є заборгованістю за процентами за користування кредитом, нарахованими за період після припинення договору кредитної лінії, які згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 564/2199/15-ц, не нараховуються, та тривають судові спори щодо заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРКАВА» та звернення стягнення на предмет іпотеки, вчинений щодо спірного предмета іпотеки, який не відповідає визначеному в іпотечному договорі від 10 грудня 2012 року опису та щодо чого існує судовий спір у іншій господарській справі № 916/3456/16.

- вчинений з порушенням порядку його вчинення: за відсутності письмової вимоги банку, надісланої майновому поручителю, про усунення порушення виконання зобов`язання.

2. Короткий виклад обставин справи, встановлених судами попередніх інстанцій.

28 грудня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк» (Банк, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРКАВА» (Позичальник, третя особа-2) був укладений договір кредитної лінії № 86 (далі по тексту - кредитний договір), відповідно до умов якого Банк надав Позичальнику кредит у вигляді мультивалютної відновлюваної кредитної лінії з остаточним терміном повернення не пізніше 29 грудня 2016 року.

10 грудня 2012 року в забезпечення виконання зобов`язань Позичальника за зазначеним кредитним договором між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк» як іпотекодержателем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Чорноморочка плюс» як іпотекодавцем був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ламан А. І. та зареєстрований в реєстрі за № 4089, згідно з пунктом 1.1. якого Іпотекодавець з метою забезпечення належного виконання зобов`язання позичальника - Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРКАВА» за договором кредитної лінії № 86 від 28 грудня 2011 року передав, а Іпотекодержатель прийняв в іпотеку в порядку і на умовах, визначених в цьому договорі, предмет іпотеки, що належить іпотекодателю на праві власності, а саме:

- складські приміщення, загальною площею 4 592,3 кв.м, розташовані за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Базова, 12 д, які в цілому складаються з: адміністративного будинку, А, площею - 48,2 кв.м, адміністративного будинку, Б, площею - 23,7 кв.м, вбиральні, В, площею - 5,2 кв.м, складу, Г, площею - 667,4 кв.м, пельменного цеху, Д, площею - 229,0 кв.м, підсобного приміщення м`ясного цеху, д, площею - 264,2 кв.м, цеха морозива, Е, е, е1, е2, е-1, площею - 1963,4 кв.м, цеха морозива, Ж, площею - 162,2 кв.м, рампи, 3, площею - 196,1 кв.м, прохідної, И, площею - 17,2 кв.м, ганку, площею - 1,7 кв.м, ганку, площею - 1,7 кв.м, ганку, площею - 1,7 кв.м, ганку, площею - 1,7 кв.м, підсобного приміщення, д1, площею - 17,9 кв.м, ганку, площею 7,4 кв.м, ганку, площею - 2,3 кв.м, компресорної, І, площею - 43,6 кв.м, вбиральні, ї, площею - 4,3 кв.м, щитової, Й, площею - 8,0 кв.м, складу, П, площею - 560,3 кв.м, складу, Р, площею - 363,3 кв.м, споруд, № 1 - 12,1, ганку, площею - 1,8 кв.м (підпункт 1.1.1. пункту 1.1. іпотечного договору);

- земельна ділянка (кадастровий номер №:02:002:0048), що розташована за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Базова, 12-д, загальною площею 1,2666 га, цільове призначення якої - для експлуатації виробничої бази з відкритою автостоянкою. Основна категорія земель за цільовим призначенням, до якої належить земельна ділянка - землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Характеристика земель: 1,2666 га, у тому числі: забудовані землі - 1,207 га, багаторічні насадження - 0,0596 га (підпункт 1.1.2. пункту 1.1. іпотечного договору).

Згідно з пунктом 1.3. іпотечного договору вартість предмета іпотеки за взаємною згодою сторін складає в 1 048 670 дол. США, що в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України на дату укладання договору, складає 8 382 019,00 грн, у тому числі договірна вартість нерухомого майна, визначеного в пункті 1.1.1. цього договору, становить 640 200,00 дол. США, що в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України на дату укладання договору, складає 5 117 119,00 грн, а вартість нерухомого майна, визначеного в пункті 1.1.2. цього договору становить 408 470,00 дол. США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ на дату укладання договору, складає 3 264 900,00 грн.

У пункті 4.1. іпотечного договору сторони визначили, що право іпотеки виникає у Іпотекодержателя з моменту нотаріального посвідчення цього договору.

Відповідно до пункту 4.2. іпотечного договору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання, та/або у випадках невиконання Іпотекодавцем обов`язків за цим договором, а також у інших випадках, передбачених цим договором та/або законодавством, Іпотекодержатель реалізує своє право шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку, визначеному цим договором.

Згідно з пунктом 6.1. іпотечного договору Іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у випадках, передбаченні цим договором та законодавством, в тому числі у разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем умов зобов`язання (повністю або частково), зокрема, але не виключно, якщо в строки встановлені кредитним договором, Іпотекодавець не поверне (повністю або частково Іпотекодержателю суму кредиту, та/або не сплатить проценти за користування кредитом, та/або не сплатить комісії та/або іншу заборгованість, платежі, неустойки (пені, штрафи), що передбачені та/або випливають із зобов`язання, у тому числі у випадку одноразового прострочення будь-якого зобов`язання, що складає зобов`язання, а також в інших випадках, передбачених кредитним договором, а рівно у випадках, якщо будь-яка з гарантій/запевнень або будь-який документ, наданий Іпотекодавцем у відповідності з цим договором, виявляться (стануть) недійсними.

При настанні зазначених у першому абзаці цього пункту договору випадків Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення зобов`язання та або зобов`язань передбачених цим договором, у строк, що не перевищує тридцяти календарних днів, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом зазначеного тридцятиденного строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі прийнятті рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання або вчинення виконавчого напису відповідно до умов цього договору.

Сторони за взаємною згодою встановили, що визначений у другому абзаці цього пункту договору тридцятиденний строк починає відлік з дати, що зазначена на квитанціях, які надаються Іпотекодержателю відділенням поштового зв`язку при відправленні Іпотекодавцю та Позичальнику листів з вимогою про усунення порушення зобов`язання з повідомленням про вручення, або при отриманні представниками Іпотекодавця та Позичальника зазначених листів особисто, з дати, зазначеної на таких листах Іпотекодавцем та Позичальником. При цьому тридцятиденний строк відліковується з більш пізньої дати, зазначеної на вказаних документах.

У пункті 6.2. іпотечного договору сторони встановили, що за вибором Іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог Іпотекодержателя:

- за рішенням суду (пункт 6.2.1.);

- у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Із підписанням цього договору Іпотекодавець погоджується що для вчинення виконавчого напису є достатнім подання Іпотекодержателем нотаріусу наступних документів, що підтверджують безспірність заборгованості Позичальника за зобов`язанням: заяви про порушення зобов`язання та (або) умов цього договору, розрахунку заборгованості, свого примірника цього договору. Виконавчий напис вчиняється на примірнику даного договору, який після нотаріального посвідчення виданий Іпотекодержателю (пункт 6.2.2.);

- згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, викладене в пунктах 6.2., 3.1. та 6.2.3.2, цього пункту договору (пункт 6.2.3.). Задоволення вимог Іпотекодержателя здійснюється: шляхом набуття Іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язання у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» та цим договором (підпункт 6.2.3.1.); шляхом продажу Іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку», за ціною, що може або дорівнювати договірній вартості предмета іпотеки, або буде встановлена після прийняття Іпотекодержателем рішення про обрання передбаченого цим підпунктом договору способу звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до висновку незалежного експерта - суб`єкта оціночної діяльності, кандидатура якого визначається Іпотекодержателем відповідно до пункту 6.3. цього Договору (підпункт 6.2.3.2.);

- іншими способами, передбаченими законодавством на момент звернення стягнення та умовами цього договору (пункт 6.2.4.).

Згідно з пунктом 10.4. іпотечного договору він може бути змінений, доповнений або розірваний за взаємною згодою сторін. Зміни та доповнення до цього договору або договір про його розірвання викладаються в письмовій формі та набувають чинності з моменту їх нотаріального посвідчення.

За умовами пункту 10.5. іпотечного договору будь-які повідомлення, що направляються сторонами одна одній повинні бути здійсненні у письмовій формі. Такі повідомлення вважаються направленими належним чином, якщо вони доставлені адресату посильним, цінним листом (листом із повідомленням про вручення із описом вкладання), телексом чи телефаксом за адресою, вказаною у розділі 11 даного договору (якщо інша адреса не повідомлена однією стороною іншій стороні, відповідно до умов цього договору) або отриманий однією стороною від іншої сторони особисто під розпис, крім випадків, коли іншій спосіб відправлення повідомлення прямо передбачений умовами цього договору.

На протязі дії кредитного та іпотечного договору, сторони неодноразово вносили до них зміни, викладаючи їх у додаткових договорах до договору кредитної лінії № 86 (№№ 1-8) та договорі про внесення змін до іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ламан А. І. від 10 грудня 2012 року за № 4089 (№1).

Позичальник за кредитним договором - Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРКАВА» не виконував належним чином взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів у встановленні кредитним договором строки та порядку, з огляду на що у нього перед Публічним акціонерним товариством «Ощадбанк» виникла заборгованість.

20 лютого 2015 року Публічне акціонерне товариство «Ощадбанк» звернулося до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чорноморочка плюс» з листом № 24-1/115/2160, в якому просило останнього як майнового поручителя по зобов`язанням Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРКАВА» за договором кредитної лінії № 86 від 28 грудня 2011 року сприяти в погашенні заборгованості Позичальника за січень, лютий 2015 року.

04 травня 2016 року Публічне акціонерне товариство «Ощадбанк» направило позичальнику - Товариству з обмеженою відповідальністю «УКРКАВА» вимогу про дострокове повернення кредиту (лист № 28/01-3/86/7403), в якій повідомив Позичальника про невиконання ним належним чином взятих на себе зобов`язань з повернення кредиту та сплати процентів, про наявність станом на 04 травня 2016 року заборгованості у сумі 52 884 667,05 грн та 3 699 753,88 доларів США, відкликання кредиту та вимагав не пізніше 20 банківських днів з моменту вручення цього листа здійснити повне погашення заборгованості за кредитним договором (включаючи основну суму боргу, нараховані та несплачені проценти за користування кредитом та інші платежі, які підлягають сплаті позичальником на користь Банку) на зазначену суму в гривнях та доларах США, а також проценти та штрафні санкції, які будуть донараховані на дату погашення заборгованості відповідно до умов кредитного договору.

04 травня 2016 року Публічне акціонерне товариство «Ощадбанк» також звернулося до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чорноморочка плюс»:

- з повідомленням про порушення забезпечених заставою зобов`язань за кредитним договором № 86 від 28 грудня 2011 року (лист № 28/01-3/86/7407 від 04 травня 2016 року), в якому повідомило про невиконання Позичальником належним чином забезпечених заставою зобов`язань за кредитним договором № 86 від 28 грудня 2011 року з повернення кредиту та сплати відсотків та наявність заборгованості за кредитним договором у загальній сумі 52 884 667,05 грн та 3 699 753, 88 дол. США;

- з вимогою про усунення порушення зобов`язань за кредитним договором (лист № 28/01-3/86/7404 від 04 травня 2016 року), в якому вимагало у строк, що не перевищує 30 календарних днів сплатити заборгованість (включаючи основну суму боргу, нараховані та несплачені проценти за користування кредитом та інші платежі, які підлягають сплаті позичальником на користь Банку відповідно до умов кредитного договору) на загальну суму 3 699 753, 88 дол. США та 52 884 667, 05 грн, а також проценти та штрафні санкції, що будуть донараховані Банком на дату погашення заборгованості. Також Банк вказав на те, що у разі невиконання цієї вимоги Банк буде змушений звернути стягнення на предмет іпотеки у будь-який передбачений пунктом 6.2. іпотечного договору спосіб на розсуд Банку, у тому числі і за рішенням суду.

14 червня 2016 року Публічне акціонерне товариство «Ощадбанк» звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чорноморочка плюс» про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 10 грудня 2012 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ламан А.І. та зареєстрованим в реєстрі за № 4089, та на предмет застави за договором застави обладнання № 2 від 10 грудня 2012 року (за переліком, визначеним у позовній заяві), з наданням Банку права продажу предмету застави від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «Чорноморочка плюс» шляхом укладання договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем за початковою ціною 1 186 210,88 грн в рахунок часткового погашення перед Публічним акціонерним товариством «Ощадбанк» заборгованості за договором кредитної лінії № 86 від 28 грудня 2011 року, що станом на 14 червня 2016 року становила 58 513 161,83 грн та 3 541 398,29 дол. США, з яких: 39 965 000,00 грн - заборгованість за основним боргом; 10 590 220,93 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом; 1 905 302,74 грн - пеня за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) за період з 01 жовтня 2015 року по 01 квітня 2016 року; 456 135,33 грн - пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом за період з 11 листопада 2015 року по 14 червня 2016 року; 255 616,60 грн - три відсотки річних за несвоєчасне погашення основного боргу; 49 103,07 грн - три відсотки річних за несвоєчасне погашення процентів; 996 973,66 грн - інфляційні втрати по основному боргу; 177 556,90 грн - інфляційні втрати по простроченим процентам, а також: заборгованість за основним боргом (кредитом) - 2 999 385,40 дол. США; заборгованість за процентами за користування кредитом - 520 413,85 дол. США; три відсотки річних за несвоєчасне погашення основного боргу - 19 175,09 дол. США; три відсотки річних за несвоєчасне погашення процентів - 2 423,95 дол. США; пеня за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) за період з 01 жовтня 2015 року по 01 квітня 2016 року - 3 567 710,92 грн; пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом за період з 11 листопада 2015 року по 14 червня 2016 року - 549 54,68 грн.

Господарський суд Одеської області ухвалою від 21 червня 2016 року прийняв позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Ощадбанк» до розгляду, порушив за цією позовною заявою провадження по справі № 916/1609/16.

07 липня 2017 року Публічне акціонерне товариство «Ощадбанк» направило Товариству з обмеженою відповідальністю «Чорноморочка плюс» вимогу про усунення порушення зобов`язань (лист № 28/01-3/87/10598 від 07 липня 2017 року), в якій, посилаючись на невиконання Позичальником належним чином своїх зобов`язань з повернення кредиту та сплати процентів та наявність простроченої кредитної заборгованості у розмірі 75 465 776,91 грн та 3 978 178,84 дол. США Банк вимагав усунути в строк, що не перевищує 30 календарних днів, порушення зобов`язань за кредитним договором шляхом сплати заборгованості за кредитним договором (включаючи основну суму боргу, нараховані та несплачені проценти за користування кредитом та інші платежі, які підлягають сплаті позичальником на користь Банку відповідно до умов кредитного договору) на загальну суму 3 978 178,84 дол. США та 75 465 776,91 грн, а також проценти та штрафні санкції, що будуть донараховані Банком на дату погашення заборгованості. Також Банк зазначив про те, що у разі невиконання цієї вимоги Банк буде змушений звернути стягнення на предмет іпотеки у будь-який передбачений статтею 33 Закону України «Про іпотеку» та пунктом 6.2. іпотечного договору спосіб на розсуд Банку.

09 листопада 2017 року Публічне акціонерне товариство «Ощадбанк» звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Малого О.С. із заявою про вчинення виконавчого напису на копії іпотечного договору, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ "Ощадбанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю «Чорноморочка плюс», що посвідчений 10 грудня 2012 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ламан А. І. та зареєстрований в реєстрі за № 4089 (зі змінами та доповненнями), з метою звернення стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Чорноморочка плюс», в рахунок часткового задоволення вимог Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» щодо погашення заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитом за договором кредитної лінії № 86 від 28 грудня 2011 року, що станом на 31 жовтня 2017 року становить: 344 691,78 дол. США - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитними коштами за траншами, виданими в іноземній валюті та 7 588 120,66 грн - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитними коштами за траншами, виданими у національній валюті. У заяві Банк зазначив, що періодом, за який проводиться стягнення є період з 01 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року.

09 листопада 2017 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Малий О. С. вчинив виконавчий напис, в якому запропонував з метою погашення частини заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРКАВА» перед Публічним акціонерним товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» (стягувач) за процентами за користування кредитом за період з 01 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року (строк, за який проводиться стягнення) в сумі 344 691,78 дол. США - за користування кредитними коштами за траншами, виданими в іноземній валюті та 7 588 120,66 грн - за користування кредитними коштами за траншами, виданими у національній валюті, за рахунок коштів, виручених від реалізації у встановленому порядку предмета стягнення, звернути стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Чорноморочка Плюс» (боржник), та переданий Товариством з обмеженою відповідальністю «Чорноморочка Плюс» як майновим поручителем, в іпотеку стягувачу за іпотечним договором, посвідченим 10 грудня 2012 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ламан А.І. та зареєстрованим в реєстрі за № 4089, зі змінами та доповненнями внесеними за договорами про внесення змін № 1 від 17 лютого 2014 року, зареєстрованим за № 440, № 2 від 03 березня 2014 року, зареєстрованим за № 574, № 3 від 28 серпня 2014 року, зареєстрованим за № 1786.

З метою відшкодування стягувачу плати, внесеної за вчинення виконавчого напису, нотаріус запропонував також стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Чорноморочка Плюс» 80 000,00 грн, а також зазначив у виконавчому написі про те, що рішення про стягнення набирає законної (юридичної) сили та дата набрання чинності виконавчого напису з 09 листопада 2017 року. Виконавчий напис може бути пред`явлений до виконання протягом року з дня його вчинення, а саме: з 09 листопада 2017 року до 09 листопада 2018 року. Виконавчий напис зареєстровано в реєстрі за № 2729.

24 травня 2018 року на підставі вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим О. С. зазначеного виконавчого напису державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України виніс постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 56480139.

У липні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Чорноморочка плюс» звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" про визнання зазначеного виконавчого напису, вчиненого 09 листопада 2017 року приватним нотаріусом Київського міського округу Малим О. С. та зареєстрованого в реєстрі за № 2729, (далі по тексту - спірний виконавчий напис) таким, що не підлягає виконанню.

Позовні вимоги мотивовані тим, що цей виконавчий напис нотаріуса вчинений з порушенням статті 88 Закону України "Про нотаріат" та пунктів 3.1., 3.2., 3.4., 3.5., глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, а саме: з порушенням встановленого чинним законодавством річного строку для його вчинення; з порушенням вимог щодо безспірності заборгованості, за відсутності надісланої майновому поручителю письмової вимоги банку про усунення порушення виконання зобов`язання, та доказів безспірності заборгованості; вчинений щодо заборгованості, яка є спірною та щодо спірного предмета іпотеки.

3. Короткий зміст оскаржуваних рішення місцевого та постанови апеляційного господарських судів і мотиви їх прийняття.

Господарський суд Одеської області рішенням від 01 листопада 2018 року, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.03.2019, позовні вимоги задовольнив повністю: визнав виконавчий напис, вчинений 09 листопада 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим Олексієм Сергійовичем та зареєстрований в реєстрі за № 2729 за заявою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», таким, що не підлягає виконанню. Стягнув з відповідача на користь позивача 1 762,00 грн судового збору.

Суди попередніх інстанцій виходили з того, що:

- спірний виконавчий напис нотаріуса був вчинений з пропуском встановленого чинним законодавством однорічного строку для звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису (з дня виникнення права вимоги), оскільки право звернення стягнення на предмет іпотеки виникло у Банка з травня 2016 року, а спірний виконавчий напис нотаріуса був вчинений у листопаді 2017 року;

- спірний виконавчий напис нотаріуса був вчинений стосовно заборгованості яка не є безспірною, оскільки існують судові спори стосовно стягнення кредитної заборгованості з позичальника (Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРКАВА») за кредитним договором та щодо звернення стягнення на іпотечне майно іпотекодавця (Товариства з обмеженою відповідальністю «Чорноморочка плюс»), в яких розмір кредитної заборгованості є спірним та встановлюється в рамках судової економічної експертизи та рішення в яких по суті спору судами не ухвалювались.

4. Короткий зміст вимог касаційної скарги.

У касаційній скарзі відповідач - Публічне акціонерне товариство «Ощадбанк» в особі філії Одеського обласного управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» просить рішення Господарського суду Одеської області від 01 листопада 2018 року та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 14 березня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову повністю.

5. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу.

В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права. За твердженням скаржника суди попередніх інстанцій:

- дійшли помилкового висновку про те, що заборгованість щодо якої був вчинений виконавчий напис нотаріуса є спірною, оскільки не врахували, що станом на момент вчинення спірного виконавчого напису нотаріуса спору між Публічним акціонерним товариством «Ощадбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРКАВА» щодо розміру заборгованості не існувало, провадження у справі про стягнення з Позичальника кредитної заборгованості було порушене після вчинення спірного виконавчого напису нотаріуса, а судова справа про звернення стягнення на предмет іпотеки не свідчить про існування спору про розмір заборгованості, що підтверджується наявним в матеріалах справи Науково-правовим висновком від 26 жовтня 2018 року, який суди не взяли до уваги;

- залишили поза увагою те, що спірний виконавчий напис нотаріуса був вчинений нотаріусом на підставі наданого йому відповідачем повного пакету документів, передбаченого Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року, та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, та який підтверджує безспірність вимог до боржника;

- неправильно застосували статті 530 626, 629 Цивільного кодексу України, статтю 88 Закону України "Про нотаріат" та пункт 3.3. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, не врахували обставини того, що заборгованість, стосовно якої був вчинений спірний виконавчий напис нотаріуса, стосувалася саме процентів за користування кредитними коштами за період користування кредитом з жовтня 2016 року по вересень 2017 року, право нарахування процентів за яким виникло у Банка з 11 листопада 2016 року та з 11 жовтня 2017 року відповідно, залишили поза увагою те, що виконавчий напис був вчинений 09 листопада 2017 року, тобто за два дні до закінчення річного строку для вимоги про сплату процентів за жовтень 2016 року;

- дійшли помилкового висновку про те, що вимога Банку про усунення порушення зобов`язань від 07 липня 2017 року не може бути підставою для вчинення виконавчого напису, оскільки не врахували, що вимоги чинного законодавства не встановлюють обов`язку щодо співпадіння вказаних у вимозі та виконавчому написі сум заборгованості, а акцентують увагу на необхідності направлення вимоги про усунення порушення зобов`язань з одночасним доведенням стягувачем при вчиненні виконавчого напису нотаріусом дійсного розміру заборгованості на момент його вчинення; залишили поза увагою фактичне існування заборгованості та доведеність Банком вказаного у спірному виконавчому написі розміру заборгованості позичальника;

- дійшли помилкових висновків про те, що право вимоги виникло у Банка з травня 2016 року з огляду на відсутність доказів отримання позичальником та іпотекодавцем вимог про усунення порушення зобов`язань від 07 липня 2017 року, а спірний виконавчий напис нотаріуса був вчинений з пропуском встановленого чинним законодавством строку права звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки неправильно застосували статтю 35 Закону України «Про іпотеку» та пункт 2.3. глави 16 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, не врахували, що строк тридцять днів, який надається іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, обчислюється не тільки з дати отримання ними вимог, але й з дати направлення вимоги за адресою, що вказана в іпотечному договорі, підтвердженням чого буде відмітка поштового відділення зв`язку про направлення повідомлення.

Також скаржник зазначає про те, що його право як кредитора на нарахування передбачених договором процентів за кредитом не припинилося після пред`явлення позичальнику вимоги про дострокове повернення кредиту, оскільки відповідно до пункту 2.7.2. кредитного договору Банк може нараховувати проценти за користування кредитом саме до повного погашення заборгованості за кредитним договором. Також скаржник зазначає про те, що проценти за користування кредитом, передбачені статтею 1048 Цивільного кодексу України, та проценти, передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України, не є тотожними процентами та не замінюють один одного.

6. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

У відзиві на касаційну скаргу представник позивача просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 01 листопада 2018 року та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 14 березня 2019 року залишити без змін, посилаючись на те, що оскаржувані позивачем судові рішення ухвалені відповідно до вимог чинного законодавства України з урахуванням усіх обставин справи, ґрунтуються на повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи у їх сукупності, а касаційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Від третіх осіб відзиви на касаційну скаргу у встановлений Верховним Судом строк для подання відзивів на касаційну скаргу до Верховного Суду не надійшли.

Позиція Верховного Суду

7. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій.

Верховний Суд, здійснивши розгляд касаційної скарги, обговоривши доводи відповідача, наведені у касаційній скарзі, та доводи позивача, наведені у відзиві на касаційну скаргу, перевіривши матеріали справи, надану господарськими судами попередніх інстанцій юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та дотримання норм процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

За змістом пункту 19 статті 34 Закону України "Про нотаріат" (тут і далі по тексту - у редакції, чинній станом на 09 листопада 2017 року - дату вчинення спірного виконавчого напису нотаріуса) нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії, як вчинення виконавчого напису.

Відповідно до частини першої статті 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Умови вчинення виконавчих написів визначені у статті 88 Закону України "Про нотаріат", згідно з якою нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Аналогічні положення містяться у пункті 3.1. Глави 16 "Вчинення виконавчих написів" Розділу ІІ "Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій" Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року (далі за текстом - Порядок).

Отже виконавчий напис - це розпорядження нотаріального органу про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачу чи повернення майна кредитору, вчинене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії лежить факт безспірності певної заборгованості.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Основними (обов`язковими) умовами для вчинення нотаріусом виконавчого напису є: (1) наявність (існування) заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем станом на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису, безспірність такої заборгованості, та (2) дотримання заявником при пред`явлені нотаріусу вимоги, за якою видається виконавчий напис, встановленого законом строку давності.

При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року (далі за текстом - Перелік).

Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Аналогічні правові висновки Верховного Суду викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц та від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 з подібних правовідносин.

Отже станом на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинні існувати відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, а також сама заборгованість (інша відповідальність боржника перед стягувачем), яка має бути безспірною.

Наявність заборгованості та її безспірність - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Досліджуючи обставини щодо безспірності заборгованості боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРКАВА» перед відповідачем, щодо якої був вчинений спірний виконавчий напис, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що така заборгованість не є безспірною, оскільки існують судові спори:

- стосовно стягнення кредитної заборгованості з позичальника (Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРКАВА») за кредитним договором (справа № 916/2943/17)

- та щодо звернення стягнення на іпотечне майно іпотекодавця (Товариства з обмеженою відповідальністю «Чорноморочка плюс») (справа № 916/1609/16), в яких розмір кредитної заборгованості оспорюється та встановлюється в рамках судової економічної експертизи.

Однак Верховний Суд зазначає про те, що суди попередніх інстанцій помилково послалися в обґрунтування висновків про оспорюваний характер заборгованості боржника, щодо якої був вчинений спірний виконавчий напис, на існування судових спорів у справах № 916/1609/16 та № 916/2943/17, з огляду на таке .

Як встановили суди попередніх інстанцій у цій справі № 916/1315/18, що переглядається, та підтверджується матеріалами справи спірний виконавчий напис нотаріуса (про звернення стягнення на предмет іпотеки) був вчинений щодо заборгованості, яка виникла з огляду на несплату Боржником процентів за користування кредитними коштами (у іноземній та національній валютах) за період з 01 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року.

Проте зазначена заборгованість стосується періоду, що виник після звернення Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, за яким було порушене провадження у справі № 916/1609/16. Ця заборгованість за вказаний період не входила до складу заборгованості, в рахунок якої позивач - Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» просив звернути стягнення на предмет іпотеки у справі № 916/1609/16, тобто не входила до предмету позову.

Доказів того, що станом на 09 листопада 2017 року - дату вчинення спірного у цій справі № 916/1315/18 виконавчого напису нотаріуса позовні вимоги у справі № 916/1609/16 були збільшені шляхом збільшення заборгованість, в рахунок якої позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки, на суму боргу з процентів за користування кредитними коштами (у іноземній та національній валютах) за період з 01 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року матеріали цієї справи № 916/1315/18 не містять.

З огляду на викладене Верховний Суд вважає, що обставини існування станом на дату вчинення спірного виконавчого напису нотаріуса порушеного провадження у справі № 916/1609/19 не свідчать про спірний характер заборгованості, щодо якої був вчинений спірний виконавчий напис, а суди попередніх інстанцій помилково взяли до уваги ці обставини.

Крім того безпідставним є також і посилання судів попередніх інстанцій на існування спору у справі № 916/2943/17, оскільки згідно з ухвалою Господарського суду Одеської області 04 грудня 2017 року провадження у зазначеній справі було порушене після вчинення спірного виконавчого напису нотаріуса. Отже станом на дату вчинення спірного виконавчого напису нотаріуса судового спору щодо заборгованості з процентів за користування кредитними коштами (у іноземній та національній валютах) за період з 01 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року не існувало.

Разом з цим Верховний Суд погоджується із загальним висновком судів попередніх інстанцій про те, що заборгованості боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРКАВА» перед відповідачем, щодо якої був вчинений спірний виконавчий напис, не є безспірною, а має спірний характер, однак з інших підстав, з огляду на таке.

Як уже зазначалося спірний виконавчий напис нотаріуса (про звернення стягнення на предмет іпотеки) був вчинений щодо заборгованості Боржника по сплаті процентів за користування кредитними коштами (у іноземній та національній валютах) за період з 01 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року.

Відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з висновками Верховного Суду щодо застосування абзацу 2 частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України, викладеними у пункті 53 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, положення зазначеної норми про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін можуть бути застосовані лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Відповідно до частин першої та другої статті 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Як встановили суди попередніх інстанцій 04 травня 2016 року Публічне акціонерне товариство «Ощадбанк», керуючись своїм правом вимоги дострокового виконання зобов`язань за кредитним договором, передбаченим пунктом 3.1.1. кредитного договору, направило позичальнику - Товариству з обмеженою відповідальністю «УКРКАВА» вимогу про дострокове повернення кредиту (лист № 28/01-3/86/7403), в якій повідомив Позичальника про невиконання ним належним чином взятих на себе зобов`язань з повернення кредиту та сплати процентів, про наявність станом на 04 травня 2016 року заборгованості у сумі 52 884 667,05 грн та 3 699 753,88 доларів США, вимагав не пізніше 20 банківських днів з моменту вручення цього листа здійснити повне погашення заборгованості за кредитним договором (включаючи основну суму боргу, нараховані та несплачені проценти за користування кредитом та інші платежі, які підлягають сплаті позичальником на користь Банку) на зазначену суму в гривнях та доларах США, а також проценти та штрафні санкції, які будуть донараховані на дату погашення заборгованості відповідно до умов кредитного договору.

З огляду на цю встановлену судами попередніх інстанцій обставину Верховний Суд бере до уваги висновки Верховного Суду щодо застосування частини першої статті 1050 та статті 625 Цивільного кодексу України у їх взаємозв`язку, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц та від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16.

У зазначених постановах Верховний Суд дійшов висновків про те, що пред`явлення кредитором вимоги про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором фактично змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення кредитора з такою достроковою вимогою до позичальника в порядку частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України вважається, що строк виконання кредитного договору в повному обсязі є таким, що настав, а право кредитора нараховувати передбачені кредитним договором відсотки за користування кредитом припиняється, кредитор втрачає право нараховувати відсотки після настання терміну повернення, який зазначений ним у відповідному повідомленні (претензії, вимозі) на адресу боржника, оскільки такими діями кредитор на власний розсуд змінює умови виконання основного зобов`язання з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, зміною порядок і строк виконання цих зобов`язань, припиняє подальше кредитування позичальника, змінює строк дії кредитної лінії та термін повернення кредиту.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України. Після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором права та інтереси кредитора забезпечені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже після настання терміну повернення заборгованості за кредитним договором, зазначеного кредитором у відповідній вимозі, кредитор втрачає право нараховувати відсотки за користування кредитом.

Як вбачається у спірних правовідносинах заборгованість, щодо якої був вчинений спірний виконавчий напис нотаріуса, є саме заборгованістю з процентів за користування кредитом, що були нараховані відповідачем (кредитором) за період після пред`явлення ним Боржнику вимоги про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором.

Суди попередніх інстанцій встановили, що із заявою про вчинення виконавчого напису відповідач звернувся до нотаріуса 09 листопада 2017 року, спірний виконавчий напис нотаріуса був вчинений за цією заявою у той же день - 09 листопада 2017 року.

Отже станом на дату звернення відповідача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису та на дату вчинення спірного виконавчого напису у відповідача як кредитора право вимоги до Боржника сплати процентів за користування кредитом, нарахованих за період після пред`явлення вимоги про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором, було відсутнє. Відповідач, звернувшися до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису щодо цієї заборгованості, фактично заявив право вимоги стягнення заборгованості, якої не існує. При цьому у даному випадку сам факт існування у боржника такої заборгованості (зі сплати процентів за користування кредитом за період після пред`явлення вимоги про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором) є спірним.

Відповідач у касаційній скарзі посилається на те, що його право як кредитора на нарахування передбачених договором процентів за користування кредитом не припинилося після пред`явлення позичальнику вимоги про дострокове повернення кредиту, оскільки у пункті 2.7.2. кредитного договору передбачена умова щодо нарахування Банком процентів за користування кредитом саме до повного погашення заборгованості за кредитним договором.

Верховний Суд не бере до уваги ці посилання скаржника, оскільки Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16 відступила від висновку, викладеного Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постанові від 13 грудня 2018 року у справі № 913/11/18, згідно з яким кредитор має право на нарахування процентів за користування кредитом і після пред`явлення позичальнику вимоги про дострокове повернення кредиту у разі, якщо умови кредитного договору передбачають нарахування процентів за користування кредитом до повного погашення заборгованості за кредитним договором.

Відступивши від зазначеного висновку, Велика Палата Верховного Суду зазначила про те, що тлумачення умов укладеного сторонами справи договору щодо наслідків порушення боржником строків повернення позичених коштів має здійснюватися у системному взаємозв`язку з положеннями чинного законодавства, які регулюють загальні засади та умови настання цивільно-правової відповідальності, в тому числі за порушення грошового зобов`язання, враховуючи, що за пунктом 22 частини першої статті 92 Конституції України засади цивільно-правової відповідальності визначаються виключно законами України (пункти 6.32. - 6.36. постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16).

З огляду на викладене Верховний Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що спірний виконавчий напис нотаріуса був вчинений щодо заборгованості, яка не є безспірною, а є оспорюваною, що є самостійною підставою для визнання такого виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, та вважає, що суди правильно задовольнили позов у цій справі з цієї підстави. Разом з цим Верховний Суд не погоджується з наведеними судами в оскаржуваних судових рішеннях підставами для задоволення позову, про що зазначалося вище по тексту цієї постанови, та вважає, що позов у цій справі підлягає задоволенню з підстав, викладених у цій постанові Верховного Суду.

Крім того Верховний Суд вважає за необхідне зазначити про те, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку щодо вчинення спірного виконавчого напису нотаріуса з пропуском встановленого чинним законодавством однорічного строку для звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису (з дня виникнення права вимоги). Зазначений висновок зроблений з неправильним застосуванням статті 88 Закону України «Про нотаріат» (у редакції, чинній станом на дату вчинення спірного виконавчого напису нотаріуса), статті 257 Цивільного кодексу України, пунктів 3.1., 3.3. глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, не відповідає правовим висновкам Верховного Суду щодо застосування цих норм матеріального права.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 виклала правовий висновок щодо застосування цих норм та зазначила про те, що строк для звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, передбачений статтею 88 Закону України «Про нотаріат», безпосередньо пов`язаний з позовною давністю, встановленою Цивільним кодексом України. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України). Отже загальний строк для звернення стягувача до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису становить не більше трьох років з дня виникнення у стягувача права вимоги до боржника незалежно від суб`єктного складу сторін у правовідносинах, тобто цей строк підлягає застосуванню й у відносинах між юридичними особами. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено іншу позовну давність, виконавчий напис видається у межах цього строку (пункт 80 постанови).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 підтвердила висновок, викладений у постанові від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17, про те, що відповідно до частини першої статті 88 Закону України «Про нотаріат» (у редакції, чинній станом на дату вчинення спірного виконавчого напису нотаріуса) та статті 257 Цивільного кодексу України виконавчий напис нотаріуса незалежно від суб`єктного складу сторін у правовідносинах вчиняється у межах трирічного строку давності з дня виникнення у стягувача права вимоги до боржника.

З огляду на викладене та враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 02 липня 2019 року та від 21 вересня 2021 року справах № 916/3006/17 та № 910/10374/17, Верховний Суд зазначає про те, що висновок судів попередніх інстанцій у цій справі № 916/1315/18, що переглядається, щодо пропуску відповідачем однорічного строку для звернення до нотаріуса є помилковим.

Проте Верховний Суд вважає, що зазначені помилкові висновки судів попередніх інстанцій щодо строку вчинення спірного виконавчого напису нотаріуса не призвели до ухвалення неправильного по суті спору судового рішення про визнання спірного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню з підстав, наведених вище у тексті цієї постанови, з огляду на що такі допущені судами порушення не можуть бути підставою для скасування правильних по суті спору оскаржуваних рішення та постанови.

8. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішенні у відповідній частині або змінити рішення у відповідній частині, не передаючи справу на новий розгляд.

Згідно зі статтею 311 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи те, що суди попередніх інстанцій допустили порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, однак, зазначене не призвело до постановлення місцевим господарським судом неправильного по суті спору рішення та до ухвалення судом апеляційної інстанції неправильної постанови за результатами перегляду рішення місцевого господарського суду, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду, користуючись наданими процесуальним законом суду касаційної інстанції повноваженнями, вважає за необхідне лише змінити мотивувальні частини оскаржуваних рішення місцевого господарського суду та постанови суду апеляційної інстанції з їх викладенням в редакції цієї постанови без скасування їх резолютивних частин.

Враховуючи викладене, оскаржувані рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів підлягають залишенню без змін з викладенням їх мотивувальних частин в редакції цієї постанови, а касаційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення.

9. Судові витрати.

Зважаючи на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 311, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Ощадбанк» в особі філії Одеського обласного управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Одеської області від 01 листопада 2018 року та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 14 березня 2019 року у справі № 916/1315/18 змінити, виклавши їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови.

3. В іншій частині рішення Господарського суду Одеської області від 01 листопада 2018 року та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 14 березня 2019 року у справі № 916/1315/18 залишити без змін.

4. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. Баранець

Судді І. Кондратова

Л. Стратієнко