ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2021 року м.Дніпро Справа № 904/4010/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя: Березкіна О.В.(доповідача),

судді: Антонік С.Г., Дармін М.О.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДВР ЛТД"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.08.2021 (суддя Загинайко Т.В.)

у справі №904/4010/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Геон Рівер", м. Чернігів

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДВР ЛТД", м. Дніпро

про стягнення 45 546 грн. 28 коп.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Геон Рівер" звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДВР ЛТД" із позовом про стягнення 45 546 грн. 28 коп., що складає 37 500 грн. 00 коп. - заборгованості з поворотної фінансової допомоги, наданої відповідно до умов Договору від 20.11.2019 ГРУ №201119/1 про надання поворотної фінансової допомоги (позики), 5 850 грн. 00 коп. - пені, 480 грн. 33 коп. - відсотків річних та 1 715 грн. 95 коп. - інфляційних збитків.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 16.08.2021 року у справі №904/4010/21 позов задоволено частково.

Суд стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДВР ЛТД" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ГЕОН РІВЕР" 37 500 (тридцять сім тисяч п`ятсот) грн. 00 коп. - заборгованості, 1 956 (одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят шість) грн. 95 коп. пені, 1 715 (одна тисяча сімсот п`ятнадцять) грн. 95 коп. інфляційних нарахувань, 480 (чотириста вісімдесят) грн. 33 коп. річних та 2 075 (дві тисячі сімдесят п`ять) грн. 97 коп. - витрат по сплаті судового збору.

В решті позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю "ДВР ЛТД" звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.08.2021 року у справі № 904/4010/21 скасувати в частині стягнення з ТОВ «ДВР ЛТД» 1956,95 грн. - пені, 1715,95 грн. інфляційних нарахувань, 480,33 грн. - річних та постановити нове рішення, яким відмовити ТОВ «Геон Рівер» в задоволені вимог щодо стягнення з ТОВ «ДВР ЛТД» пені, відсотків річних, інфляційних у повному обсязі, у зв`язку з порушенням ним норм матеріального та процесуального права і без врахування позицій суду касаційної інстанції.

В обґрунтування своєї скарги апелянт посилається на те, що при винесені рішення від 16.08.2021 року по справі № 904/4010/21 Господарським судом Дніпропетровської області не враховано позицію Великої Палати Верховного суду, викладену у постанові від 21.01.2020 року по справі 915/498/19 року, і не застосовано положення ч.1 ст. 233 ГК України та ч.3 ст. 551 ЦК України.

Окрім того, судом не враховано положень п.7.1. Договору №121219/1 від 12.12.2019 року, яким передбачено звільнення сторони договору від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань за цим договором.

Апелянт вважає незаконним стягнення з нього і пені (в розмірі 1956,95 грн.) і процентів річних (у розмірі 480,33 грн.) за порушення одного й того ж грошового зобов`язання за той самий період, адже це фактично призводить до подвійної відповідальності Відповідача одного виду і до порушення приписів ст. 61 Конституції України.

Всі ці обставини, на думку апелянта, є підставами для скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.08.2021 року у справі № 904/4010/21 в частині стягнення з ТОВ «ДВР ЛТД» 1956,95 грн. - пені, 1715,95 грн. інфляційних нарахувань, 480,33 грн. - річних.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.09.2021 року у складі колегії суддів: головуючого судді Березкіної О.В. (доповідач),уддів: Іванова О.Г., Дарміна М.О. відкрито апеляційне провадження у справі №904/4010/21. Ухвалено розглянути апеляційну скаргу в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Відповідно до ч.5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За приписами ч.10 ст.270 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

13.10.2021 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Геон Рівер" подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.08.2021 року у справі №904/4010/21 залишити без змін.

Згідно зі ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду оскаржується відповідачем лише в частині наявності підстав для стягнення 1956,95 грн. - пені, 1715,95 грн. інфляційних нарахувань, 480,33 грн. річних, то колегія суддів саме в цій частині здійснює апеляційний перегляд справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам діючого законодавства, Центральний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.11.2019 між позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "ГЕОН РІВЕР", як позикодавцем, та відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "ДВР ЛТД", як позичальником, укладено договір ГРУ№201119/1 про надання поворотної фінансової допомоги (позики) (надалі - Договір позики), відповідно до пункті 1.1 якого у порядку та на умовах, визначених цим договором, позикодавець передає позичальнику грошові кошти у розмірі передбаченому в пункті 2.1 цього договору, а позичальник зобов`язується повернути фінансову допомогу в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Згідно умов пункту 2.1 Договору позики поворотна фінансова допомога надається в національній валюті України у розмірі 55 800 грн. 00 коп.

Умовами пункту 2.4 Договору позики визначено, що поворотна фінансова допомога передається в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позичальника.

Відповідно до пункту 2.6 Договору позики поворотна фінансова допомога вважається наданою позикодавцем позичальнику з моменту зарахування грошових коштів на поточний рахунок позичальника.

Поворотна фінансова допомога підлягає поверненню на вимогу позикодавця, але не пізніше строку, визначеного в пункті 2.3 цього Договору (пункт 3.1 Договору позики).

Згідно умов пункту 4.2 Договору позики позичальник зобов`язаний повернути поворотну фінансову допомогу до закінчення строку, визначеного в пункті 2.3 цього Договору або після отримання письмової вимоги позикодавця про дострокове повернення.

На виконання умов Договору позики позивач здійснив перерахування відповідачу коштів в сумі 55 800 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням від 20.11.2019 №8436 (а.с.11).

У відповідності до пункту 2.3 Договору позики позичальник зобов`язується повернути позикодавцю поворотну фінансову допомогу до 31.10.2020 включно.

Відповідачем частково повернено грошові кошти в сумі 18 300,00грн., про що свідчить виписка по рахунку за 24.11.2020 (а.с.12).

Звертаючись до відповідача із вимогами про стягнення 37 500 грн. 00 коп. - заборгованості з поворотної фінансової допомоги, наданої відповідно до умов Договору від 20.11.2019 ГРУ №201119/1 про надання поворотної фінансової допомоги (позики), 5 850 грн. 00 коп. - пені, 480 грн. 33 коп. - відсотків річних та 1 715 грн. 95 коп. - інфляційних збитків, позивач посилався на порушення умов договору в частині своєчасного повернення отриманої фінансової допомоги.

Задовольняючи позовні вимоги, у тому числі щодо стягнення 1 956 грн. 95 коп. пені, 1 715 грн. 95 коп. інфляційних нарахувань, 480 грн. 33 коп. річних, господарський суд першої інстанції виходив з того, що відповідач про строчив виконання грошового зобов`язання, що у відповідності до умов договору та положень ст. 625 ЦК України є підставою для стягнення пені, інфляційних та 3% річних.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, відповідачем не оспорюється сума заборгованості за договором у розмірі 37 500 грн.

Відповідно до пункту 5.2 Договору позики при порушенні позичальником строку повернення поворотної фінансової допомоги передбаченого пунктом 2.3 та пунктом 3.3 цього договору, позичальник сплачує на вимогу позикодавця пеню у розмірі 0,1% від розміру неповернутої суми поворотної фінансової допомоги, за кожен день прострочки до моменту повернення поворотної фінансової допомоги.

Згідно до положень частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" (надалі - Закон) встановлено, що його норми регулюють договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань.

Відповідно до статті 1 Закону платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону).

Суд, здійснивши перерахунок пені з урахуванням положень статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" за період з 03.11.2020 по 07.04.2021 у розмірі, що не перевищує подвійну облікову ставку Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, встановив, що пеня складає 1 956 грн. 23 коп., а тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо стягнення даного розміру пені.

При цьому, доводи апелянта про те, що суд безпідставно не зменшив розмір пені, є необґрунтованими, оскільки заявлений розмір пені є розумним та справедливим, а тому суд не вбачав підстав для його зменшення.

Згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, суд першої інстанції також обґрунтовано стягнув на користь позивача 1 715 грн. 95 коп. інфляційних збитків за загальний період з листопада 2020 по лютий 2020 та 480 грн. 33 грн. - 3% річних за загальний період з 03.11.2020 по 31.12.2020.

При цьому, доводи апелянта про те, що стягнення з відповідача і пені і 3% річних є подвійною відповідальністю, оскільки за своїм змістом 3% річних є теж пенею, є помилковими.

Так, виходячи із положень ст. 625 ЦК України, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, в той час як пеня є видом відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань.

Проценти за користування чужими грошовими коштами, передбачені ст. 536 ЦК України, мають іншу правову природу, ніж 3% річних, передбачені ст. 625 ЦК України.

Окрім того, суд не застосував до спірних правовідносин положення ст. 536 ЦК України.

Посилання апелянта на те, що суд не зменшив розмір пені, є безпідставними, оскільки заявлені позивачем штрафні санкції складають мінімальні суми, є співмірними.

Інші доводи апелянта є неспроможними і висновків суду першої інстанції вони не спростовують.

Таким чином, господарський суд Дніпропетровської області всебічно, повно, об`єктивно дослідив всі обставини справи, дав їм належну правову оцінку, правильно застосував норми матеріального права, з дотриманням норм процесуального права, що у відповідності до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без зміни.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на Товариства з обмеженою відповідальністю "ДВР ЛТД".

Керуючись ст.ст.275-282 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДВР ЛТД" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.08.2021 року у справі №904/4010/21 - залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариства з обмеженою відповідальністю "ДВР ЛТД".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 25.11.2021

Головуючий суддя О.В.Березкіна

Суддя С.Г.Антонік

Суддя М.О.Дармін