РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.11.2021Справа № 910/8857/21
Господарський суд міста Києва у складі судді Васильченко Т.В., за участю секретаря судового засідання Кучеренко А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали справи №910/8857/21

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Александр»

до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»

про стягнення 709115,54 грн

Представники учасників справи:

від позивача: Луценко І.М.;

від відповідача: Гутнік М.А.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Александр» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі - відповідач) про стягнення, з урахуванням поданих позивачем заяв про зменшення розміру позовних вимог, які прийняті судом, 709115,54 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем не виконано своїх зобов`язань за договором поставки №53-122-01-20-10096 від 22.10.2020 в частині повної та своєчасної оплати поставленого товару, у зв`язку з чим позивачем заявлено про стягнення основного боргу у розмірі 657289,20 грн (з урахуванням поданих позивачем заяв про зменшення розміру позовних вимог), інфляційних втрат у розмірі 41704,04 грн та 3% річних у розмірі 10122,33 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.06.2021 відкрито провадження у справі №910/8857/21 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі.

06.07.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому визнає позовні вимоги в повному обсязі та просить повернути позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Підготовче засідання, призначене на 16.08.2021 не відбулося у зв`язку з перебуванням судді Васильченко Т.В. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.08.2021 продовжено строк підготовчого провадження у справі на 30 днів та призначено підготовче засідання на 14.09.2021.

В судовому засіданні 14.09.2021, виходячи з того, що судом здійснено усі необхідні та достатні дії для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, суд, у відповідності до частини 4, 5 статті 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи для розгляду по суті.

В судовому засіданні 16.11.2021 представник позивача позовні вимоги підтримав, відповідач проти позовних вимог не заперечував.

На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 219 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 16.11.2021 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення учасників справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

22.10.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Александр» (далі - постачальник) та Державним підприємством «Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу «Рівненська атомна електрична станція» (далі - замовник) укладено договір поставки № 53-122-01-20-10096 (далі - договір), за умовами пунктом 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність замовника певну продукцію, а замовник, в свою чергу, зобов`язується оплатити продукцію за кількістю та за цінами, що передбачені в специфікації №1 (додаток №1) до договору.

Відповідно до пункту 1.2 договору, предметом поставки по даному договору є продукція: 14810000-2 (абразивні вироби), яка передбачена специфікацією №1 до даного договору.

Місцем виконання даного договору є місто Вараш Рівненської області (пункт 1.4 договору).

Пунктами 2.1, 2.2 договору визначено, що ціна продукції, яка поставляється за цим договором складає 837650,00 грн, крім того ПДВ - 167530,00 грн. Загальна вартість договору (вартість продукції) становить 1005180,00 гривень.

Згідно з пунктом 2.3 договору, кількість продукції та ціна за одиницю продукції вказана у специфікації №1 (додаток №1) до даного договору.

Сторонами погоджено, що продукція поставляється постачальником в строк по 20.12.2020 року. Продукція постачається постачальником на умовах DDP згідно «Інкотермс-2010». Місце поставки та вантажоодержувач - 34400, м. Вараш, склад Рівненського відділення ВП «Складське господарство» ДП «НАЕК «Енергоатом» (пункт 3.1 договору).

Відповідно до пункту 6.1 договору, оплата за поставлену якісну продукцію здійснюється замовником за умови реєстрації постачальником податкової накладної у ЄРПН, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 45 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію згідно СОУ НАЕК 038:2017 "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для АЕС". Початок перебігу строку оплати починається з дня, наступного за днем оформлення ярлика на придатну продукцію.

Датою поставки продукції вважається дата підписання видаткової накладної або накладної вантажоодержувачем. Ризик випадкового пошкодження або випадкового знищення продукції переходить до замовника з моменту поставки продукції (пункт 8.4 договору).

Договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками (для контрагентів, які застосовують печатку). Строк дії даного договору по 31.03.2021, а в частині виконання гарантійних зобов`язань постачальника, що передбачені даним договором - до спливу гарантійних строків (пункт 12.1 договору).

Додатком №1 від 22.10.2020 до договору поставки №53-122-01-20-10096 (специфікація №1) сторони погодили асортимент, кількість та ціну за одиницю продукції, загальна вартість якої становить 1005180,00 грн.

Додатком №2 від 22.10.2020 до договору поставки №53-122-01-20-10096 (технічна специфікація) сторонами погоджено вимоги до якості та комплектності продукції для поставки.

Як встановлено судом на підставі наявних в матеріалах справи доказів, на виконання умов даного договору, позивачем було поставлено відповідачу узгоджений товар на загальну суму 1005180,00 грн, що підтверджується видатковими накладними №ЗП-00006978 від 12.11.2020, №ЗП-00007144 від 19.11.2020, №ЗП-00007418 від 30.11.2020, №ЗП-00008168 від 18.12.2020 та №ЗП-00008239 від 22.12.2020, які підписано уповноваженими особами сторін за довіреностями №1/450 від 12.11.2020, №1/474 від 27.11.2020, №1/509 від 18.12.2020 та №1/514 від 22.12.2020 без заперечень та скріплено печатками.

Окрім того, позивачем, на виконання умов пункту 6.1 договору складено та зареєстровано податкові накладні №585 від 12.11.2020, №769 від 19.11.2020, №1134 від 30.11.2020, №808 від 18.12.2020, №984 від 22.12.2020 з відміткою контролюючого органу про їх реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором свідчить і відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення позивачем умов договору щодо поставки визначеного товару.

Позаяк відповідач, в порушення взятих на себе зобов`язань за договором поставки, оплату за отриманий товар в повному обсязі не здійснив, у зв`язку з чим виник борг у розмірі 657289,20 грн.

Стаття 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання, в силу вимог статей 526, 525 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься і у ст. 193 Господарського кодексу України.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки, а відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною 2 цієї ж статті унормовано, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Так, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ст. 692 ЦК України).

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Пунктом 6.1 договору сторони передбачили, що оплата за поставлену якісну продукцію здійснюється замовником протягом 45 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію згідно СОУ НАЕК 038:2017 "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для АЕС". Початок перебігу строку оплати починається з дня, наступного за днем оформлення ярлика на придатну продукцію.

Листами вих. від 25.11.2021 №17790/041, від 09.12.2020 №18692/041, від 14.12.2020 №18849/041, від 28.12.2020 №19684/041 та від 30.12.2020 №19835/041 відповідач повідомив про прийняття поставленого товару як такого, що пройшов вхідний контроль та направив позивачу ярлики на придатну продукцію №1-2-209 від 23.11.2020, №1-2-213 від 04.12.2020, №1-2-220 від 10.12.2020, № 1-2-233 від 24.12.2020, №1-2-236 від 29.12.2020.

Отже, строк оплати за поставлений товар на момент розгляду справи настав.

Втім, як встановлено судом, відповідач своїх зобов`язань за договором в частині повної та своєчасної оплати отриманого товару не здійснив.

Тоді як, частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці.

Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт поставки товару та факт порушення відповідачем своїх зобов`язань в частині повної та своєчасної оплати отриманого товару, підтверджений матеріалами справи та не спростований відповідачем, суд прийшов до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог в частині стягнення 657289,20 грн основного боргу.

В той же час, як встановлено судом, після подання позову до суду, відповідач здійснив оплату боргу у розмірі 160749,20 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №12434 від 08.11.2021 на суму 30000,00 грн, №12465 від 09.11.2021 на суму 30749,20 грн, №12544 від 10.11.2021 на суму 50000,00 грн та №12673 від 12.11.2021 на суму 50000,00 грн.

За приписами пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, те благо (річ, право, інше майно), з приводу якого виник спір.

В даному випадку, предметом спору є стягнення з відповідача боргу за поставлений товар.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, враховуючи, що відповідач оплатив суму боргу в розмірі 160749,20 грн, спір в цій частині позовних вимог припинив своє існування під час розгляду справи.

Суб`єкти господарювання мають можливість самостійно регулювати свої відносини, діяти на власний розсуд, тому суд вважає за можливе закрити провадження у справі в частині стягнення 160749,20 грн у зв`язку з відсутністю предмету спору в цій частині, оскільки такий припинив існування в процесі розгляду справи (позов поданий до суду 02.06.2021, а оплати здійснені в листопаді 2021 року).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду №910/12604/18 від 01.10.2019 та у постанові Верховного Суду України у постанові №3-12г10 від 08.11.2010).

Відтак, оскільки відповідач допустив прострочення виконання грошового зобов`язання, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3% річних в сумі 10122,33 грн та інфляційні втрати у розмірі 41704,04 грн.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку 3% річних у межах заявленого періоду, суд дійшов висновку про те, що він є арифметично вірним, обґрунтованим та здійснений у відповідності до приписів чинного законодавства, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення 3% річних підлягають задоволенню в повному обсязі.

Водночас, перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат за належний період прострочення, за розрахунком суду їх розмір є більшим, ніж заявлено позивачем.

Статтею 14 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Нормативне визначення принципу диспозитивності надає право учаснику справи вільно розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд ч. 2 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог (ч.2 ст. 237 ГПК України).

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що позивач у позовній заяві просить стягнути суму інфляційних втрат у розмірі 41704,04 грн, а суд не може виходити за межі позовних вимог, інфляційні втрати підлягають стягненню у заявленому позивачем розмірі.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач під час розгляду справи визнав позовні вимоги в повному обсязі, про що зазначив у своєму відзиві на позовну заяву.

Згідно зі статтями 46, 191 Господарського процесуального кодексу України відповідач має право визнати позов повністю або частково. Господарський суд не приймає визнання позову відповідачем, якщо його дії суперечать закону або порушують права чи інтереси інших осіб.

За результатами розгляду справи судом встановлено законність і обґрунтованість позовних вимог позивача у розмірі 709115,54 грн, тому визнання відповідачем позову не суперечить законодавству, чиїх-небудь прав і охоронюваних законом інтересів не порушує, а відтак приймається судом.

З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку про закриття провадження у справі №910/8857/21 в частині стягнення 160749,20 грн основного боргу та задоволення позовних вимог в іншій частині.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В той же час, у поданій заяві про визнання позову, відповідач просить покласти на нього 50% сплаченої суми судового збору.

Відповідно до частини першої статті 130 Господарського процесуального кодексу України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Згідно з ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

З огляду на те, що відповідачем визнано позовні вимоги у повному обсязі до початку розгляду справи по суті, суд на підставі п. 2 ч. 1 ст.129, ч. 1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України приходить до висновку про покладення на відповідача судового збору в розмірі 5318,37 грн.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі в частині стягнення 160749,20 грн основного боргу закрити.

2. В іншій частині позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Александр» до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» задовольнити.

3. Стягнути з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (01032, м.Київ, вул. Назарівська, 3; ідентифікаційний код 24584661) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Александр» (69063, м. Запоріжжя, вул. Олександрівська, 2; ідентифікаційний код 38920229) основний борг у розмірі 496540 (чотириста дев`яносто шість тисяч п`ятсот сорок) грн 00 коп., інфляційні втрати у розмірі 41704 (сорок одна тисяча сімсот чотири) грн 04 коп., 3% річних у розмірі 10122 (десять тисяч сто двадцять дві) грн 33 коп. та судовий збір у розмірі 5318 (п`ять тисяч триста вісімнадцять) грн 37 коп.

4. Видати наказ позивачу після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржено до апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 26.11.2021.

Суддя Т.В. Васильченко