ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2021 року м. ОдесаСправа № 916/1103/21
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Діброви Г.І.

суддів: Принцевської Н.М., Разюк Г.П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхове товариство МЕГАПОЛІС, м. Київ

на рішення Господарського суду Одеської області від 31.08.2021 року, м. Одеса, суддя Лічман Л.В., повний текст рішення складено та підписано 10.09.2021 року

у справі № 916/1103/21

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю Страхове товариство МЕГАПОЛІС, м. Київ

до відповідача Малого приватного виробничо-комерційного підприємства АНК, с.Фонтанка Одеської обл.

про стягнення 54 383 грн. 30 коп.,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

В квітні 2021 року Товариство з додатковою відповідальністю ,,Страхове товариство ,,МЕГАПОЛІС звернулось в Господарський суд Одеської області з позовною заявою про стягнення з Малого приватного виробничо-комерційного підприємства ,,АНК 54 383 грн. 30 коп. витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування та 2 270 грн. 00 коп. витрат на сплату судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані обставинами відшкодування витрат, понесених внаслідок скоєння ДТП внаслідок чого, на думку позивача, до нього перейшло право вимоги до відповідача в деліктних правовідносинах.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 31.08.2021 року у справі №916/1103/21 у задоволенні позовних вимог Товариства з додатковою відповідальністю Страхове товариство МЕГАПОЛІС, м. Київ відмовлено повністю.

Судове рішення мотивоване тим, що законодавцем встановлено спеціальну позовну давність в один рік до вимог у зв`язку з перевезенням вантажу, позов Товариства з додатковою відповідальністю Страхове товариство МЕГАПОЛІС подано після спливу позовної давності (завдання збитків відбулось 22.02.2019 року, а відтак, позов мав бути поданий не пізніше 22.02.2020 року, натомість звернення до суду відбулось поштою 19.04.2021 року), позивачем не наведено жодної причини поважності пропуску відповідного строку, тому господарський суд відмовив у позові через сплив позовної давності, про застосування наслідків якого заявлено відповідачем у відзиві на позов.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Товариство з додатковою відповідальністю Страхове товариство МЕГАПОЛІС, м. Київ з рішенням суду першої інстанції не погодилось, тому звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило суд рішення Господарського суду Одеської області від 31.08.2021 року у справі № 916/1103/21 скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги Товариства з додатковою відповідальністю Страхове товариство МЕГАПОЛІС, м. Київ в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи. Зокрема, скаржник зазначає, що судом не було враховано той факт, що між Товариством з додатковою відповідальністю Страхове товариство МЕГАПОЛІС та Товариством з додатковою відповідальністю «Ес Транс Груп 928» було укладено договір страхування відповідальності перевізника контейнерного обладнання №88237/18/222 від 14.02.2019. Згідно умов цього договору об`єктом страхування були контейнери лінії OOCL №OOLU8610619 та № OOLU8178824 (страхувальником виступало ТОВ «Ес Транс Груп 928», а вигодонабувачем ТОВ «ВАЯ МАЛТІМА», як безпосередній власник цього майна), а предметом страхування є саме відповідальність страхувальника відносно майнових інтересів третіх осіб (власника конкретного контейнерного обладнання), а не страхування самого контейнерного обладнання.

Згідно умов договору про перевезення вантажу автомобільним транспортом від 30.01.2018 №30/1, укладеним між ТОВ «Ес Транс Груп 928» та Малим приватним виробничо-комерційним підприємством «АНК», а саме, п.1.1. виконавець (МПВКП «АНК») зобов`язується організувати перевезення вантажу замовника (ТОВ «Ес Транс Груп 928») вантажним автомобільним транспортом на умовах, погоджених сторонами. Тобто, за договором про перевезення вантажу автомобільним транспортом від 30.01.2018 №30/1 відповідач надав послуги експедитора, пов`язані саме з організацією перевезення контейнерного обладнання, та ніс повну відповідальність за будь-яку втрату чи пошкодження такого обладнання перед ТОВ «Ес Транс Груп 928».

Водночас, виплата ТДВ «СТ «Мегаполіс» страхового відшкодування за пошкодження майна третьої особи відбулася на підставі укладеного з ТОВ «Ес Транс Груп 928» договору страхування відповідальності №88237/18/222, тобто на підставі добровільного страхування цивільної відповідальності перевізника контейнерного обладнання, а не на підставі договору обов`язкого страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що є обов`язковою для окремих випадків згідно чинного законодавства України.

З огляду на вищезазначене, скаржник вважає посилання суду на відмову у задоволенні позову у зв`язку із застосуванням спеціальної позовної давності в один рік до вимог у зв`язку з перевезенням вантажу помилковим, оскільки вимоги п.6 ч.2 статті 925 Цивільного кодексу України застосовуються саме до відносин, що випливають із договорів перевезення в той час як відповідачем за договором про перевезення вантажу автомобільним транспортом від 30.01.2018 №30/1 надавалися транспортно-експедиторські послуги та останній виступав як експедитор, а не перевізник. В даному випадку підлягає застосуванню загальний строк позовної давності у три роки.

На думку апелянта, судом першої інстанції не враховано, що перехід права вимоги по відшкодуванню збитків від потерпілого до страховика на підставі вищенаведених статтей закону в порядку суброгації здійснюється саме у деліктних (позадоговірних) відносинах, які виникають в момент виникнення делікту (проступку). Водночас, апелянт вказує, що матеріали судової справи свідчать про те, що між ТДВ «СТ «Мегаполіс», відповідачем та ТОВ «Ес Транс Груп 928» виникли саме договірні (не деліктні) зобов`язання, у зв`язку з чим відшкодування збитків в порядку переходу права вимоги від страхувальника до страховика на підставі статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України «Про страхування» здійснюється в порядку регресу, до якого застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.10.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю Страхове товариство МЕГАПОЛІС, м. Київ на рішення Господарського суду Одеської області від 31.08.2021 року у справі № 916/1103/21, справу вирішено розглянути в порядку письмового провадження.

09.11.2021 року через канцелярію до Південно-західного апеляційного господарського суду від Малого приватного виробничо-комерційного підприємства АНК надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому відповідач погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що суд правильно та в повному обсязі дослідив та встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зокрема, відповідач зазначає, що, виходячи із фактичних обставин справи №916/1103/21, вбачається наявність відносин суброгації переходу права вимоги від страхувальника до страховика, що вказує на зміну кредитора у відносинах перевезення вантажу за договором, які регламентовано Главою 64 Цивільного кодексу України та Главою 32 Господарського кодексу України.

Відносно посилання позивача в своїй апеляційній скарзі на той факт, що застосування судом спеціальної позовної давності в один рік є помилковим в зв`язку з тим, що відповідачем за договором про перевезення вантажу автомобільним транспортом від 30.01.2018 року №30/1 надавалися транспортно-експедиторські послуги та який виступав як експедитор, а не перевізник, спростовуються змістом самого договору про перевезення вантажу автомобільним транспортом від 30.01.2018 року №30/1, укладеним відповідачем із ТОВ «Ес Транс Груп 928», п.4.1.1 якого наголошує про те, що виконавець зобов`язаний організувати виконання перевезення вантажів у відповідності до прийнятих замовлень та забезпечувати доставку вантажів власним автомобільним транспортом.

Приписи п. 1 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України визначають, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму (що станом на момент подання позову у даній справі складає 227 000 грн. 00 коп.).

В порядку спрощеного провадження за законом підлягають розгляду малозначні справи, і в даному випадку, єдиним критерієм для такого розгляду є саме ціна позову.

Судова колегія дійшла висновку, що у даному випадку справа №916/1103/21 відповідає ознакам малозначної справи за законом, оскільки ціна позову складає 54 383 грн. 30 коп.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Товариства з додатковою відповідальністю Страхове товариство МЕГАПОЛІС, м. Київ потребує задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 31.08.2021 року у справі № 916/1103/21 - скасування, виходячи з наступного.

Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

03.01.2018 року між ТОВ «ЕС ТРАНС ГРУП 928» (замовник) та МПВКП «АНК» (виконавець) було укладено договір № 30/1 на перевезення вантажів автомобільним транспортом (договір перевезення), відповідно до умов якого виконавець зобов`язався організувати перевезення вантажів замовника вантажним автомобільним транспортом на умовах, погоджених сторонами (п.1.1 договору перевезення).

Виконавець несе відповідальність за втрату контейнерного обладнання і його пошкодження (п.6.8 договору перевезення).

У разі пошкодження контейнерного обладнання в період його знаходження у віданні виконавця, останній зобов`язується оплатити замовнику вартість такого ремонту чи, за погодженням із замовником, провести за свій рахунок ремонт пошкодженого контейнерного обладнання (п.6.9 договору перевезення).

05.01.2017 між ТОВ «ВАЯ МАЛТІМА» та ТОВ «ЕС ТРАНС ГРУП 928» укладено договір №0501/17-1, який регламентує права і обов`язки сторін, пов`язані з організацією морських перевезень та експедирування вантажів в контейнерах, які знаходяться у власності/лізингу/іншому праві користування лінії. Договором передбачено що агент є лінійним агентом в Україні судохідної контейнерної лінії морського перевізника: Orient Overseas Container Line Ltd/ (OOCL (Europe) Limited).

Пунктом 1.4. договору встановлено, що агент надає експедитору послуги, передбачені цим договором та діє в відповідності до норм Кодексу торгівельного мореплавства України, Митного, Цивільного та Господарського кодексві України.

Сторонами не заперечується той факт, що, здійснюючи перевезення вантажу на виконання договору перевезення, 22.02.2019 року водій МПВКП «АНК» допустив наїзд на опору ЛЕП, внаслідок чого відбулись перекидання автомобіля з напівпричепом та пошкодження контейнеру OOLU8610619. Постановою Роздільнянського районного суду Одеської області від 27.03.2019 року у справі № 511/430/19, яка набрала законної сили 09.04.2019 року, водія МПВКП «АНК» визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

З матеріалів справи вбачається, що контейнер OOLU8610619 було застраховано на підставі укладеного між ТДВ «СТ «МЕГАПОЛІС» (страховик) та ТОВ «ЕС ТРАНС ГРУП 928» (страхувальник) договору страхування відповідальності перевізника контейнерного обладнання від 14.02.2019 року № 88237/18/222 (договір страхування), вигодонабувачем за яким є ТОВ «ВАЯ МАЛТІМА».

25.02.2019 року ТОВ «ЕС ТРАНС ГРУП 928», як страхувальник, звернулось до ТДВ «СТ «МЕГАПОЛІС», як страховика, із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.

02.04.2019 року провідним фахівцем управління врегулювання збитків страховика складено розрахунок страхового відшкодування, відповідно до якого розмір страхового відшкодування складає 54 383 грн. 30 коп., тобто, балансову вартість контейнеру станом на 22.02.2019 року.

25.04.2019 року ТДВ «СТ «МЕГАПОЛІС» оформлено страховий акт № 1229/19, в якому випадок, внаслідок якого пошкоджено контейнер OOLU8610619, визнано страховим.

У подальшому на підставі договору страхування ТДВ «СТ «МЕГАПОЛІС» виплачено вигодонабувачу (ТОВ «ВАЯ МАЛТІМА») страхове відшкодування в розмірі 54 383 грн. 30 коп., що підтверджується платіжними дорученнями від 25.04.2019 № 13474 на суму 18 383 грн. 30 коп., від 26.04.2019 № 13499 на суму 16 000 грн. 00 коп., від 14.05.2019 № 13632 на суму 10 000 грн 00 коп., від 22.05.2019 № 13731 на суму 5 000 грн. 00 коп., від 23.05.2019 № 13747 на суму 5 000 грн. 00 коп.

Так, ТДВ «СТ «МЕГАПОЛІС» з посиланням на ст.ст. 993,1191,1192 Цивільного кодексу України, ст.27 Закону України «Про страхування» та п.6.8 договору перевезення надіслано МПВКП «АНК» претензію від 19.02.2020 вих. № 97 про відшкодування фактичних затрат у сумі 54 383 грн. 30 коп. ігнорування якої спричинило звернення до господарського суду з позовом по даній справі.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви прийняття аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції не погодився з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно зі ст. 6 Закону України "Про страхування" добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Добровільне страхування у конкретного страховика не може бути обов`язковою передумовою при реалізації інших правовідносин. Види добровільного страхування, на які видається ліцензія, визначаються згідно з прийнятими страховиком правилами (умовами) страхування, зареєстрованими Уповноваженим органом.

Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Частиною 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» передбачено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно з ч. 1 ст. 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відповідно до приписів ст. 8, 9 Закону України "Про страхування" страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.

Страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

За приписами ч. 4 і 18 ст. 9 Закону України "Про страхування" розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством, а франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування", здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Згідно ст.979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.980 Цивільного кодексу України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування).

Аналогічні положення містяться в ч. 1 ст. 990 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст. 27 Закону України Про страхування та ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до зазначених статей відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Відтак страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.

Відповідно заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок із відшкодування шкоди не виконала.

Такий перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією.

Суброгація (походить від латинського «subrogare» - заміщення, обрання взамін) є одним із видів уступки права, який полягає в тому, що до нового кредитора, який реально виконав зобов`язання у вигляді сплати грошей, переходить право вимагати відповідного відшкодування від особи, відповідальної за завдану шкоду.

При суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає - відбувається заміна кредитора: потерпілий (а ним є страхувальник або вигодонабувач) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Внаслідок цього страховик виступає замість потерпілого.

Суброгація допускається у договорах майнового страхування, правовою підставою її застосування є ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування». Право регресу регулюється ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі, є суброгацією.

Аналогічну правову позицію наведено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 910/2603/17 та від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц; постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.01.2019 року у справі № 755/9320/15-ц.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка (або порушення зобов`язання); шкідливий результат такої поведінки (шкода); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

За змістом ч. 1 та 2 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 5 ст.1187 Цивільного кодексу України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

За вимогами ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Господарським судом вірно встановлено, що матеріалами справи підтверджено факт неналежного виконання МПВКП «АНК» зобов`язань за укладеним з ТОВ «ЕС ТРАНС ГРУП 928» договором перевезення, внаслідок чого пошкоджено майно (контейнер OOLU8610619) та завдано збитки.

Як зазначено вище, майно, пошщкоджене МПВКП ,,АНК, є об`єктом страхування згідно договору страхування, укладеного між ТОВ ,,ЕС ТРАНС ГРУП 928 як страхувальником та ТДВ «СТ «МЕГАПОЛІС» як страховиком. Останнім на підставі оформленого згідно ст.990 Цивільного кодексу України страхового акту на виконання договору страхування виплачено страхове відшкодування.

Але судова колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції відносно неможливості задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в зв`язку зі спливом строків позовної давності. Суд першої інстанції невірно застосував норми ч.1, п.6 ч.2 ст.258 та ст. 925 Цивільного кодексу України, пославшись на існування в даному випадку спеціального строку позовної давності.

Так, як вбачається з матеріалів справи, перевозячи вантаж на виконання договору перевезення, 22.02.2019 року водій МПВКП «АНК» допустив наїзд на опору ЛЕП, внаслідок чого відбулись перекидання автомобіля з напівпричепом та пошкодження контейнеру OOLU8610619. Постановою Роздільнянського районного суду Одеської області від 27.03.2019 року у справі № 511/430/19, яка набрала законної сили 09.04.2019 року, водія МПВКП «АНК» визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

При цьому, на момент дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля під управлінням водія МПВКП «АНК», транспортний засіб перевозив застрахований відповідно до договору страхування відповідальності перевізника контейнерного обладнання від 14.02.2019 р. №88237/18/222 контейнер OOLU8610619, який в результаті ДТП було пошкоджено, про що свідчать наявні матеріали справи.

Також матеріалами справи підтверджено, що за результатами розгляду вимоги про страхове відшкодування вартості пошкодженого контейнеру, на підставі договору страхування ТДВ «СТ «МЕГАПОЛІС» виплачено вигодонабувачу (ТОВ «ВАЯ МАЛТІМА») страхове відшкодування в розмірі 54 383 грн. 30 коп., що підтверджується платіжними дорученнями від 25.04.2019 № 13474 на суму 18 383 грн. 30 коп., від 26.04.2019 № 13499 на суму 16 000 грн. 00 коп., від 14.05.2019 № 13632 на суму 10 000 грн 00 коп., від 22.05.2019 № 13731 на суму 5 000 грн. 00 коп., від 23.05.2019 № 13747 на суму 5 000 грн. 00 коп.

Тобто, в даному випадку, після виплати страхового відшкодування у позивача виникло право вимоги до винної особи на відшкодування суми понесених матеріальних витрат відповідно до ст. 27 Закону України Про страхування та ст. 993 Цивільного кодексу України.

Крім того, згідно зі ст.5 Закону України «Про страхування» страхування може бути добровільним або обов`язковим. Згідно з ч. 1 ст. 6 та ч. 1 ст. 25 наведеного Закону добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Отже, розмір страхового відшкодування, його складові та порядок обрахування встановлюються повністю на розсуд сторін такого договору.

З урахуванням викладеного судова колегія зазначає, що у страховика, який виплатив страхове відшкодування та до якого перейшло право вимоги за суброгацією, фактично наділений правом вибору звернення або до винної особи, або до її страховика за договором добровільного страхування.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом її розгляду є правовідносини суброгації страхового відшкодування, які виникли між сторонами у цій справі.

Відтак, висновки суду першої інстанції щодо застосування в даному випадку спеціального строку позовної давності відповідно до норм ст.925 Цивільного кодексу України і наявності між сторонами правовідносин перевезення є помилковими, оскільки у даному випадку до правовідносин, які склалися між сторонами, застосовуються норми права саме у сфері страхування незалежно від того, з яких інших правовідносин вони виникли.

Враховуючи наведене, на спірні правовідносини поширюється загальна позовна давність, яка обчислюється з моменту дорожньо-транспортної пригоди, передбачена вимогами ст.257 Цивільного кодексу України. Аналогічну правову позицію наведено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.10.2020 у справі №910/18279/19, від 10.01.2019 у справі №200/13392/13-ц.

З огляду на викладене, судова колегія вважає цілком обґрунтованим звернення позивача із позовом у даній справі саме до МПВКП «АНК», як власника джерела підвищеної небезпеки, яким управляла особа, визнана винною в установленому порядку, та в результаті ДТП за участі якого застрахованому майну було завдано відповідну шкоду в межах строку позовної давності, яка не пропущена.

Таким чином, з огляду на наявні у матеріалах справи докази, судова колегія зазначає, що вони в їх сукупності підтверджують обґрунтованість вимог позивача, чого судом першої інстанції в достатній мірі досліджено не було.

Відповідно до діючого законодавства обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Рішення суду має прийматися у цілковитій відповідності з нормами матеріального та процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних та допустимих доказів у конкретній справі.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Обґрунтованим визнається рішення суду, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Приймаючи до уваги вищенаведені обставини справи в їх сукупності, судова колегія вважає, що аргументи, викладені в апеляційній скарзі, знайшли свої підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення, висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Страхове товариство МЕГАПОЛІС, м. Київ є таким, що прийнятий за відсутності належного дослідження всіх обставин даної справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права України, з огляду на що Південно-західний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю Страхове товариство МЕГАПОЛІС, м. Київ потребує задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 31.08.2021 року у справі № 916/1103/21 скасування з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Страхове товариство МЕГАПОЛІС, м. Київ в повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 129, 240, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Страхове товариство МЕГАПОЛІС, м. Київ на рішення Господарського суду Одеської області від 31.08.2021 року у справі № 916/1103/21 задовольнити.

Рішення Господарського суду Одеської області від 31.08.2021 року у справі № 916/1103/21 скасувати.

Задовольнити позовні вимоги Товариства з додатковою відповідальністю Страхове товариство МЕГАПОЛІС, м. Київ до Малого приватного виробничо-комерційного підприємства АНК, с. Фонтанка Одеської області про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування у розмірі 54 383 грн. 30 коп.

Стягнути з Малого приватного виробничо-комерційного підприємства АНК, с. Фонтанка Одеської області (67571, Одеська область, с. Фонтанка, вул.. Центральна, буд.30, кв. 6, код ЄДРПООУ 22483192) на користь Товариства з додатковою відповідальністю Страхове товариство МЕГАПОЛІС, м. Київ (01042, м. Київ, вул. Михайла Бойчука, 17, оф. 204/3 ) суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 54 383грн. 30 коп., судовий збір у розмірі 2 270 грн. 00 коп., судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3 405 грн. 00 коп.

Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідний наказ.

Постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених у п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Г.І. Діброва
Судді Н.М. Принцевська
Г.П. Разюк