ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"22" листопада 2021 р.м. Одеса Справа № 916/2815/21

Господарський суд Одеської області у складі судді Щавинської Ю.М. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін матеріали справи:

за позовом: Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (01135, місто Київ, проспект Перемоги, буд. 14) в особі Чорноморської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрації морського порту Чорноморськ) (68001, Одеська обл., м.Чорноморськ, вул. Праці, 6)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерджі 365" (01001, місто Київ, вул. Володимирська, буд. 18/2, кв. 12)

про стягнення 82 172,83 грн

1. Короткий зміст позовних вимог Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Чорноморської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України".

16.09.2021 Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Чорноморської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрації морського порту Чорноморськ) звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерджі 365", в якій просить суд стягнути з відповідача інфляційне збільшення суми боргу у розмірі 59 266,43 грн та 3% річних у сумі 22 906,40 грн, а також судовий збір.

2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 21.09.2021 за даним позовом було відкрито провадження у справі №916/2815/21 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження.

Вказаною ухвалою суду було запропоновано сторонам надати у відповідні строки заяви по суті спору, а також роз`яснено сторонам про можливість звернення до суду з клопотанням про призначення проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у строки, визначені ч.7 ст. 252 ГПК України.

Ухвала суду від 21.09.2021 була надіслана сторонами на визначені у позовній заяві адреси та отримана останніми, про що свідчать наявні в матеріалах справи поштові повідомлення (а.с.66-67).

Згідно з ч.ч.5, 7 ст.252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін від учасників справи до суду не надходило.

19.10.2021 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву разом з клопотанням про передачу справи за підсудністю (а.с.77-82).

01.11.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій позивач, зокрема, просив про продовження процесуального строку на подання відповіді на відзив, дане клопотання було задоволено судом (а.с.86-90).

Згідно положень ст.248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У відповідності до ч.4 ст.240 ГПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

3. Позиція учасників справи.

3.1. Доводи Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Чорноморської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України".

Господарським судом Одеської області у рішенні від 08 вересня 2020 року по справі №916/3512/19, яке було залишено в силі постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24 лютого 2021 року, зустрічний позов ЧФ ДП «АМПУ» задоволено та стягнуто з ТОВ "Енерджі 365" 517 980,08 грн заборгованості, 7769,70 грн витрат зі сплати судового збору. Стягнуті кошти були повернуті відповідачем лише 08.07.2021, що підтверджується банківською випискою.

Дана заборгованість виникла у відповідача у зв`язку із переплатою позивачем за Договором 45-В-лФ-19 (далі Договір) про постачання електричної енергії споживачу, що 26.04.2019 року був укладений між Державним підприємством «Адміністрація морських портів України в особі Чорноморської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрації морського порту Чорноморськ) «Споживач») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Енерджі 365» ( «Постачальник»).

Згідно абз.2-3 п. 6.1.22 Правил роздрібного ринку електричної енергії (надалі- «Правила») затверджених постановою НКРЕКП N 312 від 14.03.2018, які набрали чинності з 11.06.2018, визначено, що якщо споживачем здійснена переплата за прогнозними даними споживання, попередній електропостачальник повинен протягом 5 робочих днів повернути споживачу надлишок коштів. Зазначені платежі мають бути здійснені сторонами протягом 10 робочих днів після зміни електропостачальника.

Оскільки зміна постачальника електричної енергiї у ЧФ ДП «АМПУ» відбулась з 01.01.2020 року, відтак розрахунки між ЧФ ДП «АМПУ» та ТОВ «Енерджі 365» щодо повернення переплати мали бути здійснені до 16.01.2020 року.

Bтім, відповідач, в порушення п. 6.1.22 Правил, повернення переплати в сумі 517980,08 грн, на користь ЧФ ДП «AМПУ» здійснив тільки 08.07.2021р.

У відповідності до положень ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, 26.07.2021 відповідачем отримана від позивача претензія №2094/15-01- 01/Вих від 21.07.2021, проте зазначена в претензії сума в добровільному порядку не сплачена та відповідь на претензію не надано.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі №711/4010/13-ц зазначила, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Крім того, справа №3-90гс14, на постанову по якій посилається відповідач, не є подібною до правовідносин, що склалися між сторонами, адже зобов`язання за форвардним біржовим контрактом на закупівлю АФУ зерна не є подібними до зобов`язань з постачання електричної енергії, які, крім договору, регулюються також окремим актом цивільного законодавства Правилами роздрібного ринку електричної енергії.

Посилаючись на ч.1 ст.27 та ч.5 ст.29 ГПК України, позивач вважає, що позов має бути поданий за місцем виконання договору.

В пункті 3.2 договору сторонами встановлено, що місце поставки товару на межі балансової належності, визначеної у договорі про надання послуг з розподілу, укладеному між оператором системи розподілу та споживачем. Точка розподілу електричної енергії знаходиться за адресою:

-68001, Одеська обл., м. Чорноморськ. вул. Транспортна, 1А, ПС 110/10 кВ;

-65037, Одеська обл., смт. Чорноморка, пр-т Свободи, 2А, ПС Чорноморка 110/10 кB;

-67842, Одеська обл., Овідіопольський р-н, с. Грибівка, вул. Середня, 35, ЦРП «Альбатрос».

Відтак позов правомірно було подано до Господарським судом Одеської області.

3.2. Доводи Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерджі 365".

Положеннями статті 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Разом з тим, як зазначено у постанові Верховного Суду України від 16.09.2014 у справі Nо3-90гс 14, стягнення з постачальника суми попередньої оплати, перерахованої за договором на поставку товару, не вважається грошовим зобов`язанням у розумінні статті 625 ЦК України.

Між сторонами виникли правовідносини з поставки, в межах яких відповідач повинен був поставити товар. Зобов`язання поставити товар за своєю природою не є грошовим зобов`язанням.

Враховуючи вищевикладене, оскільки стягнення з постачальника суми оплати, перерахованої за договором поставки, не вважається грошовим зобов`язанням у розумінні статті 625 ЦК України, то застосування позивачем частини другої статті 625 ЦК України щодо нарахування до стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та трьох процентів річних є помилковим.

Позовна заява подана до суду першої інстанції в порядку статті 29ГПК України за місцем виконання договору.

Але, оскільки стягнення 3% річних та інфляційних хоча і носить акцесорний характер, воно виникає на підставі закону (ст. 625 ЦК України), а не договору, така вимога не може бути подана до суду за місцем виконання договору, а має бути подана за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача в порядку статті 27 ГПК України.

Так як місце реєстрації відповідача - 01001, м. Київ, вул. Володимирська, будинок 18/2, квартира 12, дана позовна заява повинна розглядатись в Господарському суді м.Києва.

4. Фактичні обставини, встановлені судом.

08.09.2020 Господарський суд Одеської області у рішенні по справі №916/3512/19 задовольнив зустрічний позов ЧФ ДП «АМПУ» та постановив стягнути з ТОВ «Енерджі 365» 517980,08 грн заборгованості, 7769,70 грн витрат зі сплати судового збору. Вказане рішення було залишено в силі постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.02.2021 року.

Приймаючи рішення у даній справі Господарським судом Одеської області у рішенні по справі №916/3512/19 було встановлено наступні обставини:

- укладення між сторонами Договору 45-В-лФ-19 про постачання електричної енергії споживачу від 26.04.2019 року;

- наявність переплати позивача за даним договором в сумі 517980,08 грн

- обов`язок відповідача повернути зазначені кошти до 16.01.2020 року.

Відповідно до матеріалів даної справи судом було встановлено, що 08.07.2021 заборгованість за Договором 45-В-лФ-19 була погашена, що підтверджується банківською випискою (а.с. 35). З даної виписки встановлено сплату 525749,28 грн, з яких 517980,08 грн повернення переплати позивача, та 7769,70 грн витрати зі сплати судового збору, що їх мав сплатити позивач відповідно до обов`язку покладеного на нього рішенням суду у справі №9163512/19.

26.07.2021 відповідач отримав претензію №2094/15-01-01Вих від 21.07.2020 щодо стягнення з відповідача інфляційних витрат в розмірі 59266.43 грн та 3% річних 22906.40 грн, в порядку статті 625 ЦК України. Відповідь на претензію надано не було, зазначена сума в добровільному порядку не сплачена.

В пункті 3.2 Договору сторонами встановлено, що місце поставки товару на межі балансової належності, визначеної у договорі про надання послуг з розподілу, укладеним між оператором системи розподілу та споживачем. Точка розподілу електричної енергії знаходиться за адресою:

-68001, Одеська обл., м. Чорноморськ. вул. Транспортна, 1А, ПС 110/10 кВ;

-65037, Одеська обл., смт. Чорноморка, пр-т Свободи, 2А, ПС Чорноморка 110/10 кB;

-67842, Одеська обл., Овідіопольський р-н, с.Грибівка, вул. Середня, 35, ЦРП «Альбатрос».

5. Позиція суду.

5.1. Щодо територіальної юрисдикції.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Частиною 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Юридично обґрунтоване розмежування повноважень кожної ланки судової системи, а також однойменних судів однієї ланки щодо розгляду і вирішення господарських справ гарантує безпомилковість діяльності всієї судової системи, здійснення покладених на неї завдань та є однією з юридичних гарантій належного та справедливого здійснення судочинства.

Під територіальною підсудністю розуміється властивість певної справи належати до відання одного з однорідних судів в залежності від просторових меж його юрисдикції, або, простіше, - просторова компетенція однорідних судів.

Отже, територіальна підсудність господарських справ фактично зумовлює відмежування компетенції із розгляду цих справ однорідними судами за просторовою характеристикою, тобто залежно від території, на яку поширюється їх юрисдикція.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи-підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

За умовами ч. 1 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України право вибору між господарськими судами, яким відповідно до цієї статті підсудна справа, належить позивачу, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

У всіх передбачених приписами ст. 29 Господарського процесуального кодексу України випадках альтернатива загальному правилу підсудності для позивача є факультативною, оскільки позивач самостійно та на власний розсуд може обирати між використанням як загального правила підсудності, так і застосуванням передбаченого законом альтернативного (одного або декількох).

Позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів (частина п`ята статті 29 Господарського процесуального кодексу України).

Аналіз зазначеного положення процесуального закону свідчить про те, що останнім передбачено дві окремі підстави для застосування правил альтернативної територіальної підсудності, а саме: якщо спір виник з договору, в якому визначено місце виконання, або якщо спір виник з договору, в якому не визначено місце його виконання, проте, з огляду на специфіку регламентованих ним договірних правовідносин, виконувати такий договір можливо лише в певному місці.

Правила визначення місця виконання зобов`язання передбачені ст. 532 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 532 Цивільного кодексу України місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі.

В силу ч. 1 ст. 197 Господарського кодексу України господарське зобов`язання підлягає виконанню за місцем, визначеним законом, господарським договором або місцем, яке визначено змістом зобов`язання.

Поняття "місце виконання зобов`язання" за своїм змістом відображає певну просторову характеристику зобов`язальних правовідносин, при цьому таке відображення може відбуватися не тільки за допомогою формулювання "місце виконання зобов`язання", але й іншими словосполученнями, в тому числі і такими як «місце поставки товару», якщо договір стосується зобов`язань відповідного виду.

Суд враховує, що подібне вирішення питання визначення територіальної юрисдикції узгоджується із сталою судовою практикою, яка, згідно до положень ГПК України щодо процесуальних фільтрів, формується на рівні апеляційної інстанції (постанови Південно-західного апеляційного суду від 07 червня 2021 року у справі № 915/219/21, від 26 квітня 2021 року у справі № 915/294/21, тощо).

Окрім цього суд зауважує, що положення ч. 5 ст. 29 ГПК України не містять визначення стосовно того, що предмет спору повинен бути пов`язаний із безпосереднім виконанням обов`язків, що випливають із предмета договору, спір може виникати також і з порушень, що виникли на будь-якій стадії договірних відносин. До таких порушень можуть відноситись, зокрема і порушення грошових зобов`язань, що виникли у зв`язку із простроченням виконання зобов`язання із повернення переплачених коштів.

Виходячи із матеріалів справи, між сторонами по справі було укладено договір про постачання електричної енергії споживачу.

При цьому сторонами у вказаному договорі на власний розсуд визначено місце виконання (поставки) товару:

-68001, Одеська обл., м. Чорноморськ. вул. Транспортна, 1А, ПС 110/10 кВ;

-65037, Одеська обл., смт. Чорноморка, пр-т Свободи, 2А, ПС Чорноморка 110/10 кB;

-67842, Одеська обл., Овідіопольський р-н, с. Грибівка, вул. Середня, 35, ЦРП «Альбатрос».

Відтак, якщо у договорі чітко вказано місце його виконання, до позову, що подається за умови такого існування в договорі відповідної умови, застосовується частина 5 статті 29 ГПК України, і у позивача в такій справі виникає право (в силу дії ч. 1 ст. 29 ГПК України) вибору, до якого суду він може подати позовну заяву: за місцезнаходженням відповідача чи за місцем виконання договору. Тобто, стаття 29 ГПК України передбачає альтеративну підсудність за вибором позивача.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 09.02.2021 р. у справі № 520/17342/18 (провадження № 14-158цс20), аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 ЦК України дійшла до висновку про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги, а поєднання цих вимог у одній справі не є обов`язковим.

Відтак ураховуючи акцесорний характер визначених статтею 625 ЦК України та Законом України № 2050-III зобов`язань, спори про відшкодування передбачених ними грошових сум, з огляду на їх похідний характер від основного спору, підлягають розгляду за правилами тієї юрисдикції, за правилами якої підлягає розгляду основний спір.

За таких обставин, за висновком суду, враховуючи, що у договорі на постачання електричної енергії споживачу сторони конкретно узгодили місце його виконання, беручи до уваги те, що основний спір у зв`язку із даного договору вже розглядався Господарським судом Одеської області по справі №916/3512/19 та будь-які заперечення у зв`язку з цим сторони не надавали, з урахуванням приписів ч. 5 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України, дана позовна заява могла та правомірно була подана до Господарського суду Одеської області.

5.2. Щодо вимог про стягнення з відповідача коштів за порушення грошового зобов`язання.

Предметом позову у цій справі є стягнення на підставі статті 625 ЦК України 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих за період з 16.01.2020 року по 07.07.2021 року за прострочення виконання грошового зобов`язання щодо повернення переплати за договором про постачання електричної енергії споживачу, наявність такого зобов`язання підтверджена рішенням суду, що набрало законної сили.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до чч. 3,5 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Зазначених висновків дійшла також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року у справі №711/4010/13-ц та постанові від 22.09.2020 у справі № 918/631/19, зокрема відповідно до останньої Велика Палата Верховного Суду відступила від правових висновків Верховного Суду України та Верховного Cуду щодо застосування частини другої статті 625 ЦК України у випадку прострочення зобов`язання з повернення суми попередньої оплати товару, визначивши, що правовідношення, в якому у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки у постачальника (продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, є грошовим зобов`язанням, а тому на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати і 3 % річних на підставі частини другої статті 625 ЦК України.

Враховуючи наведене у своїй сукупності, суд приходить до висновку про правомірність та обґрунтованість звернення позивача із вимогою про сплату інфляційних витрат та 3% річних, проте судом також було встановлено методологічну помилку позивача при здійсненні підрахунку таких нарахувань.

Відповідно до ч. 3 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Зокрема Господарським судом Одеської області у рішенні по справі №916/3512/19 було встановлено обов`язок відповідача повернути зазначені кошти до 16.01.2020 року, так останнім днем коли таке зобов`язання могло бути виконане без пропущення строку є 16.01.2020 року, таким чином нарахування інфляційних витрат та 3% річних починається з 17.01.2020, а останнім днем нарахування є 07.07.2021.

Такі висновки також відповідають пп. 1.7, 1.9. Постанови Пленуму № 14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань.

З урахуванням означеного, за допомогою системи "Ліга-Закон" судом зроблено власний розрахунок 3% річних.

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
517980.0817.01.2020 - 07.07.20215383 %22863.94
Таким чином, загальна сума 3% річних становить 22863,94 грн, а отже вимоги позивача в цій частині підлягають частковому задоволенню.

При цьому суд зауважує, що наведені вище висновки суду не вплинули на загальну суму інфляційних втрат, що нарахована позивачем, з огляду на що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача суми інфляційних втрат у розмірі 59266,43 грн підлягають задоволенню у повному обсязі.

Приймаючи до уваги часткове задоволення позовних вимог, витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на сторін пропорційно.

Керуючись ст.ст. 129,232,233,236-238,240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерджі 365" (01001, місто Київ, вул. Володимирська, буд. 18/2, кв. 12, ) на користь Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (01135, м. Київ, проспект Перемоги, будинок 14, ) в особі Чорноморської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрація морського порту Чорноморськ) (68001, Одеська область, м. Чорноморськ, вулиця Праці, будинок 6, ) інфляційні витрати у розмірі 59 266 /п`ятдесят дев`ять тисяч двісті шістдесят шість/ грн 43 коп., 3% річних у сумі 22 863 /двадцять дві тисячі вісімсот шістдесят три/ грн 94 коп., судовий збір у сумі 2 268 /дві тисячі двісті шістдесят вісім/ грн 83 коп.

3. В задоволенні решти позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню до Південно-західного апеляційного господарського суду в порядку ст.256 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Ю.М. Щавинська