ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"25" листопада 2021 р. Справа № 924/554/21

Суддя Господарського суду Хмельницької області Грамчук І.В., розглянувши матеріали

за позовом приватного підприємства "Пакт", м. Кам`янець-Подільський Хмельницької області

до приватного підприємства "Лайт-Електро", м. Кам`янець-Подільський Хмельницької області

про стягнення 292326,44 грн. заборгованості за договором № 1/11 від 01.01.2011 року про поставку товару, з яких 226790,49 грн. - основна заборгованість за поставлений товар, 45654,86 грн. - інфляційні збитки, 19881,09 грн. - 3% річних,

та зустрічним позовом приватного підприємства "Лайт-Електро" м.Кам`янець-Подільський Хмельницької області

до приватного підприємства "Пакт", м. Кам`янець-Подільський Хмельницької області

про стягнення 207 614 грн.

за участю представників:

позивача: не з`явився

відповідача: Оніщук Є.О. - згідно ордеру

Відповідно до ст. 240 ГПК України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

встановив: позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 292 326,44 грн. заборгованості за договором № 1/11 від 01.01.2011 року про поставку товару, з яких 226 790,49 грн. - основна заборгованість за поставлений товар, 45 654,86 грн. - інфляційні збитки, 19 881,09 грн. - 3% річних.

Ухвалою суду від 03.06.2021 р. позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі для розгляду позовної заяви в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

У відзиві на позов (вх. № 05-22/5250/21 від 16.06.2021) відповідач заперечує проти позовних вимог та просить суд відмовити у повному обсязі.

На переконання відповідача, договір поставки не є безумовним свідченням передачі товару за ним, оскільки документом, що засвідчує факт передачі товару за відповідним правочином, є саме первинний товаророзпорядчий документ - видаткова накладна.

Акцентує увагу суду на тому, що доводи позивача про наявність грошового зобов`язання перед ним, є неповними, перекрученими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи та взаєморозрахунків між сторонами.

Зокрема, кабельно-провідникова продукція, отримана по видатковій накладній № 699 від 24.10.2018 на поставку товару в сумі 10493, 92 грн. та по видатковій накладній № 709 від 29.10.2018 на поставку товару в сумі 2140,49 грн., оплачені ПП «Лайт-Електро», що підтверджується відповідними платіжними дорученнями № 542 від 30.10.2018 на суму 10493, 92 грн. та № 533 від 24.10.2018 на суму 2140, 49 грн.

Додатково аргументуючи розмір спірної заборгованості, позивач безпідставно посилається на видаткову накладну про поставку товару № 287 від 31.05.2018р. на суму 167 927,30 грн., як на підставу своїх вимог.

Разом з тим представник звертає увагу суду на те, що дана видаткова накладна стосується інших господарських відносин між ПП«Лайт-Електро» та ПП«Пакт». Зокрема, ПП«Лайт-Електро» здійснило поставку Позивачу товару в наступному асортименті: автоматичні вимикачі різної серії, контактори, накінечники та іншу електро-технічну продукцію на загальну суму 375541,97 грн., відповідно до накладних: № 0043 від 31.01.2018р. на суму 192212,47грн. та накладної № 0118 від 28.02.2018р. на суму 183329, 50 грн.

При цьому ПП «Пакт» за отриманий від ПП «Лайт-Електро» товар не розраховувався.

В травні 2018 року позивач частину поставленого відповідачем товару на загальну суму 167927,30 грн., повернув відповідачу за видатковою накладною № 287 від 31.05.2018р. і таким чином зменшив власну заборгованість перед відповідачем на суму поверненого товару.

На кінець травня 2018 року борг ПП«Пакт» за отримані товари перед ПП«Лайт-Електро», загалом складав 207614,67 грн. (375541,97-167927,30).

В видатковій накладній № 287 від 31.05.2018р., повертаючи товар ПП «Лайт-Електро», позивач помилково зазначив Договір № 1/11 від 01.01.2011р., не враховуючи, що повернення раніше отриманого товару, жодним чином не може стосуватися предмету вказаного Договору.

Фактично ж, даною видатковою накладною ПП«ПАКТ» повернуло ПП «Лайт Електро» товар, який був поставлений відповідачем за накладними № 0043 від 31.01.2018р. та № 0118 від 28.02.2018р. на загальну суму 375541,97 грн. Тоді як решту отриманого товару Позивач використав на власний розсуд.

Перелік повернутого товару та його вартість, зазначені у видатковій накладній № 287 від 31.05,2018р., виданій ПП «Пакт», відповідає переліку товару та його вартості у видаткових накладних за № 0043 від 31.01.2018р. та № 0118 від 28.02.2018р. на отримання поставленого ПП«Лайт-Електро» товару. Окрім того, ПП «Лайт-Електро» має всі підтверджувальні документи на придбання даних товарів від постачальника.

За умовами Договору № 1/11 від 01.01.2011. між сторонами проводилась поставка лише кабельно-провідникової продукції, про що Позивач зазначає особисто з посиланням на п. 1.2. Договору. Тобто, придбання та повернення частини товару постачальнику ПП «Лайт-Електро», жодним чином не має відношення до вказаногоДоговору поставки, що також підтверджується відсутністю посилання саме на цей правочин - Договір № 1/11 від 01.01.2011р., приватним підпирємтсвом «Лайт -Електро» в накладних на відпуск товару: № 0043 від 31.01.2018р. на суму 192212,47грн. та № 0118 від 28.02.2018р. на суму 183329,50 грн.

Звертає увагу на те, що між ПП «Лайт-Електро» та ПП «ПАКТ» не укладався письмовий Договір на поставку автоматичних вимикачів та іншої електро-технічної продукції, а тому посилання позивача на видаткову накладну № 287 від 31.05.2018р. на суму 167 9273 грн., як на підставу своїх вимог неправомірні та необгрунтовані.

Натомість по результатах взаєморозрахунків між сторонами, підтверджених первинними бухгалтерським документами, заборгованість Позивача перед ПП «Лайт-Електро» складає, станом:

на 31.12.2018р. - 138 779,83 грн. (375 541,97 - 224 127,73 - 12 634, 41 (виписка банку);

на 31.12.2019р. - 136 117,07 грн. (138 779,83 - 2662,76);

на 31.12.2020р. - 136 117,07 грн.;

на 30.04.2021р. - 136 117,07 грн.

Звертає увагу на те, що якщо фактично брати розрахунки між сторонами по Договору № 1/11 від 01.01.2011р. про поставку кабельно-провідникової продукції, розмір неоплаченої продукції повинен складати 46 228,78 грн., що підтверджується видатковими накладними № 270 від 29.05.2018р., № 494 від 14.08.2018р. та № 22 від 16.01.2019р.

Відповідач зазначає, що зазначена заборгованість виникла у зв`язку з тим, що ПП «Пакт» взагалі не виконував свої зобов`язання по оплаті зустрічної поставки продукції від ПП "Лайт-Електро" за накладними № 0043 від 31.01.2018р. та № 0118 від 28.02.2018р. на загальну суму 375541, 97 грн. (за мінусом повернення товару в сумі 167927,30 грн.)

Відповідачем була повторно направлена вимога від 31.05.2021р. на суму 207 614, 70 грн. до ПП «ПАКТ» з вимогою повернення заборгованості за поставлений товар відповідно до видаткових накладних № 0043 від 31.01.2018р., № 0118 від 28.02.2018р. (Копії додаються).

Проте, згадана вимога позивачем була залишена без уваги, що дало відповідачу підстави для подачі зустрічної позовної заяви по даній справі про стягнення заборгованості в розмірі 207 614, 70 грн., виходячи із стану взаєморозрахунків між сторонами.

З огляду на вище викладене, відповідач за перівсним позовом вважає, що позивач, зловживаючи своїми правами та надаючи неправдиві відомості щодо розміру заборгованості та долучених документів як підставу своїх вимог, вводить суд в оману, щодо розміру наявної та заявленої заборгованості ПП «Лайт-Електро» шляхом включення до її складу неналежних та недостовірних доказів, які відносяться до договірних зобов`язань сторін по Договору № 1/11 від 01.01.2011р., на який посилається позивач через ненадання повної інформації щодо стану заборгованості між сторонами.

Приватним підприємством "Лайт-Електро" подано зустрічний позов (вх. № 05-08/465/21 від 18.06.2021) про стягнення з приватного підприємства "Пакт" заборгованості в розмірі 207614 грн. на підставі видаткових накладних.

Ухвалою суду від 21.07.2021 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічний позов приватного підприємства "Лайт-Електро" до приватного підприємства "Пакт" про стягнення 207614 грн.

Представник відповідача в підготовчому засіданні 11.10.2021р. проти закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті не заперечив.

Вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом.

Позивач за зустрічним позовом у поданій ним зустрічній позовній заяві зазначає, що Приватне підприємство "Лайт-Електро" (Код ) поставило товар на загальну суму 375 541,97 грн. Приватному підприємству "Пакт" (Код ) відповідно до видаткових накладних № 0043 від 31.01.2018 року та № 0118 від 28.02.2018 року.

Зазначений товар ПП «Пакт» було прийнято за якістю, кількістю станом на дату прийняття без будь-яких зауважень, що стверджується підписом керівника та мокрою печаткою підприємства в накладних.

Відповідно до спірної видаткової накладної № 287 від 31.05.2018р. на яку позивач посилається як на підставу своїх вимог, ПП «Пакт» фактично повернуло частину нереалізованого (невикористаного) товару на суму 167 927,30 грн. Згідно вказаної накладної позивач не здійснював поставки продукції відповідно до вказаного Договору № 1/11 від 01.01.2011р. Перелік повернутого товару та його вартість, зазначеного у видатковій накладній № 287 від 31.05.2018р., виданою ПП «Пакт», збігається з переліком товару та його вартістю у видаткових накладних, поставленого ПП «Лайт-Електро» товару, за № 0043 від 31.01.2018р. та № 0118 від 28.02.2018р. Окрім того, ПП «Лайт-Електро» має всі підтверджувальні документи на придбання даних товарів від постачальника.

За умовами Договору № 1/11 від 01.01.2011 між сторонами проводилась поставка лише кабельно-провідникової продукції, про що Позивач зазначає особисто з посиланням на п.1.2 вказаного Договору поставки.

В видатковій накладній № 287 від 31.05.2018р., повертаючи товари на ПП «Лайт-Електро», позивач помилково зазначає Договір № 1/11 від 01.01.2011р., не враховуючи, що повернення раніше отриманого товару, жодним чином не може стосуватися предмету вказаного Договору.

В травні 2018 року позивач частину поставленого товару на загальну суму 167 927,30 грн., повернув відповідачу, що підтверджено видатковою накладною № 287 від 31.05.2018р. та відповідно призвело до зменшення боргу Позивача перед Відповідачем на суму поверненого товару.

На кінець травня 2018 року залишок боргу ПП «Пакт» за отримані товари перед ПП «Лайт-Електро» , складав 207 614, 67 грн. (375 541, 97 грн. - 167 927, 30 грн.).

Звертають увагу суду на те, що ПП"Пакт" має заборгованість перед ПП"Лайт-Електро" за поставлений відповідно до вищевказаних видаткових накладних в розмірі 207614,70 грн., з урахуванням повернутого товару.

З метою досудового урегулювання спору, позивачем за зустрічним позовом була повторно направлена на адресу ПП «Пакт» вимога про повернення поставленого товару від 31.05.2021 року загальна вартість якого становить 207 614, 70 грн., але дана вимога вашим підприємством проігнорована, докази відправки додані.

Крім цього, 11.06.2021 року було направлено вимогу на адресу ПП «Пакт» про повернення заборгованості за поставлений товар.

Проте, дана вимога приватним підприємством «Пакт» також була залишена без задоволення, як і пропозиція про залік однорідних вимог.

Фактично, якщо провести взаєморозрахунки господарської діяльності між ПП «Лайт-Електро» та ПП «Пакт», борг позивача перед відповідачем складає 161 385, 92 грн. (207 614, 70 - 46 228, 78= 161385,92).

Представник відповідача у засіданні проти вимог первісного позову заперечив, підтримав вимоги за зустрічним позовом.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

01.01.2021 між приватним підприємством "Пакт", (продавець) та приватним підприємством "Лайт-Електро", (покупець) укладено договір №1/11 (далі - договір), відповідно до п. 1.1 якого продавець зобов`язуєтьмя поставити та передати у власність покупця товар, а покупець - прийняти і оплатити його на умовах цього договору.

У відповідності до п. 1.2 договору товаром за цим договором є кабельно-провідникова продукція.

Датою постачання продукції і переходу права власності є момент одержання товару і підписання сторонами накладних на товар. (п.3.3. договору).

Ціни договірні. Ціни вказуються в накладних на кожну партію товару. Загальна сума цього договору визначається сумою всіх накладних на поставки за цим договором. Оплата товару здійснюєтьмя покупцем на підставі виставленого продавцем рахунку, не пізніше 30 днів з дати отримання товару, банкіським переказом на розрахунковий рахунок продавця. (п.5.2 договору).

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на суму 226790,49 грн., що підтверджується видатковими накладними №270 від 29.05.2018 на суму 1055,60 грн., №287 від 31.05.2018 на суму 167927,30 грн., №494 від 14.08.2018 на суму 42510,42 грн., №699 від 24.10.2018 на суму 10493,92, №709 від 29.10.2018 на суму 2140,49 грн., №22 від 16.01.2019 на суму 2662,76 грн.

Враховуючи викладене, позивачем (за первісним позовом) подано позов про стягнення з відповідача 226 790,49 грн. - основна заборгованість за поставлений товар, 45 654,86 грн. - інфляційні збитки, 19 881,09 грн. - 3% річних.

Відповідачем за первісним позовом надано зустрічну позовну заяву про стягнення з позивача за первісним позовом 207614,00 грн.

Приватне підприємство "Лайт-Електро" поставило товар на загальну суму 375 541, 97 Приватному підприємству "Пакт" відповідно до видаткових накладних № 0043 від 31.01.2018 року на суму 160177,06 грн. та № 0118 від 28.02.2018 року на суму 30554,92 грн.

Зазначений товар ПП «Пакт» було прийнято за якістю, кількістю станом на дату прийняття без будь-яких зауважень, що стверджується підписом керівника та мокрою печаткою підприємства в накладних.

Відповідно до спірної видаткової накладної №287 від 31.05.2018р. на яку позивач посилається як на підставу своїх вимог, ПП «Пакт» фактично повернуло частину нереалізованого (невикористаного) товару на суму 167 927,30 грн. Згідно вказаної накладної позивач не здійснював поставки продукції відповідно до вказаного Договору 1/11 від 01.01.2011р. Перелік повернутого товару та його вартість, зазначеного у видатковій накладній № 287 від 31.05.2018р., виданою ПП «Пакт», збігається з переліком товару та його вартістю у видаткових накладних, поставленого ПП «Лайт-Електро» товару, за № 0043 від 31.01.2018р. та № 0118 від 28.02.2018р.

За умовами Договору № 1/11 від 01.01.2011 між сторонами проводилась поставка лише кабельно - провідної продукції, про що Позивач зазначає особисто з посиланням на п. 1.2 вказаного Договору поставки.

В видатковій накладній № 287 від 31.05.2018р., повертаючи товари на ПП «Лайт-Електро», позивач помилково зазначає Договір № 1/11 від 01.01.2011р., не враховуючи, що повернення раніше отриманого товару, жодним чином не може стосуватися предмету вказаного Договору.

В травні 2018 року позивач частину поставленого товару на загальну суму 167 927, 30 грн., повернув відповідачу, що підтверджено видатковою накладною № 287 від 31.05.2018р. та відповідно призвело до зменшення боргу Позивача перед Відповідачем на суму поверненого товару. На кінець травня 2018 року борг ПП «Пакт» за отримані товари перед ПП «Лайт-Електро», склав 207 614, 67 грн. (375 541, 97-167 927, 30).

Аналізуючи подані докази, оцінюючи їх у сукупності, суд до уваги бере таке.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, звернувшись до суду за їх захистом.

Частиною 2 п. 1 ст. 175 Господарського кодексу України передбачено, що майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень ст. 509 ЦК України та ст. 173 ГК України вбачається, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтями 11 Цивільного кодексу України та 174 Господарського кодексу України унормовано, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Стаття 627 ЦК України закріплює свободу договору, тобто відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 п. 4 ст. 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Як убачається з матеріалів справи, між сторонами укладено договір №1/11, відповідно до п. 1.1 якого продавець зобов`язується поставити та передати у власність покупця товар, а покупець - прийняти і оплатити його на умовах цього договору.

Статтею 42 Конституції України визначено, що кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Оцінюючи подані сторонами докази по первісному позову за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що дані позовні вимоги по первісному позові позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, 01.01.2011р. між сторонами укладено договір №1/11, відповідно до змісту якого продавець зобов`язується поставити та передати у власність покупця товар, а покупець - прийняти і оплатити його на умовах цього договору.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

За змістом ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Згідно частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

На виконання умов договору №1/11 від 01.01.2011р. позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 58863,19 грн., що підтверджується доданими до матеріалів справи видатковими накладними №270 від 29.05.2018 на суму 1055,60 грн., №494 від 14.08.2018 на суму 42510,42 грн.,№699 від 24.10.2018 на суму 10493,92 грн., №709 від 29.10.2018 на суму 2140,49 грн., №22 від 16.01.2019 на суму 2662,76 грн.

Відповідач у додаткових поясненнях (вх.№05-22/6148/21 від 19.07.2021) заперечує проти видаткової накладної №22 від 16.01.2019 на суму 2662,76 грн. , оскільки остання не відповідає вимогам, встановленим для документів первинного бухгалтерського обліку. Проте дані заперечення судом не беруться до уваги, оскільки у відзиві на позовну заяву (вх.№05-22/5250/21 від 16.06.2021) факт отримання по видатковій накладній №22 від 16.01.2019 товару на суму 2662,76 грн. та неоплату відповідач підтвердив.

Ст. 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач на виконання умов договору №1/11 від 01.01.2011 сплатив 12634,41 грн., що підтверджується платіжним дорученням №533 від 24.10.2018 на суму 10493,92 та №542 від 30.10.2018 на суму 2140,49 грн.

У п. 5.2 зазначено, що оплата товару здійснюється покупцем на підставі виставленого продавцем рахунку, не пізніше 30 днів з дати отримання товару, банківським переказом на розрахунковий рахунок продавця.

Зважаючи на часткову сплату відповідачем 12634,41 грн. за отриманий товар, відсутність в матеріалах справи доказів сплати 46228,78 грн. боргу, суд вважає заявлені позовні вимоги про стягнення 46228,78 грн. боргу правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо посилання позивача на видаткову накладну №287 від 31.05.2018 на суму 167927,30 грн., судом враховується предмет договору №1/11 від 01.01.2011 (п.1.2 договору) товар за цим договором є кабельно-провідникова продукція. Крім того, відповідачем згідно накладних №0043 від 31.01.2018 на суму 192212,47 грн. та №0118 від 28.02.2018 на суму 183329,50 грн. поставлено позивачу автовимикачі, які згідно накладною №287 від 31.05.2018 на суму 167927,30 були частково повернуті первісному відповідачу з переліком, відображеним згідно накладних №0043 від 31.01.2018 на суму 192212,47 грн. та №0118 від 28.02.2018 на суму 183329,50грн. Проте в графі договір помилково зазначено договір №1/11 від 01.01.2011.

Враховуючи прострочення відповідачем грошового зобов`язання за договором №1/11 від 01.01.2011, позивач просить стягнути нараховані на підставі ст. 625 ЦК України 19881,09 грн. 3% річних та 45654,86 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При перерахунку заявлених до стягнення 3% річних, суд дійшов до висновку, що позивачем при нарахуванні помилково було взято дату накладної, оскільки п.5.2 договору передбачена оплата не пізніше 30 днів з дати отримання товару, а тому (накладна №270 від 29.05.2018 починається нарахування з 28.06.2018 по 27.05.2021, накладна №494 від 14.08.2018 починається нарахування з 13.09.2018 по 27.05.2021, накладна №22 від 16.01.2019 починається нарахування з 15.02.2019 по 27.05.2021) правомірним є нарахування 3722,99 3% річних. В частині стягнення 16158,10 грн. 3% річних відмовити.

Щодо перерахунку інфляційних втрат правомірним є нарахування в сумі 10330,83 грн. (накладна №270 від 29.05.2018 починається нарахування з червень 2018 по травень 2021, накладна №494 від 14.08.2018 починається нарахування з серпень 2018 по травень 2021, накладна №22 від 16.01.2019 починається нарахування з 1лютий 2019 по травень 2021). В частині стягнення 35324,03 грн. інфляційних втрат відмовити.

З приводу зустрічного позову.

Приватним підприємством "Лайт-Електро" передано Приватному підприємству «Пакт» товар на загальну суму 375541,97 грн. відповідно до підписаних сторонами накладних: від 31.01.2018 р. №0043 на суму 192212,47 грн. та від 28.02.2018 р. №0118 на суму 183329,50 грн.

У відповідності до видаткової накладної №287 від 31.05.2018 відповідач по зустрічному позову повернув товар (автовимикачі) на загальну суму 167927,30 грн.

Позивач по зустрічному позову звернувся до відповідача з вимогою на повернення товару від 31.05.2021та з вимогою від 11.06.2021 на повернення коштів в сумі 207614,70 грн. Докази про направлення ПП`Пакт» додано до матеріалів.

З огляду на неоплату зустрічним відповідачем отриманого від позивача товару, позивач за зустрічним позовом звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 207614,70грн.

Аналізуючи подані докази, оцінюючи їх у сукупності, суд до уваги бере таке.

Статтями 15, 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання: кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства; кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 2 п. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтями 526 Цивільного кодексу України, 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ст. 639 ЦК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Нормами ст. 627 ЦК України встановлено свободу договору, тобто, відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як убачається з матеріалів справи, позивачем передано, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 375541,97 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи накладними, підписаними сторонами, та визнається позивачем та відповідачем.

Так, згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу (ч. 1 ст. 662 ЦК України).

Відповідно до ст. 689 ЦК України покупець зобов`язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Статтею 691 ЦК України унормовано, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами (ст. 692 ЦК України).

Згідно зі статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

З матеріалів справи убачається, що відповідач товар, отриманий від позивача згідно з наявними у матеріалах справи накладними не оплачено, повернуто 167927,30 грн. згідно видатковою накладною №287 від 31.05.2018, чим утворив заборгованість в сумі 207614,67 грн. Доказів погашення зазначеної заборгованості та доказів, які спростовують наявну заборгованість, суду не подано.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України, ч. 7 ст. 193 ГК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

З огляду на зазначене, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 207614,67 грн. боргу за поставлений товар заявлені правомірно та підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги за зустрічним позовом заявлені обґрунтовано та підлягають задоволенню.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ст. 86 ГПК України).

При ухваленні рішення судом враховуються передбачені у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Цивільного кодексу України засади справедливості, добросовісності, розумності як складові елементи загального конституційного принципу верховенства права. При цьому звертається увага на те, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Судом враховується, що Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Враховуючи положення ст. 129 ГК України, з огляду на часткове задоволення первісного позову, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторін пропорційно задоволеним позовним вимогам; у зв`язку з задоволенням зустрічного позову витрати зі сплати судового збору за зустрічним позовом покладаються на відповідача за зустрічним позовом.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 74, 86, 129, 233, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов приватного підприємства "Пакт", м. Кам`янець-Подільський Хмельницької області до приватного підприємства "Лайт-Електро", м. Кам`янець-Подільський Хмельницької області про стягнення 292 326,44 грн. заборгованості за договором № 1/11 від 01.01.2011 року про поставку товару, з яких 226 790,49 грн. - основна заборгованість за поставлений товар, 45 654,86 грн. - інфляційні збитки, 19 881,09 грн. - 3% річних, задовольнити частково.

Стягнути з приватного підприємства "Лайт-Електро", (32300, Хмельницька область , м.Кам`янець-Подільський, вул.Привокзальна,29, код 35280937) на користь приватного підприємства "Пакт", (32300, Хмельницька область, м.Кам`янець-Подільський, просп.Грушевського,43, код 21332137) 46228,78 грн. (сорок шість тисяч двісті двадцять вісім гривень 78 коп. ) основного боргу, 10330,83 грн. (десять тисяч триста тридцять гривень 83 коп.) інфляційних нарахувань, 3722,99 грн. (три тисячі сімсот двадцять дві гривні 99 коп. ) 3% річних, 904,24 грн. (дев`ятсот чотири гривні 24 коп.) судового збору.

В решті позову відмовити.

Зустрічний позов приватного підприємства "Лайт-Електро", м. Кам`янець-Подільський Хмельницької області до приватного підприємства "Пакт", м. Кам`янець-Подільський Хмельницької області про стягнення 207614,67 грн., задовольнити.

Стягнути з приватного підприємства "Пакт", (32300, Хмельницька область, м.Кам`янець-Подільський, просп.Грушевського,43, код 21332137) на користь приватного підприємства "Лайт-Електро", (32300, Хмельницька область , м.Кам`янець-Подільський, вул.Привокзальна,29, код 35280937) 207614,67 грн. (двісті сім тисяч шістсот чотирнадцять гривень 67 коп. ) основного боргу, 3114,22 грн. (три тисячі сто чотирнадцять гривень 22 коп.) судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Апеляційна скарга подається в порядку, передбаченому ст. 257 ГПК України, з урахуванням п. 17.5 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України.

Повне рішення складено 25.11.2021.

Суддя І.В. Грамчук

Віддрук. у 3 прим.: 1 - до справи; 2 - позивачу (); 3 - відповідачу (32300, Хмельницька область, м. Кам`янець-Подільський, вул. Привокзальна, 29) - Всім рек. з пов. про вручення