ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12.11.2021м. СумиСправа № 920/1027/21

Господарський суд Сумської області у складі:

судді Заєць С.В.,

розглянув без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи № 920/1027/21

за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна

компанія «Нафтогаз України» (вул. Богдана Хмельницького, 6,

м. Київ, )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Брокенергія»

(вул. Снайпера, буд. 13, м. Охтирка, Сумська область, 42704,

)

про стягнення 50527 грн 39 коп.

Стислий виклад позицій сторін по справі, заяви та клопотання сторін. Процесуальні дії, які вчинялись судом.

20.09.2021 позивач звернувся до суду з позовом, відповідно до вимог якого просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Брокенергія» на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 50527 грн 39 коп. збитків згідно Договору постачання природного газу № 6405/18-БО-29 від 01.10.2018; а також просить стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Ухвалою суду від 23.09.2021 відкрито провадження у справі № 920/1027/21 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, сторонам встановлені строки для надання суду відзиву, відповіді на відзив та заперечення на відповідь на відзив.

21.10.2021 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому посилаючись на положення Закону України «Про заходи спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії» зазначає про відсутність заборгованості та відповідно просить у задоволенні позову відмовити.

Позивач 29.10.2021 надав до суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якому зазначає про помилковість та необґрунтованість позиції відповідача та просить позов задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 02.11.2021 відкладено розгляд справи на 12.11.2021.

Матеріали справи розглянуто судом 12.11.2021, однак в зв`язку з перебуванням судді Заєць С.В у відпустці з 15.11.2021 по 22.11.2021 повний текст рішення складено в день виходу судді з відпустки 23.11.2021.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини у справі, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, дослідивши та оцінивши в сукупності надані докази, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд приходить до наступного.

Виклад фактичних обставин справи.

Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 226 від 6 березня 2019р. «Деякі питання акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» змінено тип публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» з публічного на приватне та перейменовано його в акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».

Згідно п.1 Статуту акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 грудня 2016р. №1044 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 6 березня 2019 р. №226) Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - Компанія) утворена на виконання Указу Президента України від 25 лютого 1998р. №151 «Про реформування нафтогазового комплексу України». Тип Компанії - приватне акціонерне товариство. Найменування Компанії: повне українською мовою - акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».

З огляду на викладене, назви акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та Публічне акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» судом рахуються, як дві назви однієї юридичної особи, яка є позивачем у справі, і використовуються по тексту як рівнозначні.

01.10.2018 між АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (Постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Брокенергія» (Споживач, відповідач) було укладено договір постачання природного газу №6405/18-БО-29, відповідно до п. 1.1, 1.2 якого Постачальник зобов`язується поставити Споживачеві у 2018 році природний газ, а Споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору. Природний газ, що постачається за цим договором, використовується Споживачем виключно для виробництва електричної енергії.

Шляхом підписання додаткових угод №1 від 19.10.2018, №2 від 27.10.2018, №3 від 01.11.2018, №4 від 29.11.2018, №5 від 26.03.2019, №6 від 24.04.2019, №7 від 29.05.2019, №8 від 29.05.2019, №9 від 24.06.2019, №10 від 25.06.2019, №11 від 29.07.2019, №12 від 27.08.2019, №13 від 12.09.2019, сторонами було неодноразово внесено зміни до договору постачання природного газу №6405/18-БО-29 від 01.10.2018.

29.11.2018 між АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Брокенергія» (Споживач) було укладено додаткову угоду №4 до договору постачання природного газу №6405/18-БО-29 від 01.10.2018, відповідно до умов якої сторони дійшли згоди викласти розділи 1-12 договору у новій редакції.

Відповідно до п. п. 2.1, 3.1, 3.8 договору Постачальник передає Споживачу з 01.10.2018 по 30.04.2019 (включно) замовлений Споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 3002,586 тис.куб. метрів, в тому числі по місяцях: жовтень 2018р. 152,586 тис.куб.метрів, листопад 2018 р. 500,0 тис.куб.метрів, грудень 2018р. 600 тис.куб.метрів, січень 2019р. 600 тис.куб.метрів, лютий 2019р. 500 тис.куб.метрів, березень 2019р. 500 тис.куб.метрів, квітень 2019р. 150 тис.куб.метрів.

Право власності на природний газ переходить від Постачальника до Споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ Споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану із правом власності на природний газ. Приймання-передача газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Пунктом 3.13 договору передбачено, що якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг використаного Споживачем природного газу більше ніж на 5% відрізняється від замовленого обсягу газу на відповідний період (зазначений в п.2.1 договору), Споживач зобов`язаний відшкодувати Постачальнику збитки в порядку, визначеному п. 5.7 договору. При цьому, розмір збитків визначається таким чином:

- якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде менший від замовленого обсягу природного газу, Споживач зобов`язаний відшкодувати Постачальнику збитки у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний (розрахунковий) період (п. 3.13.1. Договору);

- якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде перевищувати замовлений обсяг природного газу на цей період, Споживач зобов`язаний відшкодувати збитки за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, що розраховується за формулою: В = (Vф - Vп) х Ц х К, де: Vф - об`єм (обсяг) природного газу, який фактично поставлений Постачальником Споживачу протягом розрахункового періоду за цим Договором відповідно до акту приймання-передачі природного газу; Vп - замовлений обсяг природного газу на розрахунковий період, зазначений в п. 2.1 договору; Ц- ціна природного газу за цим Договором; К- коефіцієнт, який дорівнює 0,5 (п. 3.13.2. Договору).

Умовами п. 5.1 договору визначено, що оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно коштами шляхом 100 відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Відповідно до п. 5.7 відшкодування Постачальнику вартості збитків, розрахованих відповідно до умов п. 3.13 цього договору, здійснюється наступним чином:

- Постачальник на підставі даних, зазначених в акті приймання-передачі (якщо Споживач порушив п. 3.9 договору та не надав акт приймання передачі, використання газу за відповідний період приймається 0 куб.м.) та замовлених обсягів, визначених п. 2.1 цього договору, розраховує збитки відповідно до п. 3.13.1 або 3.13.2 п.3.13 договору;

- Постачальник після 15 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, надає Споживачу акт-претензію щодо відшкодування збитків та розрахунок збитків;

- Споживач протягом 20 (двадцяти) робочих днів з моменту отримання акту-претензії, зобов`язаний відшкодувати Постачальнику вартість збитків на рахунок, визначений в акті-претензії.

Відповідно до п. 11.2 договору, пункти 2.3, 3.2.2, 3.4.2, 3.8.2, абз.2) підп. 3.9.2 п.3.9, 3.13, 5.7, абз. 5 підп. 5), п. 6.2, підп. 8) п. 6.2, підп. 4) п. 6.3, абз. 3 підп. 2 п. 6.4 цього договору застосовуються з дня, зазначеного в повідомленні Постачальника, яке направляється не електронну адресу Споживача, зазначену в п. 12 договору та розміщується на офіційному сайті Постачальника.

Предметом позову є вимога позивача про стягнення збитків за різницю між замовленим обсягом природного газу та фактичним обсягом використаного природного газу у березні та квітні 2019 року.

Як встановлено судом, відповідно до п. 2.1., в редакції додаткової угоди № 4 від 29.11.2019, Постачальник передає Споживачу у березні 2019 року замовлений обсяг природного газу в кількості 500 тис.куб.метрів.

В свою чергу, згідно з актом приймання-передачі природного газу від 31.03.2019 у березні 2019 року ТОВ «Брокенергія» прийняло від АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» природний газ у обсязі 311,959 тис.куб.метрів.

Отже, в березні 2019 року відповідач фактично спожив природний газ, в обсязі меншому на 188,041 тис.куб.метрів (на 37,62%) ніж було узгоджено сторонами відповідно до п. 2.1. Договору.

Також, згідно з п. 2.1., в редакції додаткової угоди № 4 від 29.11.2019, Постачальник передає Споживачу у квітні 2019 року замовлений обсяг природного газу в кількості 150,0 тис.куб.метрів.

Актом приймання-передачі природного газу від 30.04.2019 у квітні 2019 року ТОВ «Брокенергія» прийняло від АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» природний газ у обсязі 115,937 тис.кум.метрів.

Тобто, у квітні 2019 року відповідач фактично спожив природний газ, в обсязі меншому на 34,063 (на 22,71%) ніж було узгоджено сторонами відповідно до п. 2.1. Договору.

Відповідно до п. 6.2 договору споживач зобов`язаний, зокрема, відшкодувати постачальнику збитки, розраховані відповідно до пункту 3.13 Договору.

Згідно з п. 6.3 договору постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків, що виникли через порушення споживачем умов пункту 2.1 Договору у разі якщо відхилення фактично використаних споживачем в розрахунковому періоді обсягів газу більш ніж на 5% (як в бік збільшення, так і зменшення фактично використаних обсягів) відрізняється від замовлених.

З матеріалів справи вбачається, що 23.05.2019. АТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» направило на адресу ТОВ «Брокенергія» Акт-претензію від 21.05.2019 №26-1541-19 про відшкодування збитків за березень 2019 року у розмірі 506533,49 грн.

Також, 21.06.2019 позивачем на адресу відповідача направлено Акт-претензію від 13.06.2019 №26-2203-19 про відшкодування збитків за квітень 2019 року у розмірі 89208,05 грн.

Листами № 26/10-3111-19 від 07.11.2019 та № 26/10-4024-19 від 22.11.2019 позивач повідомив відповідача про здійснення перерахунку суми збитків, зазначених в актах-претензіях відповідно № 26-1541-19 від 21.05.2019 та № 26-2203-19 від 13.06.2019. Відповідно даних листів перерахована загальна сума збитків становить 50527,39 коп. ( за березень 2019 р 43020,65 грн., за квітень 2019 р.- 7506,74 грн.).

Позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за Договором постачання природного газу №6405/18-БО-29 від 01.10.2018, недотримання відповідачем обсягів природного газу у березні та квітні 2019 року, що стало підставою для нарахування збитків за недотримання обсягів фактично спожитого газу та подальшого звернення до Господарського суду Сумської області.

Вирішуючи спір у даній справі, суд керується наступним:

Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом положень статей 626, 627 Цивільного Кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з приписами статей 525, 526, 629 Цивільного кодексу України і статті 193 Господарського Кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як підтверджено матеріалами справи, 01.10.2018 між позивачем та відповідачем укладено Договір №6405/18-БО-29 постачання природного газу.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки, а відповідно до статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу приписів статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтею 623 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Стаття 22 Цивільного кодексу України дає загальне для цивільного законодавства (як договірного так і деліктного зобов`язання) визначення збитків. Так, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією з форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст. 22 Цивільного кодексу України, оскільки частиною 1 цієї статті визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Визначення поняття збитків наводиться також у ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу України, відповідно до якої під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Стаття 225 ГК України визначає, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Отже, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин і яке виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.

Реальні збитки - це втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Упущена вигода - це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується.

За вищенаведеними нормами права для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, необхідна наявність усіх елементів, що складають цивільне правопорушення, а саме: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками, вина. Відсутність хоча б одного елементу робить неможливим застосування відповідальності у вигляді збитків.

При цьому слід зазначити, що у договірних відносинах протиправна поведінка проявляється у невідповідності поведінки умовам договору та конкретним правовим нормам, що регулюють цей договір.

Під збитками слід розуміти знешкодження або пошкодження майна потерпілого, додаткові витрати, що спричинило для останнього певні невигідні матеріальні наслідки. При цьому збитки розглядаються не тільки як обов`язковий елемент цивільного правопорушення, але і як міра відповідальності.

Відшкодуванню підлягають тільки збитки, які є об`єктивним наслідком протиправної поведінки, тобто між протиправною поведінкою і шкодою повинен бути причинний зв`язок, який полягає в тому, що протиправна поведінка за часом передує шкоді і породжує шкоду.

Обов`язковою умовою відповідальності є також вина, яка полягає у суб`єктивному ставленні особи до наслідків своїх неправомірних дій. Вина може бути у формі умислу (прямий, похідний) або необережності (грубої або простої).

Таким чином, позивач повинен довести факт завдання йому збитків, розмір зазначених збитків, докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань і завданими збитками. При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов`язань.

Враховуючи положення ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Правила «Постачання природного газу» передбачають можливість щодо відшкодування збитків споживачем. Проте, наявність такого права не вказує на можливість автоматичного/безумовного стягнення суми у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний період у разі, якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) споживання природного газу, що закуплений постачальником за договором постачання природного газу, буде менший від підтвердженого обсягу природного газу.

Суд зауважує, що право на стягнення збитків із споживача не звільняє постачальника (Позивача) від обов`язку доведення наявності таких збитків та їх розміру належними та допустимими доказами у порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

Отже, право постачальника вимагати на підставі Правил постачання природного газу та договору від споживача відшкодування збитків за недовикористання останнім замовленого об`єму природного газу не звільняє позивача від тягару доказування понесених збитків.

Передбачений у договорі порядок розрахунку збитків за відсутності факту реально понесених збитків не є підставою для розрахунку та стягнення збитків.

Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.03.2021 у справі № 910/4608/20 та від 21.09.21 у справі №904/6992/20.

Судом встановлено, що позивачем не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження факту збитків (реальних чи упущеної вигоди), спричинених порушенням відповідачем неналежним виконанням зобов`язань за договором, а погодження сторонами в договорі порядку визначення розміру збитків не звільняє від обов`язку кредитора довести повний склад цивільного правопорушення як підстави для застосування такої форми майнової відповідності, як відшкодування збитків.

Таким чином, враховуючи відсутність належних доказів на підтвердження реальності понесення АТ «НАК «Нафтогаз України» витрат та недоведення зменшення майна АТ «НАК «Нафтогаз України» у результаті врегулювання небалансу, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись статями 13, 73 - 80, 86, 129, 233, 236 - 242, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Відмовити у задоволенні позову Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Брокенергія» про стягнення збитків у розмірі 50527,39 грн.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено на підписано суддею поза межами строків, обумовлених Господарським процесуальним кодексом України у зв`язку з перебуванням судді Заєць С.В. у відпустці з 15.11.2021 по 22.11.2021.

Повний текст рішення складено та підписано 23.11.2021

Суддя С.В. Заєць