ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД Закарпатської області
Рішення

"20" жовтня 2021 р. м. Ужгород Справа № 907/594/20

За позовом Берегівської міської ради, м. Берегове Закарпатської області

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Берег Спа Термал, м. Берегове Закарпатської області

про стягнення 300 871 грн. 06 коп. інфляційних нарахувань (з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог),

Суддя господарського суду Пригара Л.І.

Секретар судового засідання Тягнибок К.О.

представники:

Позивача не з`явився

Відповідача не з`явився

СУТЬ СПОРУ: Берегівською міською радою, м. Берегове Закарпатської області заявлено позов до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Берег Спа Термал, м. Берегове Закарпатської області про стягнення 481 734 грн. інфляційних нарахувань. Заявою № 03-17/17-р від 11.03.2021 року (вх. 02.3.1-02/2009/21 від 18.03.2021 року) позивач зменшив розмір позовних вимог та просить стягнути з відповідача 300 871 грн. 06 коп.

Позивач просить суд задоволити позов в повному обсязі з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог, обґрунтовуючи позовні вимоги доданими до матеріалів справи документальними доказами, зокрема, стверджує, що відповідач своєчасно не виконав умови Договору купівлі-продажу земельної ділянки № 11880 від 19.12.2017 року в частині взятих на себе договірних зобов`язань щодо своєчасної оплати за земельну ділянку, за прострочення сплати якої позивачем нараховано до стягнення з відповідача суму 300 871 грн. 06 коп. інфляційних нарахувань за період з лютого 2018 року по березень 2019 року.

Відповідач відзивом на позовну заяву проти позову заперечує та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Посилається на те, що згідно умов Договору купівлі-продажу земельної ділянки № 11880 від 19.12.2017 року визначено, що продаж земельної ділянки вчиняється за ціною 6 333 762 грн. 96 коп. без ПДВ, які повинні бути сплачені відповідачем позивачу протягом 30 днів з дня укладення і посвідчення договору, а тому, на думку відповідача останнім днем розрахунку було 18.01.2018 року. Стверджує про те, що у період 2018-2019 років не скеровував на адресу відповідача вимог про необхідність сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції; позивач індексує суму боргу одразу з січня 2018 року, хоча індексація, згідно з чинним законодавством, нараховується за повний місяць, тому її можливо нараховувати тільки з лютого 2018 року, оскільки останнім днем розрахунку є 18.01.2018 року; позивач фактично нараховує індексацію на індексацію за попередній місяць, що суперечить законодавству; позивач продовжує нараховувати індексацію у період квітень 2019 року - квітень 2020 року, тобто, ще протягом року після проведення повного розрахунку.

Позивач та відповідач явку уповноважених представників у судове засідання не забезпечили, причин неявки суду не повідомили.

Згідно приписів ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, а тому відповідно до ст. 202 Господарського процесуального кодексу України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представників позивача та відповідача за наявними у справі матеріалами, яких достатньо для встановлення обставин і вирішення спору по суті.

Відповідно до ст. 233 ГПК України, рішення по даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами спору.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи,

суд встановив:

19.12.2017 року між Берегівською міською радою (продавцем, позивачем у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю Берег Спа Термал (покупцем, відповідачем у справі) укладено Договір купівлі-продажу земельної ділянки № 11880 (надалі Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору, продавець, що діє у межах повноважень, визначених ст. 12 Земельного кодексу України, зобов`язується передати за плату (продати), а покупець зобов`язується прийняти у власність та оплатити на умовах договору (купити) земельну ділянку площею 6,3287 га, яка розташована за адресою: м. Берегове, проспект Геологів, 10 Закарпатської області. Продаж земельної ділянки здійснюється у відповідності до рішення № 873 від 20.10.2017 року 27 сесії VII скликання Берегівської міської ради Про продаж ТОВ Берег Спа Термал забудованої земельної ділянки несільськогосподарського призначення, яка знаходиться за адресою: м. Берегове, проспект Геологів, 10 Закарпатської області (площею 6,3287 га) за цільовим призначенням для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємствами, що пов`язані з користування надрами. Земельна ділянка розташована в межах населеного пункту м. Берегово згідно плану встановлених меж.

Згідно з п. 2.1. Договору, продаж земельної ділянки площею 6,3287 га вчиняється за ціною 6 333 762 грн. 96 коп. без ПДВ, які будуть сплачені покупцем продавцеві протягом тридцять днів з дня укладення і посвідчення цього договору.

Пунктом 3.1. Договору передбачено, що об`єкт за договором купівлі-продажу землі вважається переданим з моменту державної реєстрації права власності, якщо інше не встановлено законом. Сторони домовились, що додаткового оформлення передачі земельної ділянки не потребується.

Невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором купівлі-продажу земельної ділянки в частині повної та своєчасної оплати вартості земельної ділянки стало підставою звернення позивача до суду з вимогою про стягнення з відповідача 481 734 грн. інфляційних нарахувань. В процесі розгляду справи, позивач подав суду заяву № 03-17/17-р від 11.03.2021 року (вх. 02.3.1-02/2009/21 від 18.03.2021 року) про зменшення розміру позовних вимог в порядку ст. 46 ГПК України, якою просить стягнути з відповідача 300 871 грн. 06 коп. інфляційних нарахувань.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново господарськими визнаються цивільно правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності та регулюються Цивільним кодексом України з врахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Таким чином, на день розгляду спору в суді, обставини спору оцінюються судом з огляду на правила Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 204 Цивільного кодексу України зазначено, що договори укладені між сторонами по справі, як цивільно правові правочини є правомірними на час розгляду справи, якщо їх недійсність прямо не встановлено законом, та вони не визнані судом недійсними, тому зобов`язання за цими договорами мають виконуватися належним чином.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 193 Господарського кодексу України, ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Спір у даній справі виник у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань в частині своєчасної оплати за купівлю земельної ділянки на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки, внаслідок чого за прострочку оплати позивачем нараховано відповідачу інфляційні нарахування у розмірі 300 871 грн. 06 коп.

На підставі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням індексу інфляції за весь період прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Нарахування інфляційних втрат у відповідності до п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань здійснюється окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.01.2018 року у справі № 910/24266/16 зазначено, що вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже, сума боргу в цьому періоді зменшується.

При цьому суд зважає, що інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений відповідною Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому, в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

З вищевикладеного вбачається, що базою для нарахування є сума боргу, яка є існуючою на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні є прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція, дефляція.

Даний висновок суду узгоджується з правовою позицією Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеній у Постанові від 07.08.2019 року у справі № 905/1302/18.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 20.11.2020 року у справі № 910/13071/19 зазначила про те, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Враховуючи вищенаведений порядок нарахування інфляційних втрат, судом здійснено перерахунок інфляційних нарахувань, з огляду на що, стягненню з відповідача підлягає сума 300 743 грн. 90 коп. за період лютого 2018 року, березня 2018 року, травня 2018 року, червня 2018 року, серпня 2018 року, вересня 2018 року, жовтня 2018 року, листопада 2018 року, січня 2019 року та лютого 2019 року (згідно визначених позивачем періодів нарахування інфляційних нарахувань). В задоволенні решти заявленої до стягнення суми інфляційних нарахувань належить відмовити.

Аргументи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву судом відхиляються з огляду на наступне.

Відповідач вказує на те, що позивачем на адресу відповідача не надсилалися жодні вимоги про необхідність сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції. При цьому, норми чинного законодавства не передбачають обов`язку позивача надсилати вимогу боржнику про сплату боргу з урахуванням індексу інфляції, натомість, вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Як вбачається із матеріалів справи, позивач скористався своїм правом на нарахування відповідачу інфляційних втрат у зв`язку із несвоєчасною оплатою останнім за земельну ділянку шляхом звернення до суду із даним позовом.

Щодо посилання відповідача на нарахування позивачем інфляції на суму боргу одразу з січня 2018 року; фактичного нарахування індексації на індексацію за попередній місяць та нарахування індексації у період квітень 2019 року 2020 року, тобто, ще протягом року після проведення повного розрахунку, такі судом до уваги не приймаються, оскільки позивач у поданій суду заяві про зменшення позовних вимог здійснив розрахунок з врахуванням викладених відповідачем аргументів, зазначених у відзиві.

Таким чином, суд вважає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми 300 743 грн. 90 коп. інфляційних нарахувань, документально доведеними та обґрунтованими, відповідачем не спростованими. Позов в цій частині підлягає задоволенню. В задоволенні решти позовних вимог належить відмовити.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Положеннями ст. 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В силу ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона покликається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідач доказів на спростування викладених позивачем обставин суду не надав.

Судові витрати підлягають віднесенню на відповідача у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 4 511 грн. 15 коп. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

За приписами частин 4 та 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 11, 13, 14, 73 79, 86, 129, 210, 220, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,

СУД УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Берег Спа Термал, вул. Геологів, будинок 10, м. Берегове, Закарпатська область, 90202 (код ЄДРЮОФОПтаГФ 39327685) на користь Берегівської міської ради Закарпатської області, вул. Б.Хмельницького, будинок 7, м. Берегове, Закарпатська область, 90202 (код ЄДРЮОФОПтаГФ 04053683) 300 743 (Триста тисяч сімсот сорок три гривні) грн. 90 коп. інфляційних нарахувань, а також суму 4 511 (Чотири тисячі п`ятсот одинадцять гривень) грн. 15 коп. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. На підставі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду згідно ст. 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без участі (неявки) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду.

5. Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повне судове рішення складено та підписано 23.11.2021 року.

Суддя Пригара Л.І.