ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2021 року Справа № 915/1786/18

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складi головуючого судді Мавродієвої М.В.,

суддів: Коваля С.М., Олейняш Е.М.,

за участю:

секретаря судового засідання Берко О.В.,

представника позивача: Пахомової О.А., дов.№1-2255 від 23.01.2020,

представника відповідача: Іноземцева Є.С., дов.№007Др-161-1219 від 06.12.2019,

представника АТ «НАК «Нафтогаз України»: Будника К.А., дов.№14-184 від 07.10.2020,

представника ОКП «Миколаївоблтеплоенерго»: не з`явився,

представників III осіб: не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Акціонерного товариства «Укртрансгаз»

(01021, м.Київ, Кловський узвіз, буд.9/1; ідент.код 30019801),

до відповідача: Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз»

(54003, м.Миколаїв, вул.Погранична, буд.159; ідент.код 05410263),

III особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

(01601, м.Київ, вул.Богдана Хмельницького, буд.6; ідент.код 20077720),

ІІІ особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

1) Обласне комунальне підприємство «Миколаївоблтеплоенерго»

(54034, м.Миколаїв, вул.Миколаївська, буд.5/А; ідент.код 31319242),

2) Комунальне підприємство Первомайської міської ради «Тепло»

(55200, Миколаївська обл., м.Первомайськ, вул.Грушевського, буд.1; ідент.код 35964656),

3) Квартирно-експлуатаційний відділ міста Миколаїв

(54056, Миколаївська обл., м.Миколаїв, просп.Миру, буд.62/А; ідент.код 08029523),

4) Товариство з обмеженою відповідальністю Експлуатаційна компанія «ЖЕК-5»

(54058, м.Миколаїв, вул.Лазурна, буд.5; ідент.код 37518934),

про: стягнення заборгованості у розмірі 487067664,70 грн,-

в с т а н о в и в:

Акціонерне товариство «Укртрансгаз» звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Миколаївгаз», про стягнення заборгованості у розмірі 487067664,69 грн, з яких: 374727914,00 грн основного боргу, 67734406,65 грн пені, 11573344,77 грн - 3% річних та 33067999,28 грн інфляційних втрат; посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань по договору транспортування природного газу № від 17.12.2015 щодо здійснення своєчасних розрахунків за надані позивачем послуги балансування обсягів природного газу для врегулювання негативних місячних небалансів відповідача у лютому 2016 року - червні 2018 року.

Ухвалою суду від 19.12.2018 позов залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Згідно заяви про уточнення позовних вимог №1001вих-19-65 від 08.01.2019, яка надійшла до суду 10.01.2019, Акціонерне товариство «Укртрансгаз» просило стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» заборгованість у розмірі 487067664,70 грн, з яких: 374727914,00 грн основного боргу за послуги балансування обсягів природного газу, 67734406,65 грн пені, 11573344,77 грн - 3% річних та 33067999,28 грн інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 15.01.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 18.02.2019.

В судовому засіданні 18.02.2019 оголошено перерву до 13.03.2019.

Відповідач у відзиві, який надійшов до суду 12.03.2019, заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що в обґрунтуванні позовних вимог позивачем не зазначено обставини, за яких у відповідача виник небаланс. Позивачем не зазначено, які обсяги газу були замовлені відповідачем та на підставі яких документів (номінації), а також обсяги які фактично відібрані ним (відповідачем) та чим це підтверджується. Позивачем не доведено, чи було ним дотримано порядку визначення небалансу (пункти 1,2 глави 3 розділу XIV Кодексу), надання змоги замовнику послуг самостійно врегулювати небаланс (пункти 3-6 глави 3 розділу XIV Кодексу) у строки визначені згаданою главою та чи були у нього підстави для вчинення дій, передбачених пунктом 7 глави 3 розділу XIV Кодексу. Позивачем не зазначено, що на адресу відповідача направлявся відповідний звіт про надання послуг з балансування, як це передбачено главою 4 розділу XIV Кодексу ГТС.

За такого, відповідач вважає, що позивачем недотримано порядку здійснення балансування, у зв`язку з неналежним виконанням взятих на себе зобов`язань за договором, а тому вимога про стягнення з відповідача витрат на балансування у розмірах обумовлених договором є незаконною.

Відповідач також вказує, що фактичний обсяг втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу визначається оператором ГРМ шляхом розрахунку і є залишком нерозподіленого газу за підсумками місяця. При цьому при визначенні коефіцієнту для послуг балансування враховується весь обсяг газу, відібраного оператором ГРМ з газотранспортної системи у фізичних точках виходу з газотранспортної системи для подальшого розподілу приєднаним споживачам.

Відповідач звертає увагу суду на те, що позивачем всупереч вимогам ст.162 ГПК України жодного розрахунку та пояснень якими б останній обґрунтовував позицію стягнення з відповідача послуги балансування з коефіцієнтом - 1,2 в позові не наведено.

Відповідач вказує, що нарахування позивачем вартості послуг балансування обсягів природного газу, відібраних третіми особами - підприємствами ТКЕ в планових межах, передбачених укладеними з ПАТ «НАК «Нафтогаз України» договорами на постачання природного газу, стало наслідком протиправного невиконання ПАТ «НАК «Нафтогаз України» нормативних актів Кабінету Міністрів України (постанова КМУ №758 від 01.10.2015, з урахуванням розпоряджень КМУ №1064-р від 07.10.2015 «Деякі питання опалювального сезону 2015/16 року», №742-р від 05.10.2016 «Деякі питання опалювального сезону 2016/17 року», №720-р від 04.10.2017 «Деякі питання опалювального сезону 2017/18 року») щодо обов`язку постачання природного газу підприємствами ТКЕ для виробництва теплової енергії та зобов`язань, взятих на себе згідно договорів постачання природного газу. Відтак, вказані обсяги природного газу не можуть бути кваліфіковані як несанкціонований відбір, та не є небалансом природного газу оператора ГРМ, а тому, заявлені позовні вимоги в цій частині є неправомірними та не підлягають задоволенню.

Відповідач також вказує, що ні умовами договору, ні приписами Кодексу ГТС та іншими нормативно-правовими актами законодавства не передбачено право позивача на складання коригуючих первинних документів по завершенню звітного періоду. Проте, позивачем самостійно відкоригована вартість послуги балансування за лютий, квітень - грудень 2016 року та січень - квітень 2017 року без будь-яких правовий підстав та в порушення умовам договору та вимогам Кодексу ГТС.

Відповідач вважає, що дії позивача при складанні односторонніх актів про надання послуг балансування (коригуючих актів), розрахунків та рахунків в яких визначено вартість послуг балансування, свідчать про порушення позивачем порядку надання послуг балансування, всіх допустимих термінів та строків передбачених умовами договору та нормами Кодексу ГТС, правил балансування визначених Законом України «Про ринок природного газу» відсутність обґрунтування реальних витрат, що в свою чергу унеможливило своєчасне самостійне врегулювання небалансу відповідачем.

13.03.2019 від позивача до суду надійшло клопотання про залучення до участі у справі ПАТ «НАК «Нафтогаз України» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на його стороні, яке обґрунтоване тим, що рішення по даній справі може вплинути, в тому числі, на права та інтереси ПАТ «НАК «Нафтогаз України», враховуючи те, що відповідач безпідставно вказав його постачальником обсягів природного газу для споживачів, яким в дійсності ПАТ «НАК «Нафтогаз України» жодних обсягів газу не постачав та не надавав відповідних номінацій на транспортування газу, а наведені обсяги несанкціонованого відібраного природного газу повинні вноситись в алокацію на відповідача як на Оператора ГРС, а не на ПАТ «НАК «Нафтогаз України», як це протиправно визначив відповідач.

Ухвалою суду від 13.03.2019 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», новим найменуванням якого є Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України». У зв`язку з чим, строк проведення підготовчого провадження продовжено на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 27.03.2019.

Позивач у відповіді на відзив, яка надійшла до суду 26.03.2019, вказує, що твердження відповідача про відсутність в АТ «Укртрансгаз» права на коригування фактичних даних первинних документів про надання послуг балансування є необґрунтованими та свідчать про неправильне застосування норм матеріального права, а саме статтей 4, 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», п.192.1 ст.192, п.50.1 ст.50 Податкового кодексу України, пунктів 1, 2 глави 3 розділу ХІV Кодексу ГТС.

Позивач вважає, що АТ «Укртрансгаз» правомірно та у повній відповідності з вимогами Кодексу ГТС було здійснено розрахунок послуг балансування, наданих відповідачу, так як невчасне оформлення чи надсилання оператором ГТС (позивачем) акту про надання послуг балансування не може бути розцінено як не надання послуги балансування, а може вважатися простроченням кредитора, що в будь-якому випадку не звільняє замовника послуг транспортування (відповідача) від обов`язку оплати відповідні послуги.

Позивач вказує, що обсяг природного газу, відібраного відповідачем з газотранспортної системи в спірні газові місяці склав 100% розміру його небалансу, внаслідок чого при визначенні вартості наданих послуг балансування було застосовано саме коефіцієнт - 1,2, оскільки відповідач є оператором газорозподільної системи та надає послуги з розподілу природного газу замовникам таких послуг, які, в свою чергу, фактично здійснюють відбір природного газу з газотранспортної системи, як замовники послуг транспортування для його подальшого розподілу оператором газорозподільної системи. Такі обсяги отримує відповідач, як оператор газорозподільної системи для їх наступного розподілу споживачам природного газу. При цьому, відповідач одночасно є замовником послуг транспортування виключно стосовно обсягів природного газу, які він відбирає для власного споживання, зокрема, для виробничо-технічних витрат чи нормативних витрат тощо.

Також позивач вказує, що відповідач безпідставно та необґрунтовано сприймає відібрані споживачами - підприємствами ТКЕ обсяги природного газу, як обсяги природного газу, що відібрані з ресурсу ПАТ «НАК «Нафтогаз України», так як останній таким споживачам не постачав будь-яких обсягів природного газу та не замовляв таких обсягів природного газу до транспортування для таких споживачів, про що свідчить неподання ПАТ «НАК «Нафтогаз України», як замовником послуг, транспортування номінацій/реномінацій на транспортування природного газу для вказаних споживачів на відповідні періоди, а тому у позивача були відсутні підстави для транспортування відповідних обсягів природного газу таким споживачам.

Водночас, позивач вважає, що несанкціоновано відібрані споживачами (підприємствами ТКЕ) з газорозподільної системи відповідача обсяги природного газу були відібрані з ресурсу позивача, внаслідок чого саме позивачем було надано послуги балансування відповідачу для врегулювання його негативних місячних небалансів, що виникли внаслідок таких несанкціонованих відборів.

Позивач стверджує, що ним було здійснено придбання природного газу, частину обсягів якого було відібрано відповідачем з ресурсу позивача для врегулювання несанкціонованих відборів з газорозподільної системи відповідача, що були здійснені споживачами, які отримують природний газ з газорозподільної системи відповідача, а саме у квітні 2016 року, березні, червні 2017 року, червні 2018 року наступними споживачами: Миколаївоблтеплоенерго ОКП; БУ №1 КЕВ м.Миколаєва; ЖЕК-5 ЕК ТОВ; КП Первомайськ «Тепло».

Позивач вважає, що розрахунки, які здійснюються за Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005, є лише одним із способів виконання відповідачем грошових зобов`язань за Договором і вказаний Порядок не змінював та не змінює строки виконання відповідачем грошових зобов`язань перед позивачем за Договором, передбачених умовами п.9.4 Договору (в строк, що не перевищує п`яти банківських днів).

Також позивач стверджує, що зі змісту Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою КМУ №256 від 04.03.2020, вбачається, що відповідні суб`єкти господарювання можуть розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд та спрямовувати їх в рахунок оплати вартості природного газу або в оплату вартості послуг з транспортування природного газу чи на сплату загальнодержавних податків та зборів до бюджету. Таким чином, відповідач може на власний розсуд розпоряджатися грошовими коштами, що надходять на його рахунок відповідно до вказаної постанови КМУ, а отже, відсутні правові підстави для звільнення відповідача від відповідальності щодо сплати пені, 3% річних та інфляційних втрат.

27.03.2019 та 09.04.2019 судом відкладалось підготовче засідання відповідно на 09.04.2019 та 16.04.2019 за відповідними клопотаннями сторін.

Третя особа АТ «НАК «Нафтогаз України» в письмових поясненнях, які надійшли до суду 05.04.2019, вважає позовні вимоги АТ «Укртрансгаз» обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами, а відтак такими, що підлягають задоволенню.

АТ «НАК «Нафтогаз України» вказує, що в спірні періоди НАК «Нафтогаз України» не подавало номінації позивачу по споживачам - підприємствам ТКЕ (ОКП «Миколаївоблтеплоенерго», КП «Тепло» ПМР, БУ №1 КЕВ м.Миколаєва, ТОВ ЖЕК-5), а позивач не підтверджував такі номінації та, відповідно, не повідомляв про них відповідача, а тому відповідач здійснив розподіл природного газу в спірні періоди за відсутності правових підстав.

АТ «НАК «Нафтогаз України» стверджує, що природний газ, який був розподілений відповідачем, не був власністю НАК «Нафтогаз України», у зв`язку з чим у спірні періоди 2016 - 2018 років вказаними підприємствами ТКЕ було здійснено несанкціонований відбір природного газу.

АТ «НАК «Нафтогаз України» вказує, що зі змісту позовної заяви вбачається та доданими до неї доказами підтверджується що:

- відповідач у 2016 та 2018 роках, за відсутності правових підстав, здійснив відбір природного газу з газотранспортної системи на точці входу до суміжної системи (газорозподільної системи), а в подальшому розподілив відібраний природний газ споживачам підприємствам ТКЕ;

- дії відповідача спричинили виникнення негативного місячного небалансу відповідача;

- з метою врегулювання негативного місячного небалансу позивачем, як оператором ГТС, правомірно було надано відповідачу послуги балансування;

- послуги балансування, надані позивачем, відповідачем протягом встановленого строку оплачені не були.

АТ «НАК «Нафтогаз України» також зазначає, що питання належного/неналежного виконання НАК «Нафтогаз України» умов договорів поставки природного газу не є предметом спору у цій справі, а отже й не може бути предметом дослідження та оцінки судом.

Відповідач у запереченнях на письмові пояснення АТ «НАК «Нафтогаз України», які надійшли до суду 16.04.2019, повністю заперечує проти доводів НАК «Нафтогаз України» з огляду на те, що враховуючи умови договорів поставки, укладених між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та підприємствами ТКЕ, необхідність виконання постанови Кабінету Міністрів України №758 від 01.10.2015, з урахуванням розпоряджень Кабінету Міністрів України від 07.10.2015 №1064-р «Деякі питання опалювального сезону 2015/16 року», від 05.10.2016 №742-р «Деякі питання опалювального сезону 2016/17 року», від 04.10.2017 №720-р «Деякі питання опалювального сезону 2017/18 року», обсяги споживання природного газу підприємствами ТКЕ не можуть бути кваліфіковані, як небаланс відповідного оператора газорозподільної системи. У зв`язку з чим, відповідач вважає, що у нього є всі підстави стверджувати, що обсяги природного газу в квітні 2016, березні 2017, які підлягали постачанню і, як наслідок, подальшому транспортуванню та розподілу є узгодженими та підтвердженими постачальником природного газу - ПАТ «НАК «Нафтогаз України», а тому, доводи ПАТ «НАК «Нафтогаз України» про наявність негативного місячного небалансу саме у ПАТ «Миколаївгаз» за зазначені періоди є хибними та неправдивими, в силу відсутності послуг балансування в газотранспортній системі в частині підприємств ТКЕ, з огляду на те, що необхідний ресурс газу, був наявний у ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та фактично використаний підприємствами ТКЕ на підставі укладених договорів.

У судовому засіданні 16.04.2019 судом оголошено перерву до 07.05.2019 за відповідним клопотанням позивача.

07.05.2019 від відповідача до суду надійшло клопотання, в якому останній просив суд, з урахуванням рівня складності даної справи та значного обсягу матеріалів і доказів, а також зважаючи на наявні рішення господарських судів у спірних правовідносинах, та на значну кількість складових основної суми заборгованості включених позивачем як при її розрахунку, так і при розрахунку 3% річних, пені та інфляції, призначити по ній колегіальний розгляд.

Ухвалою суду від 07.05.2019 призначено колегіальний розгляд даної справи.

На підставі ухвали суду від 07.05.2019 та розпорядження керівника апарату Господарського суду Миколаївської області №145 від 08.05.2019 автоматизованою системою документообігу суду визначена колегія суддів для розгляду даної справи у складі: головуючого судді Мавродієвої М.В., суддів Коваль С.М., Олейняш Е.М.

Ухвалою суду від 10.05.2019 дану справу прийнято до розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Мавродієва М.В., судді Коваль С.М., Олейняш Е.М. Розгляд справи розпочато заново. Підготовче засідання призначено на 11.06.2019.

16.04.2019 від відповідача до суду надійшли письмові заперечення на письмові пояснення ПАТ «НАК «Нафтогаз України», в яких, зокрема, ПАТ «Миколаївгаз» клопотало про залучення до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на його стороні, споживачів природного газу - підприємства ТКЕ, а саме: Обласне комунальне підприємство «Миколаївоблтеплоенерго», Комунальне підприємство Первомайської міської ради «Тепло», Квартирно-експлуатаційний відділ міста Миколаїв, Товариство з обмеженою відповідальністю Експлуатаційна компанія «ЖЕК-5».

Клопотання обґрунтоване тим, що обсяги природного газу в квітні 2016 року, березні, червні 2017 року, які підлягали постачанню і, як наслідок, подальшому транспортуванню та розподілу є узгодженими та підтвердженими постачальником природного газу ПАТ «НАК «Нафтогаз України», а, отже, висновок про негативний місячний небаланс ПАТ «Миколаївгаз» за зазначені періоди без підтверджених обсягів природного газу (лімітів) є неправомірним. Заявлені позовні вимоги АТ «Укртрансгаз» до ПАТ «Миколаївгаз» в обсязі 221,229 тис.куб.м на суму 2493667,70 грн власне і є обсягами газу, спожитими наведеними підприємствами ТКЕ, постачальником яких був ПАТ «ПАК «Нафтогаз України». Крім того, відповідач зазначив, що у разі задоволення позовних вимог, він буде вимушений виставити ОКП «Миколаївоблтеплоенерго», КП Первомайської міської ради «Тепло», КЕВ міста Миколаїв, ТОВ «Експлуатаційна компанія «ЖЕК-5» рахунки на сплату послуг транспортування з коефіцієнтом - 2, як особам, які використовували природній газ без наявності правових підстав.

Ухвалою суду від 11.06.2019 залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Обласне комунальне підприємство «Миколаївоблтеплоенерго», Комунальне підприємство Первомайської міської ради «Тепло», Квартирно-експлуатаційний відділ міста Миколаїв та Товариство з обмеженою відповідальністю Експлуатаційна компанія «ЖЕК-5». Підготовче засідання відкладено на 03.07.2019.

13.03.2019 від відповідача до суду надійшло клопотання, розгляд якого 13.03.2019 судом було відкладено у наступні судові засідання, та в якому останній просив зупинити провадження у даній справі до набрання законної сили рішення Окружного адміністративного суду м.Києва у справі №826/16697/17 за позовом ПАТ «НАК «Нафтогаз України» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 12.09.2017, яким збільшено суми грошового зобов`язання за постачання товарів теплогенеруючими організаціями, в тому числі КП «Первомайської міської ради «Тепло» за березень 2017 року.

Мотивуючи клопотання відповідач посилався на те, що в судовому процесі встановлено факт операцій з постачання природного газу від ПАТ «НАК «Нафтогаз України» третім особам в березні 2017 року, що в свою чергу спростовує доводи позивача у даній справі про надання відповідачу послуги балансування 216,964 тис.куб.м природного газу, які фактично було реалізовано постачальником ПАТ «НАК «Нафтогаз України» для споживача категорії теплоенергетика - КП «Первомайської міської ради «Тепло».

Позивач у письмових запереченнях просив суд відмовити відповідачу у задоволені клопотання про зупинення провадження у справі, посилаючись на те, що звернення ПАТ «НАК «Нафтогаз України» до Окружного адміністративного суду м.Києва (справа №826/16697/17) з позовною заявою до ОВПП ДФС про скасування податкового повідомлення-рішення № від 12.09.2017, не є свідченням того, що вказана обставина унеможливлює розгляд справи по суті №915/1786/18 в суді першої інстанції.

Позивач також зазначав, що в матеріалах справи зібрані вичерпні докази, що підтверджують обов`язковість здійснення відповідачем оплати наданих послуг з балансування обсягів природного газу в тому чи іншому звітному місяці, оскільки вказаний обов`язок визначений не лише умовами договору транспортування природного газу, але й положеннями Кодексу газотранспортної системи - Главою XIV.

Ухвалою суду від 11.06.2019 ПАТ «Миколаївгаз» відмовлено в задоволенні клопотання про зупинення провадження у даній справі.

03.07.2019 за відповідним клопотанням відповідача суд продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів та відклав підготовче засідання на 10.07.2019.

10.07.2019 судом відкладено підготовче засідання на 14.08.2019.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Квартирно-експлуатаційний відділ міста Миколаєва, у письмових поясненнях, які надійшли до суду 22.07.2019, вказує, що повністю підтримує заперечення ПАТ «Миколаївгаз» проти задоволення позову, та зазначає, що КЕВ м.Миколаїв виконав свої зобов`язання за укладеним між ним та ПАТ «НАК «Нафтогаз України» договором №53/16-ТЕ(Т)-22 від 08.02.2016 на постачання природного газу, порушення строків оплати не було, заборгованості за послуги постачання природного газу немає.

КЕВ м.Миколаїв стверджує, що обсяги природного газу в квітні 2016 року, які підлягали постачанню і, як наслідок, подальшому транспортуванню та розподілу є узгодженими та підтвердженими постачальником природного газу ПАТ «НАК «Нафтогаз України».

У зв`язку з перебуванням судді учасника колегії Коваля С.М. у відпустці, розгляд справи, призначений на 14.08.2019, не відбувся.

Ухвалою суду від 28.08.2019 розгляд справи призначено на 12.09.2019.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Обласне комунальне підприємство «Миколаївоблтеплоенерго», у письмових поясненнях, які надійшли до суду 11.09.2019, вказує, що ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» повністю підтримує позицію відповідача - АТ «Миколаївгаз» в частині заперечень щодо віднесення негативного місячного небалансу за обсяг газу, отриманий підприємством без номінацій, на відповідача.

ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» вказує, що між ним та ПАТ «НАК «Нафтогаз України» на опалювальний сезон 2016-2017 років укладено договори на постачання природного газу від 12.10.2016 №5190/1617-ТЕ-22 для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, від 27.10.2016 №5236/1617-БО-22 для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями, від 27.10.2016 №5258/1617-КП-22 для виробництва теплової енергії яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, від 20.04.2017 №1003/17-ЕЕ для виробництва електричної енергії (діє з 01.04.2017), від 17.02.2017 №174/17-ПР-14 для власних потреб (діє з 01.02.2017), від 12.10.2016 №5191/1617-РО-22 для виробництва теплової енергії для релігійних організацій.

ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» стверджує, що у алокація спірних обсягів природного газу на підставі пункту 8 Глави 3 Розділу XII Кодексу ГТС (в редакції постанови НКРЕКП від 28.04.2017 №615) має здійснюватися на ПАТ «НАК «Нафтогаз України». Відповідно, оплата наданих ПАТ «Укртрансгаз» послуг балансування має здійснюватися саме НАК «Нафтогаз України» з подальшим, відшкодуванням відповідно до укладених договорів.

03.07.2019 від відповідача до суду надійшло клопотання, в якому останній просив суд призначити у справі судову економічну експертизу, посилаючись на те, що позивачем, в якості обґрунтування позовних вимог, в частині розрахунку вартості послуг балансування були надані додатки до актів, в яких, зокрема, зазначено ціну газу, за якою позивач здійснював закупівлю природного газу не в місяці, в якому надавались послуги балансування, що на думку відповідача призвело до того, що позивачем без належного документального підтвердження, в односторонньому порядку, з порушенням вимог Розділу XIV Кодексу Газотранспортної системи (в редакції яка діяла в період надання послуг) та п.9.2 Договору було визначено базову ціну газу, яка є основною складовою визначення розміру вартості послуг балансування.

Так, відповідно до Розділу XIV Кодексу газотранспортної системи та п.9.2 Договору вартість послуг балансування за газовий місяць визначається на підставі даних про негативний місячний небаланс замовника за формулою: В балансування = БЦГ * К * ОБГ, де БЦГ - базова ціна газу; ОБГ - обсяг негативного місячного небалансу замовника послуг транспортування; К - коефіцієнт компенсації. При цьому, в п.9.3 Договору зазначено, що базова ціна газу визначається Оператором відповідно до Кодексу. Главою 4 Розділу XIV Кодексу газотранспортної системи визначено послуги балансування та порядок розрахунків, а саме:

1. Розрахунок вартості послуг балансування (ПБ), що були надані замовнику послуг транспортування за місяць, проводиться оператором газотранспортної системи після закінчення газового місяця на підставі даних про місячний небаланс замовника послуг транспортування, що був не врегульований ним відповідно до пунктів 3-5 глави 3 цього розділу.

2. Базова ціна газу (БЦГ) - ціна, яка формується протягом розрахункового періоду оператором газотранспортної системи, та яка складається з ціни закупівлі природного газу і витрат на транспортування і зберігання. Оператор газотранспортної системи визначає БЦГ щомісяця у строк до 10-го числа поточного місяця та розміщує відповідну інформацію на своєму веб-сайті. При цьому БЦГ повинна бути визначена у гривнях за тисячу метрів кубічних та у гривнях за кВт год (інформаційно).

3. Підставою для проведення розрахунку послуг з балансування є односторонній акт про надання послуг балансування обсягів природного газу, оформлений оператором газотранспортної системи відповідно до умов договору транспортування природного газу.

4. Оператор газотранспортної системи до 14-го числа місяця, наступного за звітним, надає замовнику послуг транспортування односторонній акт про надання послуг балансування на обсяги природного газу, місячного небалансу замовника послуг транспортування, що був не врегульований ним відповідно до пунктів 3-5 глави 3 цього розділу, рахунок на оплату, звіт по точкам входу/виходу замовника послуг транспортування (що має містити деталізацію по споживачах замовника послуг транспортування на точках виходу). Замовник послуг транспортування повинен здійснити оплату у строк, що не перевищує 5 банківських днів з дня отримання ним зазначених документів.

Відповідач вважав, що надані позивачем, в якості доказів, на підтвердження надання послуг з балансування за 2017 року та січень - червень 2018 року документи мають сумнівний характер в частині визначення базової ціни газу, яка застосовувалась під час розрахунку заборгованості за надані послуги, що ставить під сумнів всі розрахунки вартості послуг балансування. Це виявляється в тому, що абсолютно всі документи, на підставі яких позивач намагається стягнути заборгованість за послуги балансування складені позивачем в одноособовому порядку та не мають підтвердження, або посилання на будь-які первинні дані бухгалтерського обліку.

Позивач у письмових запереченнях просив суд відмовити відповідачу у задоволені клопотання посилаючись на відсутність потреби у проведенні експертизи та намаганні відповідача у такий спосіб затягти розгляд справи.

В обґрунтування своєї позиції позивач зазначав, що питання які ставляться відповідачем у клопотанні є суто правовими, а відповідь на такі питання міститься у матеріалах судової справи, більш того відповідач в своєму клопотанні не зазначив, які саме спеціальні знання необхідні для визначення розрахунку вартості послуг балансування обсягів природного газу.

Позивач в повному обсязі та в належний спосіб виконує умови Договору, зокрема за таким Договором відповідачу були надані послуги по балансуванню, які на даний час відповідачем не оплачені. Умовами п.2.1 Договору передбачено, що позивач надає відповідачу послуги на умовах, визначених у цьому Договорі, а відповідач сплачує позивачу встановлену в цьому Договорі вартість таких послуг.

Відповідно до положень Кодексу ГТС та умов Договору, передумовою надання послуг балансування є наявність у відповідача негативного місячного небалансу, що не був врегульований у строк до 12-го числа наступного місяця. За результатами здійснення алокації обсягів природного газу, відібраних відповідачем з точки виходу з газотранспортної системи до точки входу до суміжної системи - газорозподільної системи, позивачем були виявлені обсяги негативних місячних небалансів у відповідача за період: лютий, квітень, травень-вересень, жовтень, листопад, грудень 2016; січень-грудень 2017 та січень-червень 2018. Згідно з п.11.4 Договору послуги балансування оформлюються одностороннім актом за підписом позивача на весь обсяг негативного місячного небалансу, неврегульованого відповідачем відповідно до Кодексу ГТС та розділу IX цього Договору.

З огляду на вищезазначене, позивач на виконання умов Договору та вимог Кодексу ГТС надав відповідачу послуги балансування обсягів природного газу за вищевказані періоди на загальну суму 533808574,70 гри, про що позивачем було складено та направлено на адресу відповідача відповідні односторонні акти наданих послуг балансування. Позивач з метою належного виконання умов Договору та вимог Кодексу ГТС щодо надання відповідачу послуг з балансування обсягів природного газу здійснив за власний рахунок закупівлю природного газу за лютий, квітень, травень-вересень, жовтень, листопад, грудень 2016; січень-грудень 2017 та січень-червень 2018, що підтверджується Актами приймання-передачі природного газу для забезпечення власних виробничо-технологічних потреб, покриття витрат та виробничо-технологічних витрат. Отже, позивачем з власного ресурсу було виділено відповідні обсяги природного газу для надання відповідачу послуг з балансування обсягів природного газу.

Розрахунок вартості послуг балансування (ПБ), що були надані замовнику послуг транспортування за місяць, проводиться оператором газотранспортної системи після закінчення газового місяця на підставі даних про місячний небаланс замовника послуг транспортування відповідно до договору транспортування природного газу (п.1 гл.4 Розділу XIV Кодексу ГТС). При цьому, базова ціна газу визначається позивачем відповідно до п.5 Глави 1 Розділу 1 Кодексу ГТС яким передбачено, що базова ціна газу - ціна природного газу, яка формується протягом розрахункового періоду оператором газотранспортної системи на основі витрат на закупівлю природного газу та розміщується оператором газотранспортної системи на власному веб-сайті щомісяця у строк до 10-го числа поточного місяця (п. 1 глави 4 Розділу XIV Кодексу). Базова ціна газу визначена позивачем відповідно до умов п.п.9.2-9.3 Договору. Зазначене підтверджується інформацією з офіційного веб-сайту АТ «Укртрансгаз» щодо встановлення базових цін на газ. Таким чином, з огляду на вищевказане базова ціна газу, зазначена позивачем у розрахунках вартості послуг балансування, сформована у відповідності до вимог Кодексу ГТС та умов Договору підписаного та погодженого між сторонами.

Позивач також зазначав, що в матеріалах справи зібрані вичерпні докази, що підтверджують обов`язковість здійснення відповідачем оплати наданих послуг з балансування обсягів природного газу в тому чи іншому звітному місяці, оскільки вказаний обов`язок визначений не лише умовами договору транспортування природного газу, але й положеннями Кодексу газотранспортної системи - Главою XIV.

Враховуючи встановлену судом під час розгляду справи розбіжність у позиціях відповідача та позивача щодо обґрунтованості визначеної позивачем у актах про надання послуг балансування за період з січня 2017 року по червень 2018 року базової ціни газу, та приймаючи до уваги, що з`ясування фактичної базової ціни газу, яка покладена позивачем в основу розрахунків вартості послуг балансування, потребує спеціальних знань, суд ухвалою від 12.09.2019 призначив у справі судово-економічну експертизу, проведення якої доручив Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

На вирішення експертизи поставлено наступні питання:

1) Чи підтверджуються документально витрати підприємства АТ «Укртрансгаз» за період з січня 2017 року по червень 2018 року на закупівлю природного газу протягом розрахункового періоду для надання послуг балансування, в обсягах достатніх для надання таких послуг?

2) Чи підтверджуються документально витрати підприємства АТ «Укртрансгаз» за період січень 2017 року червень 2018 року, що формують вартість наданих послуг з балансування, а саме базову ціну газу?

3) Чи визначена базова ціна газу у період січень 2017 року червень 2018 року у відповідності до вимог Розділу XIV Кодексу Газотранспортної системи та п.9.2 Договору № від 17.12.2015. Чи підтверджується це документально.

4) Чи підтверджується документально заявлені у позовних вимогах АТ «Укртрансгаз» розрахунки вартості послуг балансування, зазначені в актах за період січень 2017 року червень 2018 року, фактичній вартості наданих послуг з балансування за вказаний період?

Провадження у справі було зупинено до одержання результатів експертизи.

Акціонерне товариство «Укртрансгаз» звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на ухвалу суду від 12.09.2019 про призначення у даній справі судово-економічної експертизи, в якій просило скасувати вказану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для подальшого розгляду позову по суті.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.12.2019 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укртрансгаз» залишено без задоволення, а ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 12.09.2019 у даній справі залишено без змін.

Ухвалами від 20.01.2020, 18.02.2020, 06.04.2020, 12.05.2020, 13.07.2020 та 08.09.2020 суд задовольняв клопотання експертної установи про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи та витребовував у учасників справи оригінали або завірені копії додаткових документів (матеріалів) необхідних для виконання у повному обсязі призначеної у даній справі судово-економічної експертизи та направлення їх до експертної установи, в зв`язку з чим судом щоразу провадження у справі поновлювалось та зупинялось.

В зв`язку з надходженням від Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України експертного висновку №19-6148/6149 від 30.09.2020, ухвалою суду від 01.12.2020 поновлено провадження у справі та призначено розгляд справи на 23.12.2020.

У вказаному експертному висновці експертна установа дійшла, зокрема, наступних висновків:

- по першому питанню, проведеними дослідженнями за наданими документами без співставлення з регістрами аналітичного і синтетичного бухгалтерського обліку витрати підприємства АТ «Укртрансгаз» за період з січня 2017 року по червень 2018 року на закупівлю природного газу протягом розрахункового періоду для надання послуг балансування, в обсягах достатніх для надання таких послуг, підтверджуються за умови, що природний газ, отриманий АТ «Укртрансгаз» відповідно до досліджених Актів приймання-передачі природного газу в обсязі 5850900,543 тис.куб.м від постачальників ПАТ «НАК «Нафтогаз України», ТОВ «Газоторгова Компанія», ТОВ «Еру Трейдинг», ТОВ «Трафігура Юкрейн», ТОВ «Енергосервісна компанія «Еско-Північ» був використаний на підставі Актів надання послуг балансування обсягів природнього газу та Звітів про надані послуги з транспортування договір від 17.12.2015 № для надання послуг балансування у зазначений період в об`ємі 45841,424 тис.куб.м, і зазначені операції відображені у бухгалтерському обліку підприємства у відповідності до норм Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», МСФЗ та Облікової політики ПАТ «Укртрансгаз» від 30.12.2016 №803;

- по другому питанню, за наданими документами витрати підприємства АТ «Укртрансгаз» за період січень 2017 року червень 2018 року, що формують вартість наданих послуг балансування, а саме базову ціну газу, підтверджуються в частині вартості природного газу, а витрати на транспортування і зберігання природного газу, які відповідно до Кодексу ГТС є складовою базової ціни газу для визначення вартості послуг балансування, за наданими документами відсутні;

- по третьому питанню, за наданими документами, а саме Актами надання послуг балансування обсягів природного газу та додатками до них, базова ціна газу у період січень 2017 року червень 2018 року визначена за ціною газу, за якою АТ «Укртрансгаз» здійснив закупівлю природного газу, що не відповідає вимогам розділу ХІV Кодексу ГТС, відповідно до якого БЦГ складається з ціни закупівлі природного газу і витрат на транспортування і зберігання;

- по четвертому питанню, заявлені у позовних вимогах АТ «Укртрансгаз» розрахунки вартості послуг балансування, зазначені в актах за період січень 2017 року червень 2018 року в сумі 533808574,70 грн з ПДВ, не відповідають фактичній вартості наданих послуг з балансування за вказаний період, яка за наданими документами, з урахуванням норм діючого законодавства та умов договору №151200071 транспортування природного газу від 17.12.2015, становить 467958673,24 грн.

У зв`язку з необхідністю належної підготовки справи для розгляду по суті та з метою дотримання процесуальних прав сторін щодо ознайомлення з експертним висновком та надання відповідних пояснень чи заперечень, ухвалами суду від 23.12.2020, 21.01.2021 та 05.02.2021 розгляд справи відкладався відповідно на 21.01.2021, 05.02.2021 та 02.03.2021 за відповідними клопотаннями учасників справи.

02.03.2021 від відповідача до суду надійшло клопотання про зупинення провадження у даній справі до розгляду Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного суду справи №922/3987/19 за позовом АТ «Укртрансгаз» до АТ «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» про стягнення грошових коштів у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань з оплати добових небалансів.

В обґрунтування вказаного клопотання відповідач зазначав, що правовий висновок об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду буде мати суттєве значення для вирішення спору у даній справі, оскільки предмет та підстави позову у справі №922/3987/19 є подібними, і у справі №922/3987/19 будуть встановлюватися підстави для проведення розрахунку послуг з балансування на підставі одностороннього акта про надання послуг балансування обсягів природного газу.

У зв`язку з необхідністю належної підготовки справи для розгляду по суті та з метою надання можливості учасникам справи ознайомитися з клопотанням про зупинення провадження по справі та надання вмотивованих заперечень на нього, суд ухвалою від 02.03.2021 відклав розгляд справи на 22.03.2021.

22.03.2021 розгляд справи не відбувся у зв`язку з перебуванням судді - учасника колегії Коваля С.М. у відпустці.

Після виходу судді Коваля С.М. з відпустки 23.03.2021 розгляд справи судом призначено на 09.04.2021.

22.03.2021 від позивача до суду надійшли заперечення на вказане клопотання відповідача про зупинення провадження у даній справі, в яких позивач стверджує про неактуальність такого клопотання відповідача, оскільки 19.03.2021 Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного суду у справі №922/3987/19 оголошено вступну та резолютивну частини постанови про задоволення касаційної скарги АТ «Укртрансгаз» та скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій про відмову у задоволені позову.

Враховуючи, що Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного суду 19.03.2021 закінчено перегляд справи №922/3987/19 та винесено відповідну постанову, суд не вбачав правових підстав для зупинення провадження у даній справі.

Ухвалою суду від 09.04.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 18.05.2021. Повідомлено учасників справи, що заяви та клопотання пов`язані з розглядом справи, які не були ними заявлені з поважних причин в підготовчому засіданні, можуть бути надані суду до початку розгляду справи по суті.

18.05.2021 судовий розгляд справи відкладено на 24.06.2021.

24.06.2021 розгляд справи не відбувся у зв`язку з перебуванням головуючого судді - Мавродієвої М.В. у відпустці.

Ухвалою суду від 29.06.2021 справу призначено до розгляду на 12.07.2021.

12.07.2021 та 28.07.2021 судом відкладався розгляд справи відповідно на 28.07.2021 та 09.09.2021.

09.09.2021 розгляд справи не відбувся у зв`язку з перебуванням судді учасника колегії Коваля С.М. у відпустці.

Ухвалою суду від 06.10.2021 справу призначено до судового розгляду на 04.11.2021.

В ході розгляду справи учасники справи підтримували висловлені позиції та доводи, викладені на їх обґрунтування.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, явку повноважних представників у судове засідання 04.11.2021 не забезпечили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Судом також враховано, що явка представників учасників справи не визнавалась судом обов`язковою.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомленні про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі, зокрема повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Крім того, судом враховано, що у письмових заявах (клопотаннях) треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, просили суд розглядати справу без їх участі.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті за відсутності представників третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

У судовому засіданні 04.11.2021 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

17.12.2015 між Публічним акціонерним товариством «Укртрансгаз», як Оператором, та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз», як Замовником, було укладено договір транспортування природного газу № (далі Договір) (т.1 а.с.39-49).

Предметом укладеного Договору є надання Оператором Замовнику послуги транспортування природного газу (далі - Послуги) на умовах, визначених у цьому Договорі та обов`язок Замовника сплачувати Оператору встановлену у цьому Договорі вартість таких послуг (п.2.1 Договору).

Відповідно до п.2.2 Договору послуги надаються на умовах, визначених у Кодексі газотранспортної системи, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2493 (далі - Кодекс), з урахуванням особливостей, передбачених цим Договором.

Пунктом 2.3 Договору передбачено перелік послуг, які можуть бути надані Замовнику за цим Договором, а саме:

- послуга замовленої потужності в точках входу та виходу до/з газотранспортної системи (далі - розподіл потужності);

- послуги фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою на підставі підтверджених номінацій (далі - транспортування);

- послуги балансування обсягів природного газу, які подаються до газотранспортної системи і відбираються з неї (далі - балансування).

Пунктом 2.4 Договору визначено, що обсяг послуг, які надаються за цим Договором, визначається підписанням додатка 1 (розподіл потужності) та/або додатка 2 (транспортування) до цього Договору.

Приймання-передача газу, документальне оформлення та подання звітності Оператору здійснюється відповідно до вимог Кодексу (п.2.5 Договору).

Згідно пунктів 2.6 та 2.7 Договору Замовник має виконувати вимоги, визначені в Кодексі, подавати газ в точках входу та/або приймати газ у точках виходу в обсягах, встановлених цим Договором, протягом погоджених термінів, а також оплачувати послуги на умовах, зазначених у Договорі. Оператор має виконувати вимоги, визначені в Кодексі, приймати газ в точках входу та/або передавати газ у точках виходу в обсягах, встановлених цим Договором, протягом погоджених термінів.

Пунктом 4.1 Договору зокрема передбачено обов`язок Замовника: своєчасно та у повному обсязі оплачувати вартість наданих йому послуг; дотримуватися обмежень, встановлених цим Договором та Кодексом; вчасно врегульовувати небаланси.

Відповідно до п.5.1 Договору порядок комерційного обліку природного газу (у тому числі приладового) та перевірки комерційних вузлів обліку, а також порядку приймання-передачі природного газу в точках входу/виходу до/з транспортної системи та визначення і перевірки параметрів якості в цих точках здійснюється Сторонами відповідно до вимог Кодексу та з урахування цього Договору.

Згідно п.6.3 Договору, надання номінацій (реномінацій) для отримання транспортування здійснюється у порядку, встановленому Кодексом.

Як встановлено п.7.1 Договору вартість послуг балансування розраховується за фактичною вартістю, яка визначається відповідно до порядку, встановленого Кодексом.

Пунктом 9.1 Договору передбачено, що у разі виникнення у Замовника негативного місячного небалансу та неврегулювання ним негативного місячного небалансу відповідно до Кодексу в строк до дванадцятого числа місяця, наступного за газовим місяцем, Замовник зобов`язаний сплатити Оператору за послуги балансування. Негативний місячний небаланс замовника визначається відповідно до Кодексу.

Вартість послуг балансування за газовий місяць визначається на підставі даних про негативний місячний небаланс замовника за формулою:

В балансування = БЦГ х К х Qбг, де:

БЦГ - базова ціна газу;

Qбг - обсяг негативного місячного небалансу замовника послуг транспортування;

К - коефіцієнт компенсації, що дорівнює 1,2. При розмірі небалансу до 5% від обсягу природного газу, відібраного з газотранспортної системи, як визначено таким пунктом договору, застосовується коефіцієнт, що дорівнює 1 (п.9.2 Договору).

Згідно п.9.3 Договору базова ціна газу визначається Оператором відповідно до Кодексу. Оператор визначає базову ціну газу щомісяця в строк до 10 числа місяця, наступного за газовим місяцем, та розміщує її на своєму веб-сайті.

Оператор до 14 числа місяця, наступного за газовим місяцем, надає Замовнику на його електрону адресу розрахунок вартості послуг балансування та рахунок-фактуру; Замовник зобов`язаний здійснити оплату у строк, що не перевищує п`яти банківських днів (п.9.4 Договору).

Відповідно до змісту п.11.4 Договору послуги балансування оформлюються одностороннім актом за підписом Оператора на весь обсяг негативного місячного небалансу, неврегульованого Замовником відповідно до Кодексу та розділу ІХ цього Договору.

Пунктом 13.5 Договору встановлено, що у разі порушення Замовником строків оплати, передбачених цим Договором, останній сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Цей Договір набирає чинності з дня його укладення на строк до 31.12.2016, умови Договору застосовуються до відносин Сторін, які виникли до його укладення, а саме з 01.12.2015. Цей Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менш ніж за місяць до закінчення строку дії цього Договору жодною із Сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов (п.17.1 Договору).

Як встановлено судом, на адресу відповідача за супровідними листами з описами вкладення до них позивачем були направлені односторонні акти надання послуг балансування обсягів природного газу по Договору за період січень 2017 року червень 2018 року з доданими до цих актів розрахунками вартості послуг балансування і рахунками, а також коригуючі акти до актів попередніх періодів (за лютий, квітень - вересень, листопад - грудень 2016 року, січень - квітень 2017 року) на загальну суму 533808574,70 грн (т.1 а.с.50-54, 58-61, 64-66, 69-71, 74-78, 81-84, 87-89, 92-94, 97-99, 102-110, 113-124, 129-133, 138-145, 150-154, 159-168, 173-177, 182-186, 191-195, 200-204, 210-214, 220-224, 226-230, 232-236, 242-246, 252-256, 262-266, 272-276, 282-286, 292-298).

Позивач вказує, що підставами для складання зазначених актів є виникнення негативного місячного небалансу у січні 2017 року - червні 2018 року та необхідність коригування розміру наданих послуг з балансування за 2016 - 2017 роки.

При цьому, як зазначає позивач, коригування розміру відповідних послуг балансування було здійснено на підставі рішення суду у справі №910/10225/16 за позовом ПАТ «Укртрансгаз» до ПАТ «НАК «Нафтогаз України» про стягнення заборгованості за надані в січні - червні 2016 року послуги з балансування обсягів природного газу в розмірі 924831801,05 грн, яким в задоволені позову ПАТ «Укртрансгаз» було відмовлено.

Розрахунок послуг балансування, як зазначає позивач, проведено на підставі довідок «Інформація про надходження на точках входу, та розподіл по точках виходу обсягів природного газу віднесених Оператором газорозподільних мереж, з зазначенням обсягів небалансу за 2016 - 2018 роки» (т.1 а.с.299-326), звітів про надані послуги з транспортування за відповідний період, місячних звітів ПАТ «Миколаївгаз» про фактичні обсяги розподілу природного газу по постачальниках та звітів про поділ фактичного обсягу (об`єму) природного газу, відібраного з точки виходу ПАТ «Миколаївгаз» (між замовниками послуги транспортування (постачальниками) в розрізі їх контрагентів (споживачів) (т.1 а.с.55-57, 62, 63, 67, 68, 72, 73, 79, 80, 85, 86, 90, 91, 95, 96, 100, 101, 111, 112, 125-128, 134-137, 146-149, 155-158, 169-172, 178-181, 187-190, 196-199, 205-209, 215-219, 225, 231, 237-241, 247-251, 257-261, 267-271, 277-281, 287-291).

Судом також встановлено, що відповідачем здійснювались розрахунки за послуги балансування, що підтверджується відповідними банківськими виписками (т.2 а.с.19-59).

Як зазначає позивач в заяві про усунення недоліків №101вих-19-66 від 08.01.2019 та не заперечується відповідачем, останнім було сплачено протягом 2017 року та січня - червня 2018 року 143060060,77 грн на виконання постанови Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002, а також 16020599,93 грн на підставі спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України №2747/у від 19.05.2017 та №4493/у від 19.12.2017 (т.2 а.с.9-18). Відповідно до наданого АТ «Укртрансгаз» розрахунку позовних вимог (т.1 а.с.24-29), такі оплати були зараховані останнім за послуги з балансування за відповідним договором, у тому числі і за актами коригування.

При цьому, судом встановлено, що у призначенні платежів є посилання лише на постанову Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002 і договір транспортування № від 17.12.2015.

Позивач стверджує, що відповідачем не здійснено розрахунки за послуги балансування з урахуванням коригування за відповідні періоди на суму 374727914,00 грн.

Позивачем також здійснено нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат на суми сплачених послуг за постановою Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002, які й заявлені у даній справі до стягнення.

Предметом спору у даній справі є наявність у відповідача обов`язку оплатити відповідні послуги з балансування за односторонніми актами позивача, у тому числі коригуючими, та застосування до нього відповідальності, встановленої чинним законодавством та умовами договору за порушення відповідних зобов`язань.

На підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам сторін, суд дійшов наступних висновків.

Правове регулювання взаємовідносин оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також визначення правових, технічних, організаційних та економічних засад функціонування газорозподільних систем здійснюється Кодексом газотранспортної системи, Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2496 від 30.09.2015, а також положеннями Закону України «Про ринок природного газу», Цивільного та Господарського кодексів України.

Відповідно до пунктів 7, 45 частини 1 статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) газотранспортна система - технологічний комплекс, до якого входить окремий магістральний газопровід з усіма об`єктами і спорудами, пов`язаними з ним єдиним технологічним процесом, або кілька таких газопроводів, якими здійснюється транспортування природного газу від точки (точок) входу до точки (точок) виходу; транспортування природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газотранспортною системою з метою його доставки до іншої газотранспортної системи, газорозподільної системи, газосховища, установки LNG або доставки безпосередньо споживачам, але що не включає переміщення внутрішньопромисловими трубопроводами (приєднаними мережами) та постачання природного газу.

У частинах 1, 2 статті 32 зазначеного Закону закріплено, що транспортування природного газу здійснюється на підставі та умовах договору транспортування природного газу в порядку, передбаченому кодексом газотранспортної системи та іншими нормативно-правовими актами. За договором транспортування природного газу оператор газотранспортної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги транспортування природного газу на період та умовах, визначених у договорі транспортування природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газотранспортної системи встановлену в договорі вартість послуг транспортування природного газу. Типовий договір транспортування природного газу затверджується Регулятором. Оператор газотранспортної системи має забезпечити додержання принципу недискримінації під час укладення договорів транспортування природного газу із замовниками.

Так, постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2497 від 30.09.2015 було затверджено типову форму договору транспортування природного газу, за яким оператор надає замовнику послугу транспортування природного газу на умовах, визначених у цьому договорі, а замовник сплачує оператору встановлені в цьому договорі вартість такої послуги та плату (за їх наявності), які виникають при його виконанні. Додатком до зазначеної постанови Нацкомісії є типовий договір транспортування природного газу та додатки до нього, а саме: додаток 1 - розподіл потужності, додаток 2 - розподіл потужності з обмеженнями, додаток 3 - перелік комерційних вузлів обліку газу, фактично встановлених у пунктах приймання-передачі газу.

Регламентом функціонування газотранспортної системи України є Кодекс газотранспортної системи, який затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2493 від 30.09.2015, який визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газотранспортної системи України.

Відповідно до пункту 4 глави 3 розділу І Кодексу газотранспортної системи експлуатацію газотранспортної системи здійснює виключно оператор газотранспортної системи.

Згідно з пунктом 5 глави 1 розділу І Кодексу газотранспортної системи договір транспортування - договір, укладений між оператором газотранспортної системи та замовником послуг транспортування природного газу на основі типового договору транспортування природного газу, затвердженого Регулятором, згідно з яким оператор газотранспортної системи надає замовнику одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу на період та умовах, визначених у такому договорі, а замовник послуг транспортування оплачує оператору газотранспортної системи вартість отриманих послуг (послуги).

Частиною 1 статті 35 Закону України «Про ринок природного газу» визначено, що правила балансування повинні бути справедливими, недискримінаційними, прозорими та обумовленими об`єктивними чинниками; такі правила мають відображати реальні потреби газотранспортної системи з урахуванням ресурсів у розпорядженні оператора газотранспортної системи; такі правила мають бути засновані на ринкових принципах; такі правила мають створювати економічні стимули для балансування обсягів закачування і відбору природного газу самими замовниками.

Частина 2 вказаної норми встановлює, розмір плати за небаланси замовників визначається виходячи із обґрунтованих та реальних витрат оператора газотранспортної системи, пов`язаних із здійсненням балансування. При визначенні розміру плати за небаланси замовників не допускається перехресне субсидіювання між замовниками, у тому числі шляхом збільшення вартості приєднання нових об`єктів замовників до газотранспортної системи.

При цьому, оператором газотранспортної системи, в силу пункту 19 частини 1 статті 1 Закону України «Про ринок природного газу», є суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників).

Як визначено пунктом 5 глави 1 розділу 1 Кодексу ГТС, балансування це діяльність, яка здійснюється оператором газотранспортної системи в рамках надання послуг транспортування, що полягає у врівноваженні попиту та пропозиції природного газу у газотранспортній системі, що охоплює фізичне балансування та комерційне балансування.

Зазначеним пунктом встановлено:

- фізичним балансуванням є заходи, що вживаються оператором газотранспортної системи для забезпечення цілісності газотранспортної системи, а саме, необхідного співвідношення обсягів природного газу, що фізично надійшли через точки входу, і обсягів природного газу, фізично відібраного з точок виходу;

- комерційне балансування - діяльність оператора газотранспортної системи, що полягає у визначенні та врегулюванні небалансу, який виникає з різниці між обсягами природного газу, що надійшли через точки входу, і обсягів природного газу, відібраного через точку виходу, у розрізі замовників послуг транспортування, що здійснюється на основі даних, отриманих у процедурі алокації.

Поряд з цим, відповідним пунктом також дано визначення, що алокація - це підтвердження поділу за певний розрахунковий період фактичного обсягу (об`єму) природного газу, поданого для транспортування в точку входу або відібраного з точки виходу, між замовниками послуги транспортування, у тому числі в розрізі їх контрагентів (споживачів), що здійснюється відповідно до вимог розділу XII цього Кодексу.

Пунктом 3 глави 3 розділу XIV Кодексу ГТС встановлено, що перевищення обсягів відібраного природного газу з газотранспортної системи над обсягами переданого природного газу є негативним небалансом.

Згідно з пунктом 2 розділу XIII Кодексу ГТС замовники послуг транспортування зобов`язані своєчасно врегульовувати свої небаланси; оператор газотранспортної системи надає послуги балансування виключно з метою підтримання звичайного рівня функціонування газотранспортної системи в разі недотримання замовниками послуг транспортування своїх підтверджених номінацій.

Небалансом, відповідно до пункту 4 глави 1 розділу 1 Кодексу ГТС є різниця між обсягами природного газу, поданими замовником послуг транспортування для транспортування на точці входу та відібраними замовником послуг транспортування з газотранспортної системи на точці виходу, що визначається за процедурою алокації.

Негативним небалансом, як визначено пунктом 3 глави ХIV є перевищення обсягів відібраного природного газу з газотранспортної системи над обсягами переданого природного газу.

Відповідно до пунктів 4, 7 глави 3 Розділу XIV Кодексу ГТС (в редакції, чинній на момент здійснення балансування) у разі негативного значення небалансу замовник послуг транспортування до 12-го числа наступного місяця здійснює:

- купівлю природного газу в інших замовників послуг транспортування;

- відбір природного газу шляхом подання оператору газосховища балансуючої номінації для врегулювання остатнього небалансу за цей газовий місяць;

- місячний небаланс, який виник у замовника послуг транспортування та не був врегульований в строк до 12-го числа наступного місяця, врегульовується оператором газотранспортної системи за рахунок таких заходів: при негативному місячному небалансі - за рахунок надання послуг балансування (до 01.07.2017), за рахунок надання природного газу замовнику послуг транспортування в рамках послуги балансування для покриття ним неврегульованого обсягу природного газу (після 01.07.2017).

Отже, з положень Кодексу ГТС вбачається, що місячний небаланс розраховується оператором газотранспортної системи на підставі фактичних даних, одержаних у процесі алокації, яку здійснює оператор газотранспортної системи, а також алокацій, одержаних від операторів суміжних газотранспортних систем, операторів газорозподільних систем, операторів газосховищ, газовидобувних підприємств або прямих споживачів (тобто алокацій обсягів природного газу як для точок входу, так і алокацій обсягів природного газу для точок виходу).

Враховуючи положення Кодексу ГТС та умови укладеного між позивачем та відповідачем договору, для наявності підстав для оплати виставленого оператором рахунку вартості послуг балансування законодавчо передбачено сукупність обставин у наступній послідовності:

1) виникнення негативного місячного небалансу;

2) неврегулювання замовником послуг транспортування самостійно небалансу в строк до 12-го числа місяця, наступного за газовим місяцем;

3) оформлення оператором одностороннього акту на обсяг неврегульованого замовником обсягу небалансу;

4) надання оператором замовнику до 14-го числа місяця, наступного за газовим місяцем розрахунок вартості послуг балансування та рахунок-фактуру.

Відповідний висновок щодо застосування вказаних норм викладений у постановах Верховного Суду від 18.06.2019 у справі №922/1580/18, від 17.07.2019 у справі №906/408/18.

Відповідно до пунктів 1, 2 глави 3 розділу XIV Кодексу ГТС, оператор газотранспортної системи визначає місячний небаланс для кожного місяця як різницю між обсягом природного газу, який замовник послуг транспортування передав у точках входу і отримав з газотранспортної системи у точках виходу (у тому числі щодо власних споживачів) за цей газовий місяць; місячний небаланс розраховується оператором газотранспортної системи до 10-го числа наступного місяця на підставі фактичних даних, одержаних у процесі алокації, яку здійснює оператор газотранспортної системи, а також алокацій, одержаних від операторів суміжних газотранспортних систем, операторів газорозподільних систем, операторів газосховищ, газовидобувних підприємств або прямих споживачів.

Виходячи з вищенаведеного та враховуючи умови пункту 9.4 Договору, позивач як оператор газотранспортної системи до 14-го числа місяця, наступного за звітним, має надати відповідачу односторонній акт про надання послуг балансування.

Однак, у даній справі судом встановлено, що позивачем, в порушення п.9.4 Договору, коригуючі акти за лютий, квітень-червень 2016 року направлялись відповідачу у червні 2017 року, коригуючі акти за липень-вересень та листопад 2016 року направлялись відповідачу у липні 2017 року, коригуючі акти за грудень 2016 року направлялись відповідачу у серпні 2017 року. В свою чергу, коригуючі акти за січень-лютий 2017 року направлені в серпні 2017 року, а за березень-квітень 2017 року - у липні 2017 року.

На думку суду, вказані дії позивачем вчинено з порушенням будь-яких розумних строків для оформлення наданих послуг балансування, визначених Кодексом ГТС та Договором (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.03.2019 у справі №923/351/18).

Водночас повторне здійснення балансування газу у червні-серпні 2017 року за минулі місяці 2016 року і січень-квітень 2017 року на підставі додаткових або коригуючих актів не передбачене положеннями Договору та Кодексу ГТС, тому відсутні підстави для стягнення з відповідача заборгованості за послуги балансування обсягів природного газу за коригуючими актами.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №924/447/18 та від 12.06.2019 у справі №920/344/18.

У зв`язку з цим суд відхиляє посилання позивача на ст.ст.50, 192 Податкового кодексу України в обґрунтування доводів щодо наділення позивача правом на коригування вартості попередньо наданих послуг, оскільки між сторонами виникли спірні господарські правовідносини, тоді як в силу вимог ч.1 ст.4 ГК України фінансові (в тому числі податкові) відносини за участі суб`єктів господарювання, що виникають у процесі формування та контролю виконання бюджетів усіх рівнів, що не є предметом регулювання Господарського кодексу України.

Вищенаведеним також спростовується твердження позивача про наявність у нього права на здійснення коригування фактичних даних первинних документів про надання послуг балансування, яке підтверджується висновками, викладеними у постановах Вищого господарського суду України у справах №922/1688/16, №922/1689/16 та №904/4505/16.

До того ж, за змістом ч.4 ст.236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд має враховувати висновки щодо застосування норм права, викладені саме в постановах Верховного Суду, тоді як постанови Вищого господарського суду України не є джерелом правозастосовчої практики в розумінні цієї правової норми (наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.10.2019 у справі №922/1382/18).

На думку колегії суддів, вказане свідчить про те, що позивач без наявності на те правових підстав здійснив перерахунок послуг балансування попередніх місяців, за якими позивачем вже складалися акти надання послуг балансування за відповідні періоди.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивач при розрахунку послуг балансування, посилаючись на п.9.1 Договору, застосовує коефіцієнт - 1,2 з посиланням на те, що розмір небалансу у відповідні періоди був більше 5% від обсягу природного газу, відібраного з газотранспортної системи.

При цьому, відповідач оспорює твердження позивача по те, що небаланс у спірні місяці був більше 5%, та вказує на безпідставність застосування коефіцієнту - 1,2 при розрахунку послуг балансування.

Суд погоджується з доводами відповідача щодо безпідставного застосування коефіцієнту - 1,2 при розрахунку послуг балансування з наступних підстав.

Відповідно до пункту 1 глави 4 розділу XIV Кодексу ГТС розрахунок вартості послуг балансування, що були надані замовнику послуг транспортування за місяць, проводиться оператором ГТС після закінчення газового місяця на підставі даних про місячний небаланс замовника послуг транспортування, що не був врегульований ним відповідно до пунктів 3-5 глави 3 цього розділу.

Згідно пункту 9.1 Договору у разі виникнення у замовника негативного місячного небалансу та не врегулювання ним негативного місячного небалансу відповідно до вимог Кодексу ГТС в строк до 12-го числа місяця, наступного за газовим місяцем, замовник зобов`язується сплатити оператору за послуги балансування. Розмір негативного місячного небалансу замовника визначається відповідно до вимог Кодексу ГТС.

Пунктом 9.2 Договору визначено, що вартість послуг балансування за газовий місяць визначається на підставі даних про негативний місячний небаланс Замовника за формулою, в якій коефіцієнт компенсації, що дорівнює - 1,2. При розмірі небалансу до 5% від обсягу природного газу, відібраного з газотранспортної системи, застосовується коефіцієнт, що дорівнює - 1.

Пунктом 4 глави 6 розділу ІІІ Кодексу ГРМ визначено, що об`єм (обсяг) фактичних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу за підсумками місяця та календарного року визначаються оператором ГРМ відповідно до глави 1 розділу ХІІ цього Кодексу та розраховуються як різниця між об`ємом (обсягом) надходження природного газу до ГРМ у відповідний період і об`ємом (обсягом) природного газу, який розподілений між підключеними до/через ГРМ споживачами та переданий в суміжні ГРМ протягом зазначеного періоду.

Отже, фактичний обсяг фактичних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу визначається оператором ГРМ шляхом розрахунку і є залишком нерозподіленого газу за підсумками місяця.

Аналіз положень законодавства у сфері газопостачання дає підстави для висновку, що для визначення коефіцієнту компенсації за визначеною в пункті 9.2 Договору формулою, яка підлягає застосуванню при визначенні вартості послуг з балансування обсягів природного газу (при негативному місячному небалансі), процентне співвідношення розміру небалансу обраховується (визначається) від обсягу природного газу, відібраного замовником з газотранспортної системи - з врахуванням всіх обсягів газу у розрізі кожного замовника послуг транспортування, переданого до газотранспортної системи та відібраного з газотранспортної системи, у тому числі у розрізі контрагентів (споживачів) замовника (наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.09.2018 у справі №916/1807/16, від 04.12.2018 у справі №927/276/18, від 05.03.2019 у справі №923/351/18, від 27.03.2019 у справі №906/110/18 та від 09.04.2019 у справі №903/394/18).

Дослідивши наявні в матеріалах алокації, акти надання послуг балансування газу та методику їх розрахунку, судом встановлено, що розмір небалансу відповідача, з урахуванням всіх обсягів газу у розрізі кожного замовника послуг транспортування, складає менше 5% від обсягу природного газу за спірні місяці (крім серпня 2017 року лютого 2018 року, де такий обсяг був більше 5%), який було відібрано з газотранспортної системи, у зв`язку з чим, в силу пункту 9.2 Договору № від 17.12.2015, слід застосовувати коефіцієнт компенсації - 1.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем у відповідних актах неправильно розраховано вартість послуг балансування із застосуванням коефіцієнту компенсації - 1,2, що призвело до збільшення вартості таких послуг.

Враховуючи встановлену судом під час розгляду справи розбіжність у позиціях відповідача та позивача щодо обґрунтованості визначеної позивачем у актах про надання послуг балансування за період з січня 2017 року по червень 2018 року базової ціни газу, та приймаючи до уваги, що з`ясування фактичної базової ціни газу, яка покладена позивачем в основу розрахунків вартості послуг балансування, потребує спеціальних знань, суд ухвалою від 12.09.2019 призначив у справі судово-економічну експертизу, проведення якої доручив Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України надано суду експертний висновок №19-6148/6149 від 30.09.2020.

Відповідно до ст.98 ГПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

На розгляд експерта було поставлено питання, чи підтверджуються документально витрати підприємства АТ «Укртрансгаз» за період з січня 2017 року по червень 2018 року на закупівлю природного газу протягом розрахункового періоду для надання послуг балансування, в обсягах достатніх для надання таких послуг?

Відповідно до Висновку по цьому питанню встановлено наступне:

Проведеними дослідженнями за наданими документами без співставлення з регістрами аналітичного і синтетичного бухгалтерського обліку витрати підприємства АТ «Укртрансгаз» за період з січня 2017 року по червень 2018 року на закупівлю природного газу протягом розрахункового періоду для надання послуг балансування, в обсягах достатніх для надання таких послуг, підтверджуються за умови, що природний газ, отриманий АТ «Укртрансгаз» відповідно до досліджених Актів приймання-передачі природного газу в обсязі 5850900,543 тис.куб.м від постачальників ПАТ «НАК «Нафтогаз України», ТОВ «Газоторгова Компанія», ТОВ «Еру Трейдинг», ТОВ «Трафігура Юкрейн», ТОВ «Енергосервісна компанія «Еско-Північ» був використаний на підставі Актів надання послуг балансування обсягів природнього газу та Звітів про надані послуги з транспортування договір від 17.12.2015 № для надання послуг балансування у зазначений період в об`ємі 45841,424 тис.куб.м, і зазначені операції відображені у бухгалтерському обліку підприємства у відповідності до норм Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», МСФЗ та Облікової політики ПАТ «Укртрансгаз» від 30.12.2016 №803.

На розгляд експерта було поставлено питання, чи підтверджуються документально витрати підприємства АТ «Укртрансгаз» за період січень 2017 року червень 2018 року, що формують вартість наданих послуг з балансування, а саме базову ціну газу, у Висновку встановлено наступне:

За наданими документами витрати підприємства АТ «Укртрансгаз» за період січень 2017 року червень 2018 року, що формують вартість наданих послуг балансування, а саме базову ціну газу, підтверджуються в частині вартості природного газу, а витрати на транспортування і зберігання природного газу, які відповідно до Кодексу ГТС є складовою базової ціни газу для визначення вартості послуг балансування, за наданими документами відсутні.

На розгляд експерта було поставлено питання, чи визначена базова ціна газу у період січень 2017 року червень 2018 року у відповідності до вимог Розділу XIV Кодексу Газотранспортної системи та п.9.2 Договору № від 17.12.2015? Чи підтверджується це документально?

Відповідно до Висновку по цьому питанню встановлено наступне:

За наданими документами, а саме Актами надання послуг балансування обсягів природного газу та додатками до них, базова ціна газу у період січень 2017 року червень 2018 року визначена за ціною газу, за якою АТ «Укртрансгаз» здійснив закупівлю природного газу, що не відповідає вимогам розділу ХІV Кодексу ГТС, відповідно до якого БЦГ складається з ціни закупівлі природного газу і витрат на транспортування і зберігання.

На розгляд експерта поставлено питання, чи підтверджується документально заявлені у позовних вимогах АТ «Укртрансгаз» розрахунки вартості послуг балансування, зазначені в актах за період січень 2017 року червень 2018 року, фактичній вартості наданих послуг з балансування за вказаний період?

Відповідно до Висновку по цьому питанню встановлено наступне:

Заявлені у позовних вимогах АТ «Укртрансгаз» розрахунки вартості послуг балансування, зазначені в актах за період січень 2017 року червень 2018 року в сумі 533808574,70 грн з ПДВ, не відповідають фактичній вартості наданих послуг з балансування за вказаний період, яка за наданими документами, з урахуванням норм діючого законодавства та умов договору №151200071 транспортування природного газу від 17.12.2015, становить 467958673,24 грн.

Позивач у письмових поясненнях, які надійшли до суду 21.01.2021, вказує, що експертний висновок містить відповіді на питання, без врахування положень законодавства, що регулюють спірні правовідносини на ринку природного газу, без врахування наявних у матеріалах справи документальних доказів та фактичних обставин справи.

Позивач зазначає, що експертом здійснено власний розрахунок вартості послуг балансування за період січень 2017 року червень 2018 року, який містить розбіжності в сумі 65849901,46 грн з розрахунками, зазначеними у додатках до актів надання послуг балансування обсягів природного газу АТ «Укртрансгаз», чим останній вийшов за межі поставлених питань щодо розміру базової ціни газу.

Позивач стверджує, що експертом неповною мірою проаналізовано та не враховано документи, надані АТ «Укртрансгаз», які стосуються розрахунку базової ціни газу для послуг балансування природного газу та положень Кодексу ГТС.

Позивач вважає, що наведені у експертному висновку питання належать до оцінки правомірності позовної вимоги, що належить саме суду при дослідженні всіх доказів у справі в їх сукупності. Сформульовані висновки з питань застосування коефіцієнту та вартості послуг балансування, віднесення обсягів споживачів в алокацію відповідача, який є Оператором ГРМ належать до сфери правової оцінки суду, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду.

Згідно ч.1 ст.104 ГПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

У перевірці й оцінці експертного висновку господарським судам слід з`ясовувати: чи було додержано вимоги законодавства при проведенні судової експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком судової експертизи.

Дослідивши наявний у матеріалах справи висновок судово-економічної експертизи, колегія суддів вважає, що такий висновок викликає у суду сумніви у його правильності та не відповідає вимогам законодавства стосовно критеріїв повноти, ясності та обґрунтованості, оскільки експертом не надано однозначних відповідей на поставлені судом питання, а тому суд не приймає його до уваги як належний та допустимий доказ.

За приписами статті 117 Конституції України, Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

Відповідно до пункту 1 розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 №742-р «Про деякі питання опалювального сезону 2016/17 року» для забезпечення безперебійного постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії для бюджетних установ, релігійних та інших організацій, надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню Публічному акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та постачальникам природного газу до початку опалювального сезону 2016/17 року (далі - опалювальний сезон) видати номінації теплогенеруючим і теплопостачальним організаціям відповідно до договорів, які укладені з ними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2016 №357 «Про затвердження Примірного договору про постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії», та з дотриманням принципу недискримінації.

Отже, на підставі вказаного розпорядження, яке є обов`язковим до виконання, на Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та постачальників природного газу покладено обов`язок видати номінації теплогенеруючим і теплопостачальним організаціям ще на початку опалювального сезону.

Аналогічний висновок про обов`язок Публічного акціонерного товариства «НАК «Нафтогаз України» видати номінації відповідно до вказаного розпорядження КМУ також викладено у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 22.06.2018 у справі №904/5621/17, постановах Верховного Суду від 14.05.2018 у справі № 926/680/17, від 21.03.2018 у справі № 911/656/17, від 04.04.2018 у справі № 904/5094/17, від 15.03.2018 у справі № 922/345/17.

Суд зазначає, що ПАТ «НАК «Нафтогаз України» на підставі спеціального підзаконного нормативного акту, яким є розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 №742-р «Про деякі питання опалювального сезону 2016/17 року», було зобов`язане видати номінації теплогенеруючим і теплопостачальним організаціям відповідно до договорів, які укладені між ними, та постачати природний газ виробникам теплової енергії та теплопостачальним підприємствам, і це є обов`язком ПАТ «НАК «Нафтогаз України», а не правом останнього (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14.05.2018 у справі №926/680/17, від 21.03.2018 у справі №911/656/17 та від 04.08.2018 у справі №922/4187/17).

Також, згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 04.10.2016 №740-р «Про деякі питання опалювального сезону 2017/18 року» на ПАТ «НАК «Нафтогаз України» покладено обов`язок разом з операторами газотранспортних та газорозподільних мереж забезпечити протягом опалювального сезону 2017/18 року безперебійне постачання природного газу виробникам теплової енергії в рамках виробництва теплової енергії для бюджетних установ, релігійних та інших організацій, надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14.05.2018 у справі №926/680/17, від 21.03.2018 у справі №911/656/17 та від 04.08.2018 у справі №922/4187/17).

З огляду на встановлений спеціальним законодавством у сфері газопостачання механізм постачання природного газу, можливість відбору підприємствами теплокомуненергетики із газотранспортної системи погоджених у відповідних договорах з ПАТ «НАК «Нафтогаз України» обсягів природного газу перебуває у безпосередній залежності від належного виконання Компанією своїх зобов`язань з підтвердження обсягів природного газу шляхом своєчасної видачі номінацій, тобто видача ПАТ «НАК «Нафтогаз України» номінацій є однією з гарантій безперебійного постачання виробнику теплової енергії природного газу з метою виробництва теплової енергії в опалювальний сезон (наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.06.2018 у справі №904/5621/17 та від 05.03.2019 у справі №923/351/18).

Проте, як вбачається з пояснень ПАТ «НАК «Нафтогаз України», видача ним таких номінацій не здійснювалось у зв`язку з існуванням у ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» та КП «Тепло» Первомайської міської ради заборгованості за спожитий природний газ, у зв`язку з чим таким особам не видані номінації. На підтвердження відносин з такими третіми особами щодо поставки газу, невчасності розрахунків за нього ПАТ «НАК «Нафтогаз України» надані відповідні документи. Також, ПАТ «НАК «Нафтогаз України» у поясненнях по суті позову вказувало, що між ним та БУ№1 КЕВ міста Миколаєва та ТОВ ЖЕК-5 були відсутні договірні відносини у квітні 2016 року.

Відповідно до пункту 4 глави 1 Розділу І Кодексу газорозподільних систем (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), підтверджений обсяг природного газу - об`єм (обсяг) природного газу, виділений постачальником для потреб споживача, з яким укладено договір постачання природного газу на відповідний розрахунковий період, та підтверджений Оператором ГТС (включений до підтвердженої номінації) і доведений Оператору ГРМ у порядку, визначеному Кодексом ГТС.

Відповідно до пункту 1 глави 5 розділу VІ Кодексу газорозподільних систем споживання (відбір) природного газу з газорозподільної системи за наявності укладеного договору розподілу природного газу між споживачем та Оператором ГРМ здійснюється, зокрема, за умови наявності у споживача (його постачальника) підтверджених обсягів природного газу (лімітів) на відповідний розрахунковий період.

Порядок набуття підтверджених обсягів природного газу (лімітів) визначається відповідно до вимог Кодексу ГТС.

Відповідно до пункту 2 глави 5 розділу VІ Кодексу газорозподільних систем фактичний розподіл природного газу, належного споживачу (його постачальнику), здійснюється Оператором ГРМ в загальному потоці природного газу від точок його надходження в ГРМ до пунктів призначення споживача.

Відповідно до пункту 4 глави 5 розділу VІ Кодексу газорозподільних систем (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) якщо за підсумками місяця фактичний об`єм (обсяг) споживання природного газу споживачем (побутовими споживачами), буде перевищувати підтверджений обсяг природного газу, його (їх) постачальник має врегулювати об`єми небалансу (дефіцит) природного газу відповідно до вимог Кодексу ГТС.

Таким чином, Кодекс ГТС імперативно визначає обов`язок постачальника природного газу за підсумками місяця врегулювати об`єми небалансу (дефіцит) природного газу споживача шляхом запровадження заходів, передбачених Кодексом ГТС, і лише у разі якщо після запроваджених заходів залишиться неврегульований небаланс споживача, оператор ГТС вправі віднести цей небаланс на оператора ГРМ.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що Оператор ГТС не вправі відносити на небаланс Оператора ГРМ неврегульовані небаланси споживача без вжиття його постачальником заходів, передбачених Кодексом ГТС, для врегулювання небалансів.

Та обставина, що за квітень 2016 року, березень та червень 2017 року ПАТ «НАК Нафтогаз України» (чи будь-який інший ліцензований постачальник) не визнає себе постачальником природного газу для виробників теплової енергії, не є достатньою підставою для віднесення спірних негативних місячних небалансів на Оператора ГРМ, оскільки Кодекс газорозподільних систем вимагає насамперед здійснити їх врегулювання між такими суб`єктами ринку природного газу як постачальник природного газу та споживач природного газу в порядку, передбаченому саме Кодексом ГТС.

Як встановлено судом, позивач не спростував тієї обставини, що надав послугу з транспортування природного газу в загальному обсязі 221,229 тис.куб.м у квітні 2016 року, березні та червні 2017 року виробникам теплової енергії. В свою чергу, відповідач (Оператор ГРМ) не заперечує та визнає, що розподілив весь цей обсяг природного газу у газорозподільній системі виробникам теплової енергії як споживачам, а виробники теплової енергії (підприємства ТКЕ) не заперечують та визнають, що фактично спожили весь обсяг природного газу.

Водночас позивач не довів, на яких правових підставах він надав послугу транспортування спірних обсягів природного газу виробникам теплової енергії (підприємствам ТКЕ), які не були виділені їм до постачання будь-яким постачальником, в тому числі, ПАТ «НАК «Нафтогаз України». Природний газ має власника та постачальника, тому заперечуючи статус останнього, позивач не довів, саме природний газ якого власника (постачальника) він фізично протранспортував до газорозподільної системи, експлуатацію якої забезпечує відповідач (Оператор ГРМ).

У пункті 1 глави 7 розділу VІ Кодексу газорозподільних систем імперативно передбачено, що Оператор ГРМ має право в установленому законодавством порядку припинити/обмежити розподіл природного газу на об`єкт споживача, з дотриманням ПБСГ та нормативних документів, що визначають порядок обмеження/припинення природного газу у випадку відсутності підтвердженого обсягу природного газу по об`єкту споживача та/або його постачальнику на відповідний розрахунковий період (в спірних правовідносинах - місяць).

Однак припинення розподілу природного газу на об`єкт споживача у випадку відсутності підтвердженого обсягу природного газу на відповідний газовий місяць здійснюється з дотриманням порядку, визначеного у Розділі Х «Припинення, обмеження та відновлення транспортування природного газу» Кодексу ГТС, оскільки послуга розподілу природного газу, яку надає Оператор ГРМ, є похідною після послуги транспортування, яку надає Оператор ГТС.

Пунктом 1 глави І Розділу Х Кодексу ГТС передбачено, що Оператор ГТС має право припинити транспортування природного газу в точці входу до газотранспортної системи або точці виходу з газотранспортної системи у випадку відсутності номінації на точці виходу.

Відповідно до пункту 5 Розділу Х Кодексу ГТС повідомлення про припинення транспортування природного газу Оператору ГТС надає замовник послуг транспортування (постачальник), у якому зобов`язаний визначити, зокрема: точку виходу, якої стосується повідомлення; дату припинення транспортування природного газу оператором газотранспортної системи до точки виходу, в якій споживач одержує природний газ, але не раніше строку, визначеного Правилами постачання природного газу; підставу припинення транспортування/постачання природного газу.

Відповідно до пункту 7 Розділу Х Кодексу ГТС у разі виникнення випадку, зазначеного в пункті 1 цієї глави, оператор газотранспортної системи надсилає операторам газорозподільної системи, на території ліцензійної діяльності якого знаходяться споживачі відповідного замовника послуг транспортування та/або послуг балансування, повідомлення про припинення подачі природного газу відповідним споживачам.

Однак, судом встановлено, що позивач не надав доказів надсилання відповідачу повідомлення про припинення розподілу (постачання) природного газу у вказані вище періоди для виробників теплової енергії, однак останній, всупереч цьому, здійснив фактичний розподіл природного газу таким споживачам.

До предмету доказування у даному спорі не входить встановлення обставин щодо підстав відбору (споживання) природного газу в загальному обсязі 221,229 тис.куб.м у квітні 2016 року, березні та червні 2017 року виробниками теплової енергії, в тому числі, з наданням такому відбору правової оцінки (санкціонований/несанкціонований), оскільки у цьому спорі ці суб`єкти ринку природного газу мають статус третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору. Дослідження обставин в цій частині може бути здійснено у межах окремого позову, де треті особи матимуть статус сторін спору (позивача та відповідача), натомість Оператори ГТС та ГРМ - третіх осіб (наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.07.2019 року у справі №906/408/18, від 22.06.2018 року у справі №904/5621/17).

Згідно з положеннями ч.1 ст.1 Закону України «Про ринок природного газу» споживач - фізична особа, фізична особа підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу або використання його в якості сировини.

Отже, основною ознакою споживача є наявність у нього укладеного з постачальником природного газу договору постачання природного газу для власних потреб або використання в якості сировини.

Відповідно до положень пункту 5 глави 1 розділу І Кодексу ГТС прямий споживач - споживач, об`єкти якого приєднані безпосередньо до газотранспортної системи; Оператор суміжної системи - оператор газорозподільної системи, оператор газосховища, оператор установки LNG, оператор іншої газотранспортної системи, який співпрацює з оператором газотранспортної системи.

Відповідно до глави 6 розділу III Кодексу газорозподільних систем, виробничо-технологічні витрати та нормовані втрати природного газу, що виникають у оператора газорозподільних систем викликані специфікою переміщення природного газу газорозподільною системою, що пов`язана з умовною нормативною герметичністю газопроводів, з`єднувальних деталей, арматури, компенсаторів, газового обладнання, інших приладів та обладнання (тобто стан, за якого можливий витік газу, що не може бути зафіксований органолептичним методом) та витоками газу під час технічного огляду чи обслуговування, поточного ремонту, заміни арматури, приладів, обладнання, устаткування, та використовуються ними, зокрема, для забезпечення фізичного балансування газорозподільної системи.

Тобто, відповідач (Оператор ГРМ), в частині використання обсягів фактичних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу не є споживачем природного газу в розумінні Закону України «Про ринок природного газу».

Відтак, підтверджена постачальником газу номінація на обсяг для компенсації фактично понесених (не спожитих) в газорозподільній мережі витрат та втрат не є безумовною підставою для його отримання.

Крім того, у пункті 1 глави 6 розділу ІІІ Кодексу ГРМ закріплено, що з урахуванням специфіки переміщення природного газу газорозподільною системою, що пов`язана з умовною нормативною герметичністю газопроводів, з`єднувальних деталей, арматури, компенсаторів, газового обладнання, інших приладів та обладнання (тобто стан, за якого можливий витік газу, що не може бути зафіксований органолептичним методом) та витоками газу під час технічного огляду чи обслуговування, поточного ремонту, заміни арматури, приладів, обладнання, устаткування, Оператор ГРМ укладає договір (договори) на закупівлю природного газу для покриття об`ємів (обсягів) фактичних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу в ГРМ для забезпечення фізичного балансування ГРМ та власної господарської діяльності.

Місячні очікувані об`єми (обсяги) втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу в ГРМ визначаються Оператором ГРМ, виходячи з потреб власної господарської діяльності, зокрема для забезпечення місячного фізичного балансування ГРМ (абзац 3 пункту 2 глави 6 розділу ІІІ Кодексу ГРМ).

Згідно з пунктом 4 глави 6 розділу ІІІ Кодексу ГРМ об`єм (обсяг) фактичних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу за підсумками місяця та календарного року визначається Оператором ГРМ відповідно до глави 1 розділу XII цього Кодексу та розраховується як різниця між об`ємом (обсягом) надходження природного газу, до ГРМ у відповідний період і об`ємом (обсягом) природного газу, який розподілений між підключеними до/через ГРМ споживачами та переданий в суміжні ГРМ протягом зазначеного періоду.

Оператор ГРМ для забезпечення власної господарської діяльності (в тому числі для фізичного балансування ГРМ, власних виробничо-технічних потреб та для покриття фактичних втрат і виробничо-технологічних витрат природного газу в ГРМ) закуповує природний газ у власника природного газу (в тому числі ГДП, ВБГ, оптового продавця, постачальника) на загальних підставах та ринкових умовах.

Відповідно до пунктів 1, 2 глави 1 розділу ХІІ Кодексу ГРМ балансування об`ємів (обсягів) природного газу, що подається в газорозподільну систему та розподіляється і передається з ГРМ за певний період, забезпечується Оператором ГРМ та включає: фізичне балансування ГРМ; комерційне балансування ГРМ.

Фізичне балансування ГРМ є комплексом технічних і технологічних заходів, які вживаються Оператором ГРМ для утримання тиску природного газу в ГРМ на рівні, необхідному для безпечного й ефективного розподілу природного газу. Головною метою фізичного балансування є врівноваження кількості газу, що подається в ГРМ, з кількістю газу, що розподіляється та передається з ГРМ.

Як зазначалося вище, порядок документального оформлення приймання-передачі природного газу в точках виходу з газотранспортної системи до ГРМ між Оператором ГТС та Оператором ГРМ, у тому числі врегулювання між ними розбіжностей (за їх наявності) щодо фактичного об`єму/обсягу приймання-передачі газу, визначається Кодексом ГТС та договором транспортування природного газу (пункт 5 глави 1 розділу ХІІ Кодексу ГРМ).

Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 розділу 1 глави XIV Кодексу ГТС замовник послуг транспортування є відповідальним за виникнення небалансу, у тому числі щодо споживачів, з якими укладені договори постачання, та зобов`язується застосувати всі доступні заходи для його уникнення. При розрахунку небалансу замовників послуг транспортування оператор газотранспортної системи враховує всі обсяги газу у розрізі кожного замовника послуг транспортування, переданого до газотранспортної системи та відібраного з газотранспортної системи, у тому числі у розрізі його контрагентів (споживачів). Перевищення обсягів відібраного природного газу з газотранспортної системи над обсягами переданого природного газу є негативним небалансом.

Оператор газотранспортної системи визначає місячний небаланс для кожного місяця як різницю між обсягом природного газу, який замовник послуг транспортування передав у точках входу і отримав з газотранспортної системи у точках виходу за цей газовий місяць (пункт 1 глави 3 розділу XIV Кодексу ГТС).

Підставою для проведення розрахунку послуг з балансування є односторонній акт про надання послуг балансування обсягів природного газу, оформлений оператором газотранспортної системи відповідно до умов договору транспортування природного газу (пункт 3 глави 4 розділу XIV Кодексу ГТС).

Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні акти приймання-передачі природного газу від постачальника відповідача - ТОВ «РГК Трейдинг», акти наданих послуг з транспортування газу та його зберігання, акти звіряння розрахунків, інші первинні документи, регістри аналітичного та синтетичного бухгалтерського обліку АТ «Укртрансгаз», які підтверджували б здійснення господарських операцій з балансування, що здійснюється Оператором газотранспортної системи в рамках надання послуг транспортування, для врівноваження попиту та пропозиції природного газу у газотранспортній системі, що охоплює фізичне балансування та комерційне балансування.

Одночасно із цим також відсутні заперечення сторін або інші документи, які б спростували обґрунтованість відображення у звітах та інформаціях АТ «Укртрансгаз» та звітах АТ «Миколаївгаз» даних щодо надходження газу від постачальника відповідача - ТОВ «РГК Трейдинг».

Таким чином, за наявності підписаного АТ «Миколаївгаз» договору постачання природного газу, предметом якого є постачання природного газу виключно для забезпечення виробничо-технологічних та нормованих втрат АТ «Миколаївгаз», а також підтвердження факту поставки газу у спірний період актами приймання-передачі природного газу, які підписані та скріплені печатками АТ «Миколаївгаз» та постачальника - ТОВ «РГК Трейдинг», що не заперечується сторонами справи, то місячний обсяг природного газу спожитий відповідачем в цей період повинен бути віднесений позивачем в алокацію на відповідного постачальника природного газу - ТОВ «РГК Трейдинг» (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.10.2019 у справі №925/358/18).

Також суд, вважає безпідставним нарахування 3% річних, втрат від інфляції та пені на борг за послуги балансування, який погашений за рахунок субвенцій з державного бюджету за постановою КМУ №256 від 04.03.2002.

Так, одним із засобів державного регулювання господарської діяльності є визначення механізму перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету рентної плати за користування надрами для видобування природного газу та газового конденсату і податку на додану вартість, що сплачується ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та ПАТ «Укртрансгаз». Наведене регулювання визначено постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» (далі Порядок №20).

Аналіз змісту Порядку №20 вказує на те, що держава взяла на себе бюджетне зобов`язання щодо відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних з газопостачанням населення, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.

Отже, незалежно від того, що правовідносини між позивачем та відповідачем виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсує за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачили сторони у договорі відповідні умови (наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №904/1858/16, від 18.04.2018 у справі №906/790/16 та від 22.05.2018 у справі №926/2733/16).

Таким чином, суд зазначає, що підписанням спільних протокольних рішень в 2016/2017 роках сторони узгодили порядок проведення розрахунків, змінивши строки виконання боржником зобов`язань перед кредитором, які виникли на підставі Договору, і оплата за послуги балансування у спірному періоді проведена відповідачем за рахунок коштів, виділених у вигляді субвенцій на оплату пільг та житлових субсидій населенню щодо послуг з транспортування природного газу згідно з Порядком №20 та постановою КМУ №256 від 04.03.2002.

Судом встановлено, що за рахунок коштів субвенцій оплачених відповідачем за постановою КМУ №256 від 04.03.2002, позивачем проведено зарахування оплат послуг балансування, розмір яких, зокрема, збільшено ним за рахунок коригування вартості цих послуг, підстав для здійснення якого у позивача не було.

Таким чином, підписанням спільних протокольних рішень в 2017 році сторони узгодили порядок проведення розрахунків, змінивши строки виконання боржником зобов`язань перед кредитором, які виникли на підставі Договору і оплата за послуги балансування у спірні періоди проведена відповідачем за рахунок коштів, виділених у вигляді субвенцій на оплату пільг та житлових субсидій населенню щодо послуг з транспортування природного газу згідно з Порядком №20 та Постановою КМУ №256.

Крім того, суд вказує, що згідно ст.236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права, одним з елементів якого є принцип правової визначеності.

Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.

У справі Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) «Sunday Times v. United Kingdom» Європейський суд вказав, що прописаний у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) термін «передбачено законом» передбачає дотримання такого принципу права як принцип визначеності. ЄСПЛ стверджує, що термін «передбачено законом» визначає не лише писане право, як-то норми писаних законів, а й неписане, тобто усталені у суспільстві правила та моральні засади суспільства.

До цих правил, які визначають сталість правозастосування, належить і судова практика.

Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба, з належною повнотою передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, що може спричинити певна дія.

Вислови «законний» та «згідно з процедурою, встановленою законом» зумовлюють не лише повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права, але й те, що будь-яке рішення суду відповідає меті і не є свавільним (рішення ЄСПЛ у справі «Steel and others v. The United Kingdom»).

Отже, правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.

Згідно з ч.ч.2, 3 ст.13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 ст.13 ГПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Недоведеність позивачем підстав для здійснення коригування вартості вже наданих послуг балансування, а також понесення ним у зв`язку з цим реальних витрат, як того вимагає ч.2 ст.35 Закону України «Про ринок природного газу», невірного застосування коефіцієнту при розрахунку, що суттєво збільшило обсяг зобов`язань відповідача, проведенням розрахунків за відповідні послуги на підставі спільних протокольних рішень, які безпідставно враховані як оплата за коригуючими актами, що складені неправомірно, встановлений нормативними актами обов`язок видати номінації у ПАТ «НАК «Нафтогаз України», свідчить про необґрунтованість заявлених позивачем вимог.

Оскільки позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження негативного місячного небалансу відповідача за спірний період у заявленому розмірі, визначеного з дотриманням встановленого законодавством порядку, і як наслідок, підстав для врегулювання такого небалансу шляхом надання послуг комерційного балансування, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача 374727914,00 грн основної суми боргу за послуги балансування обсягів природного газу по договору транспортування природного газу № від 17.12.2015.

Вимоги позивача щодо стягнення 67734406,65 грн пені, 11573344,77 грн - 3% річних та 33067999,28 грн інфляційних втрат у даній справі є похідними від вимоги щодо стягнення основної суми боргу, а тому суд приходить до висновку, що такі вимоги також не підлягають задоволенню у зв`язку із відмовою у задоволенні вимоги щодо стягнення основної суми боргу.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

У відповідності до ст.129 ГПК України у разі відмови в позові судові витрати підлягають покладенню на позивача.

Керуючись ст.ст.73, 74, 76-79, 91, 129, 210, 220, 232, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду, у відповідності до ст.241 ГПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч.1 ст.254 ГПК України, учасники справи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне судове рішення складено 15.11.2021 року.

Головуючий суддяМ.В.Мавродієва

СуддіС.М.Коваль

Е.М.Олейняш