ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" листопада 2021 р. Справа№ 910/10954/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Руденко М.А.

Кропивної Л.В.

при секретарі судового засідання Денисевич К.Ю.,

за участю представників:

від позивача - представник не прибув;

від відповідача - представник не прибув;

від третіх осіб - представники не прибули,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "БАКС" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.09.2021 про заміну сторони у справі №910/10954/19 (суддя Нечай О.В., повний текст складено - 06.09.2021) за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БАКС" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Агробіопродукт" про визнання договору недійсним та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Агробіопродукт" до Товариства з обмеженою відповідальністю "БАКС", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Берегиня-Агро", за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення 2 500 000,00 грн.

встановив наступне.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.09.2021 у справі №910/10954/19 заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Агробіопродукт" та Товариства з обмеженою відповідальністю "MUSIC TRADE" про залучення до участі у справі правонаступника позивача за зустрічним позовом задоволено, залучено до участі у справі №910/10954/19 Товариство з обмеженою відповідальністю "MUSIC TRADE" як правонаступника позивача за зустрічним позовом - Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Агробіопродукт".

Приймаючи до уваги умови Договору про відступлення права вимоги від 30.08.2021, суд дійшов висновку, що відбулась заміна сторони - ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Агробіопродукт" у матеріальних правовідносинах (відбувся перехід права вимоги), а саме відбулась заміна кредитора у зобов`язанні, що виникло на підставі Договору позики №125/33 від 06.08.213.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом, звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.09.2021 про заміну сторони у справі №910/10954/19 її правонаступником та прийняти нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяв Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Агробіопродукт" та Товариства з обмеженою відповідальністю "MUSIC TRADE".

Апеляційна скарга мотивована наступним:

боржника не було повідомлено про відступлення права вимоги;

вимога, яка була передана не є дійсною;

договір відступлення є фіктивним;

відсутні докази виконання договору відступлення;

не досліджено правової природи вказаного договору.

Учасники судового провадження не скористалися правом на участь своїх представників в судовому засіданні, хоча про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення.

Будь - яких заяв, клопотань щодо неможливості бути присутніми у даному судовому засіданні від вказаних осіб до суду не надійшло.

Слід також зазначити, що явка представників сторін та третіх осіб не визнавалася обов`язковою, певних пояснень суд не витребував.

Враховуючи належне повідомлення сторін та третіх осіб, а також з урахуванням того, що неявка їх представників в судове засідання не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, вона розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню, з наступних підстав.

У заявах про заміну сторони правонаступником у даній справі, з якими Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Агробіопродукт" та Товариство з обмеженою відповідальністю "MUSIC TRADE", звернулися до Господарського суду міста Києва, заявники просили замінити позивача за зустрічним позовом - Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Агробіопродукт" на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю "MUSIC TRADE".

Так, питання про заміну сторони у справі її правонаступником вирішується судом у порядку, передбаченому статтею 52 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Відповідно до частини першої статті 52 ГПК України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.

Процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав та обов`язків від однієї особи до іншої. Виникнення процесуального правонаступництва безпосередньо пов`язане з переходом матеріальних прав між такими особами. Заміна сторони правонаступником відбувається, як правило, у випадках зміни суб`єкта права або обов`язку у правовідношенні, коли новий суб`єкт права (позивач, відповідач або третя особа) повністю або частково приймає на себе права чи обов`язки попередника.

Процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони у матеріальному правовідношенні її правонаступником). У зв`язку з цим для вирішення судом питання про процесуальну заміну сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника.

У кожному конкретному випадку для вирішення питання про можливість правонаступництва господарському суду слід аналізувати відповідні фактичні обставини, передбачені нормами матеріального права.

Основою процесуального правонаступництва є правонаступництво у матеріальному праві, яке настало після відкриття провадження у справі. Виходячи з цього, особливості здійснення процесуального правонаступництва визначаються особливостями норм матеріального права, що регулюють перехід прав та обов`язків у матеріальних правовідносинах від особи до її правонаступника, або в інших випадках зміни сторони у правовідносинах, з яких виник спір.

Вирішуючи питання про правонаступництво, суд досліджує обставини передачі прав кредитора новому кредитору та встановлює відповідність їх підставам, визначеним законодавством. У процесі дослідження цих обставин судом може бути встановлено недійсність передання кредитором своїх прав іншій особі (наприклад, нікчемність відповідного договору відступлення права вимоги).

Отже, процесуальне правонаступництво, передбачене статтею 52 ГПК України, це перехід процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні.

З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Агробіопродукт" (первісний кредитор) та ТОВ "MUSIC TRADE" (новий кредитор) 30.08.2021 було укладено Договір про відступлення права вимоги, згідно з п. 1.1 якого первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає на себе частину права вимоги з ТОВ "БАКС" (боржник) згідно договору позики № 125/33 від 06.08.2013 в сумі 2 500 000,00 грн., з яких: 2 100 000,00 грн. (еквівалент 78 125,00 дол. США згідно з курсом продажу долара США для фізичних осіб в ПАТ "Державний ощадний банк" станом на 16.06.2017) заборгованості по поверненню позики по договору позики № 125/33 від 06.08.2013 та 400 000,00 грн. неустойки за неналежне виконання договору позики № 125/33 від 06.08.2013, що належить первісному кредитору на підставі Договору позики № 125/33 від 06.08.2013 і, відповідно, новий кредитор стає новим кредитором по зазначеній вище частині заборгованості (зобов`язанню) ТОВ "БАКС" на підставі Договору позики № 125/33 від 06.08.2013.

Пунктом 1.2 вказаного договору визначено, що новий кредитор одержує право замість первісного кредитора вимагати від боржника сплати частини заборгованості згідно Договору позики №125/33 від 06.08.2013 в межах сум зазначених в п. 1.1 вказаного договору, що є предметом стягнення за зустрічним позовом по справі № 910/10954/19.

Відповідно до наявного в матеріалах справи Акту приймання-передачі документів по договору про відступлення права вимоги від 30.08.2021 ТОВ "MUSIC TRADE" прийняло від ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Агробіопродукт" наступні документи: Договір позики №125/33 від 06.08.213 та платіжне доручення № 5 від 08.08.2013.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини 1 статті 510 Цивільного кодексу України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Статтею 512 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно статті 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За положеннями ч. 1 ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Колегія суддів зазначає, що за загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов`язків, не погіршує становище боржника та не зачіпає його інтересів (постанова Верховного Суду від 03.04.2019 у справі №910/9828/17).

За висновком Верховного Суду, викладеного у постанові від 13.03.2019 у справі №905/635/18 у разі заміни кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається повністю, змінюється лише його суб`єктний склад.

Стосовно доводів апелянта про неповідомлення його щодо відступлення права вимоги, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже отримання згоди боржника на заміну кредитора у зобов`язанні є обов`язковою передумовою здійснення такої заміни, якщо ця умова погоджена сторонами договору, за яким здійснюється заміна кредитора, або така умова прямо визначена законом.

Частиною 2 статті 516 ЦК України передбачено, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Отже, законодавець відокремлює надання боржником згоди на заміну кредитора у зобов`язанні та письмове повідомлення боржника про таку заміну, а відповідно і визначає різні правові наслідки недотримання вказаних вимог.

Відсутність згоди боржника на заміну кредитора у зобов`язанні, якщо обов`язковість такої згоди передбачено договором, є підставою для визнання недійсним на підставі частини першої статті 203 Цивільного кодексу України договору про відступлення права вимоги, оскільки у такому випадку договір про відступлення права вимоги суперечить приписам частини першої статті 516 Цивільного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22.05.2018 у справі №904/11838/16.

Як встановлено судом апеляційної інстанції договором безпроцентної позики від 06.08.2013 не передбачено такої умови, як отримання згоди позичальника (ТОВ "БАКС") на заміну кредитора у цьому зобов`язанні у розумінні частини 1 статті 516 ЦК України.

Неповідомлення боржника про заміну кредитора у зобов`язанні за викладених обставин не має наслідком недійсність правочину про заміну кредитора, однак тягне за собою ризик настання для нового кредитора несприятливих наслідків, зокрема визначених частиною 2 статті 516 ЦК України та частиною 2 статті 518 ЦК України.

Таким чином, позичальник, поки він не був письмово повідомлений про заміну кредитора, хоча і не звільняється від виконання зобов`язання, але мав право висунути проти нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо він виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання, а виконання ним як боржником свого обов`язку первісному кредиторові у такому випадку є належним виконанням.

За наведених обставин, доводи скаржника про його неповідомлення щодо заміни кредитора не можуть бути підставою ані для висновку про недійсність відступлення, ані для відмови у заміні сторони правонаступником.

Також, в апеляційній скарзі апелянт вказує про не вчинення сторонами договору про відступлення жодних дій на його виконання, як то передачі документів та оплати.

Так, за доводами апелянта, наданий Акт приймання - передачі документів є фіктивним, оскільки оригінал договору безпроцентної позики №125/33 від 06.08.213 та платіжне доручення № 5 від 08.08.2013 були передані ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Агробіопродукт" ТОВ "Агрофірма "Берегиня-Агро".

Стосовно вказаного колегія суддів зазначає, що згідно позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 28.10.2020 №910/10963/19, доказом переходу прав за зобов`язанням до нового кредитора є відповідний правочин щодо відступлення прав вимоги у зобов`язанні, а не документи, що засвідчують права, які передаються. Документи ж, які засвідчують саме право (вимогу) не є предметом договору цесії і не мають ніякого відношення до статусу цесіонарія, а тому їх не передання цесіонарію означає лише не виконання цедентом додаткового юридичного обов`язку, наявного у нього в силу закону, та не звільняє боржника від виконання своїх зобов`язань перед новим кредитором. Ні положення статті 512 Цивільного кодексу України, ні положення статті 517 цього ж Кодексу не пов`язують факт виникнення у нового кредитора прав вимоги у зобов`язанні з передачею документів, які засвідчують право вимоги, що передається, і так само не містять зобов`язань первісного кредитора передавати новому кредиторові оригінали таких документів.

Скаржник, посилаючись на передачу оригіналів документів ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Агробіопродукт" ТОВ "Агрофірма "Берегиня-Агро", не врахував можливості передання новому кредитору (ТОВ "MUSIC TRADE") їх копій.

Стосовно нездійснення оплати за договором відступлення слід зазначити, що п. 2.3 вказаного договору передбачено, що новий кредитор здійснює розрахунок перед первісним кредитором після отримання повного розрахунку боржника по основному договору в розмірі 2 500 000,00 грн., з яких: 2 100 000,00 грн. (еквівалент 78 125,00 дол. США згідно з курсом продажу долара США для фізичних осіб в ПАТ "Державний ощадний банк" станом на 16.06.2017) заборгованості по поверненню позики по договору позики № 125/33 від 06.08.2013 та 400 000,00 грн. неустойки за неналежне виконання договору позики № 125/33 від 06.08.2013

При цьому, апеляційний суд зазначає, що нездійснення оплати за відступлення не може свідчити про те, що воно не відбулося, оскільки жодні положення Цивільного кодексу України не пов`язують факт виникнення у нового кредитора прав вимоги у зобов`язанні з отриманням плати.

Таким чином, вказані доводи також не можуть бути підставою для задоволення вимог апеляційної скарги.

Стосовно доводів скаржника про нікчемність договору відступлення, оскільки за ним фактично передано не право вимоги за договором позики, а право участі у господарській справі, а також щодо доводів про відсутність існування вимоги у первісного кредитора на момент її передачі ТОВ "MUSIC TRADE", колегія суддів зазначає наступне.

За загальним правилом, встановленим у ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язанням, відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Тобто здійснюючи відступлення права вимоги, кредитор передає свої права не за договором у цілому (оскільки договір може охоплювати багато зобов`язань), а у розрізі конкретного(их) зобов`язання(нь).

При цьому, відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 р. у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Обсяг і зміст прав, що передаються, визначається первісним кредитором та новим кредитором за їх згодою. При цьому, первісний кредитор не зобов`язаний передавати повний обсяг своїх прав новому кредитору. За умови подільності зобов`язання, може мати місце часткова заміна кредитора.

Вищезазначені висновки зокрема підтверджуються роз`ясненнями, що наведені у інформаційному листі Вищого господарського суду України від 07 квітня 2008 р. № 01-8/211 "Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України". Так, до нового кредитора в тому числі переходить в повному обсязі і право на неустойку як субсидіарне право. Якщо предмет зобов`язання є подільним (наприклад, зобов`язання по сплаті грошових коштів як основного боргу), то новому кредитору може бути передана лише частина прав первісного кредитора разом із субсидіарними правами у відповідній частині. Субсидіарні права не можуть передаватися самостійно без передачі основних прав за зобов`язанням.

Передати можливо лише дійсне право вимоги, тобто таке, що виникає із (а) зобов`язання, яке не припинилось на момент передачі прав новому кредитору; та (б) умов правочину, які не є нікчемними та не визнані судом недійсними.

Апелянт вказує, що ним наразі в межах первісного позову оскаржується основний договір - позики, а тому, за його висновком, передача прав вимоги за таким правочином, є неможливою.

Колегія суддів зазначає, що правомірність правочину згідно ст.204 ЦК України презюмується, а тому оскільки станом на час відступлення частини права вимоги за договором позики та на момент здійснення судом заміни сторони, такий договір не визнано недійсним в судовому порядку, так само, як і не встановлено підстав його нікчемності, доводи щодо не існування вимоги на момент переходу прав не можна вважати обґрунтованими.

Щодо заперечень скаржника в частині переданої суми вимог, з посиланням на виконання ним основного зобов`язання, що встановлено у справі №920/174/17, а також на передачу ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Агробіопродукт" ТОВ "Агрофірма "Берегиня-Агро" права вимоги на суму 1 000 000,00 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Згідно п.2.1 договору позики розмір позики за цим договором становить 2 500 000, 00 грн.

Сторони домовились, що сума позики 2 500 000, 00 грн. є еквівалентною 307 503 долара США згідно з курсом 8,13 гривень за один долар США (п. 2.2 вказаного договору).

У п. 5.1 договору позики передбачено, що у випадку зростання ринкового курсу долара США відносно до гривні більше ніж на 1 %, позичальник зобов`язується повернути позикодавцю позику у гривнях України в сумі, яка повинна бути збільшена пропорційно збільшенню ринкового курсу долара США відносно до гривні і яка повинна бути еквівалентною 307 503 долара США, згідно з готівковим курсом продажу долару США для фізичних осіб в одному з таких банків України за вибором позикодавця: ПАТ КБ "Приватбанк", ПАТ "Альфа - Банк", ПАТ "Державний ощадний банк України" на день повернення позики.

Отже, в укладеному договорі позики сторони погодили: а) що сума позики 2 500 000, 00 грн. є еквівалентною 307 503 долара США; б) у випадку зростання ринкового курсу долара США відносно до гривні більше ніж на 1 %, позичальник зобов`язується повернути позикодавцю позику у гривнях України в сумі, яка повинна бути збільшена пропорційно збільшенню ринкового курсу долара США відносно до гривні і яка повинна бути еквівалентною 307 503 долара США.

Колегією суддів встановлено, що рішенням Господарського суду Сумської області від 05.10.2017 року у справі №920/174/17 позов задоволено: стягнуто з ТОВ "Бакс" на користь ТОВ "НВП "Агробіопродукт" 37 664,78 доларів США (що є еквівалентом 1 000 000,00 грн. згідно з готівковим курсом продажу долара США для фізичних осіб в ПАТ "Державний ощадний банк" станом на 18.05.2017) заборгованості.

ТОВ "Бакс" звернулось до Господарського суду Сумської області з заявою від 07.06.19 (вх.№1731к від 10.06.2019) про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню у справі № 920/174/17, в якій він просив визнати наказ Господарського суду Сумської області від 24.10.2017 р. у справі №920/174/17 таким, що не підлягає виконанню повністю.

Заяву мотивовано тим, що відповідач виконав свій обов`язок у добровільному порядку.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 20.06.2019 року у справі №920/174/17 визнано наказ Господарського суду Сумської області від 24.10.2017 у справі № 920/174/17, виданий на виконання рішення господарського суду України від 05.10.2017 року таким, що не підлягає виконанню.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.08.2019 вказану ухвалу у справі №920/174/17 залишено без змін.

Отже, у вказаній справі №920/174/17 встановлено обставини виконання позичальником свого зобов`язання з повернення позики на суму 37 664,78 доларів США.

Стосовно передачі ТОВ "НВП "Агробіопродукт" частини права вимоги до позичальника ТОВ "Агрофірма "Берегиня-Агро", то місцевим судом в ухвалі від 21.04.2021 у даній справі №910/10954/19 встановлено, що ТОВ "НВП "Агробіопродукт" згідно з Договором про відступлення права вимоги від 01.11.2017, відступило ТОВ "Агрофірма "Берегиня-Агро" право вимоги за Договором безпроцентної позики № 125/33 від 06.08.2013 в сумі 36 724,20 дол. США, що еквівалентно 1 000 000,00 грн.

Щодо відступлення ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Агробіопродукт" (первісний кредитор) на користь ТОВ "MUSIC TRADE" частини права вимоги за договором позики, то сума відступлення, як вже вказувалося складає 2 500 000,00 грн., з яких: 2 100 000,00 грн. (еквівалент 78 125,00 дол. США згідно з курсом продажу долара США для фізичних осіб в ПАТ "Державний ощадний банк" станом на 16.06.2017) заборгованості по поверненню позики по договору позики № 125/33 від 06.08.2013 та 400 000,00 грн. неустойки за неналежне виконання договору позики № 125/33 від 06.08.2013.

В свою чергу, як вже вказувалося, сумою позики, яка була надана згідно з договором позики є 307 503 долара США.

Апелянт, вказуючи про те, що сума його зобов`язань перевищила суму, визначену у договорі позики, наводить у своїх розрахунках гривневий еквівалент коштів, разом з тим, як вказувалося сторони у договорі погодили умову про те, що у випадку зростання ринкового курсу долара США відносно до гривні більше ніж на 1 %, позичальник зобов`язується повернути позикодавцю позику у гривнях України в сумі, яка повинна бути збільшена пропорційно збільшенню ринкового курсу долара США відносно до гривні і яка повинна бути еквівалентною 307 503 долара США.

Доказів того, що його зобов`язання на визначену суму у розмірі 307 503 долара США є припиненими, скаржник не надав.

Таким чином, обставини передачі неіснуючої вимоги апелянтом не доведені.

Щодо доводів в частині передання не права вимоги за договором позики, а права участі у господарській справі, колегія суддів зазначає наступне.

У договорі про відступлення визначено, що до нового кредитора переходить частина права вимоги до ТОВ "БАКС" в сумі 2 500 000,00 грн., з яких: 2 100 000,00 грн. (еквівалент 78 125,00 дол. США згідно з курсом продажу долара США для фізичних осіб в ПАТ "Державний ощадний банк" станом на 16.06.2017) заборгованості по поверненню позики по договору позики № 125/33 від 06.08.2013 та 400 000,00 грн. неустойки за неналежне виконання договору позики № 125/33 від 06.08.2013.

При цьому, зазначено, що вказана сума є предметом стягнення за зустрічним позовом.

Так, з урахуванням заяви про зміну предмета зустрічного позову, предметом зустрічного позову є вимоги про стягнення з ТОВ "БАКС" на користь ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Агробіопродукт" заборгованості з повернення позики за Договором позики № 125/33 від 06.08.2013 в розмірі 78 125,00 дол. США, що станом на 16.06.2017 еквівалентно 2 100 000,00 грн, та неустойки в розмірі 400 000,00 грн.

При цьому, щодо прийняття судом першої інстанції заяви про зміну предмета зустрічного позову, колегією суддів враховується наступне.

Так, 13.07.2020 до загального відділу діловодства Господарського суду міста Києва від ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Агробіопродукт" надійшла заява про зміну предмета зустрічного позову, відповідно до якої позивач за зустрічним позовом просив суд здійснювати розгляд справи, де предметом зустрічного позову є вимоги про стягнення з ТОВ "БАКС" заборгованості з повернення позики за Договором позики № 125/33 від 06.08.2013 в розмірі 78 125,00 дол. США, що станом на 16.06.2017 еквівалентно 2 100 000,00 грн, та неустойки в розмірі 400 000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.07.2020 у справі №910/10954/19 заяву ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Агробіопродукт" про зміну предмета зустрічного позову було повернуто заявнику без розгляду.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 29.09.2020 апеляційну скаргу ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Агробіопродукт" задоволено, ухвалу Господарського суду міста Києва від 20.07.2020 у справі №910/10954/19 скасовано. Матеріали справи № 910/10954/19 передано на розгляд до Господарського суду міста Києва для вирішення питання про прийняття заяви ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Агробіопродукт" про зміну предмета зустрічного позову до розгляду.

Постановою Верховного Суду від 25.01.2021 постанову Північного апеляційного господарського суду від 29.09.2020 у справі № 910/10954/19 залишено без змін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.02.2021 було поновлено провадження у справі № 910/10954/19, прийнято до розгляду заяву ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Агробіопродукт" про зміну предмета зустрічного позову.

Таким чином, предметом зустрічного позову є вимоги про стягнення з ТОВ "БАКС" на користь ТОВ "Науково-виробниче підприємство "Агробіопродукт" заборгованості з повернення позики за Договором позики № 125/33 від 06.08.2013 в розмірі 78 125,00 дол. США, що станом на 16.06.2017 еквівалентно 2 100 000,00 грн, та неустойки в розмірі 400 000,00 грн.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги про те, що предметом зустрічних позовних вимог є стягнення виключно штрафних санкцій визнаються апеляційним судом хибними та такими, що не відповідають дійсним обставинам.

Як вже вказувалося, за умови подільності зобов`язання, може мати місце часткова заміна кредитора.

Заміна кредитора у зобов`язанні, як і саме зобов`язання, є інститутом цивільного права

При цьому, при укладенні договору відступлення сторони змінили кредитора лише по частині зобов`язання, що не суперечить положенням чинного законодавства.

Посилання апелянта на позицію Верховного Суду, наведену у постанові від 11.07.2018 у справі №908/1490/17 колегією суддів не приймаються, оскільки відповідні висновки суду касаційної інстанції не підлягають застосуванню до даних правовідносин з огляду на їх неподібність.

Так, у вказаній справі №908/1490/17 судом здійснювалася оцінка договору відступлення, предметом якого були права вимоги виконання обов`язку по сплаті заборгованості за судовим рішенням та було встановлено, що по договору відступлення права вимоги новому кредитору фактично надано право вимагати від боржника належного та реального виконання рішення суду, чим фактично замінено стягувача на стадії виконання судового рішення, незважаючи на те, що уступка права стягувача за рішенням суду шляхом укладення цивільно-правової угоди чинним законодавством не передбачена.

В свою чергу, у даній справі предметом відступлення права вимоги є частина заборгованості та неустойка, судового рішення про стягнення яких не має, тобто обставини щодо фактичної заміни стягувача відсутні.

При цьому, колегія суддів зазначає, що передача новому кредитору прав вимоги, які предметом зустрічного позову, повністю відповідає положенням чинного законодавства, з огляду на можливість часткової заміни кредитора.

З огляду на все вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість доводів скаржника щодо нікчемності договору відступлення.

Стосовно посилань скаржника на не дослідження судом правової природи договору відступлення, зокрема, чи не є вказаний правочин договором факторингу, що виключає його правомірність, оскільки сторони цього договору не є фінансовими установами, слід зазначити наступне.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Висновок щодо розмежування договорів відступлення права вимоги (цесії) та договорів факторингу викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 909/968/16, в якій Суд зазначив, що під час цесії може бути відступлене право як грошової, так і не грошової (роботи, товари, послуги) вимоги. Цивільний кодекс України передбачає лише перелік зобов`язань, у яких заміна кредитора не допускається (стаття 515 ЦК України).

Предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги (стаття 1078 ЦК України).

Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. При цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату.

Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю.

Якщо право вимоги відступається "за номінальною вартістю" без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (частина третя статті 656 ЦК України).

Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу.

Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченою в договорі, право вимоги за яким передається.

Згідно з частиною першою статті 1084 ЦК України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові.

Також розмежування розглядуваних договорів здійснюється за їх формою: правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору (стаття 513 ЦК України). Оскільки факторинг визначено пунктом 3 частини першої статті 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кредитною операцією, вимоги до такого договору визначені у статті 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг".

При цьому, Суд резюмував, що факторинг є правочином, який характеризується тим, що: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватись у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг".

Разом з цим, як зазначено у вказаній постанові Великої Палати Верховного Суду, правочин, якому не притаманні перелічені ознаки, є не договором факторингу, а правочином з відступлення права вимоги.

У даному випадку, метою укладення договору відступлення не є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника, його ціна не визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги.

Так, право вимоги відступається "за номінальною вартістю" без стягнення додаткової плати, оскільки п. 2.1 договору (Розділ 2 "Ціна договору") передбачено, що відступлення права вимоги визначено сторонами у розмірі передбаченому предметом зустрічних позовних вимог у судовій справі №910/10954/19.

В свою чергу, розмір зустрічних позовних вимог відповідає розміру відступлених зобов`язань.

З наведеного слідує, що обставин фінансування за рахунок відступлення права вимоги до боржника не відбувається.

Таким чином, укладений правочин не є договором факторингу.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала місцевого господарського суду прийнята з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на її заявника (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "БАКС" залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.09.2021 про заміну сторони у справі №910/10954/19 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника.

3. Матеріали оскарження ухвали у справі №910/10954/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 22.11.2021 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Руденко

Л.В. Кропивна