РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2021Справа № 910/13289/21
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства «БАНК СІЧ» (01033, місто Київ, ВУЛИЦЯ ВОЛОДИМИРСЬКА, будинок 63)
до проТовариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГІВЕЛЬНА СТОЛИЦЯ» (01042, місто Київ, ВУЛИЦЯ ФІЛАТОВА, будинок 10-А, офіс 3/49) стягнення заборгованості у розмірі 403 925 грн. 14 коп.
Представники:

від Позивача: Пилюченко І.Г. (представник на підставі ордеру);

від Відповідача: Бєлоус Л.В. (представник на підставі ордеру);

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Акціонерне товариство «БАНК СІЧ» (надалі також - «Позивач») звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГІВЕЛЬНА СТОЛИЦЯ» (надалі також - «Відповідач») про стягнення заборгованості у розмірі 403 925 грн. 14 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Товариством з обмеженою відповідальністю «ОЛЕКСАНДРІЯ КЕПІТАЛ» за договором підряду №2-74 від 17.07.2017 року, за належне виконання умов якого Відповідач надав банківську гарантію №3255-17Г від 07.07.2017 р.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем його зобов`язань за Договором про надання банківської гарантії №201283-ГР-2401 від 07.09.2020 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.08.2021 року відкрито провадження у справі № 910/13289/21, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України.

09.09.2021 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

09.09.2021 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшло клопотання про витребування доказів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.09.2021 року клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГІВЕЛЬНА СТОЛИЦЯ» про витребування доказів від 09.09.2021 року по справі №910/13289/21 задоволено. Витребувано від Акціонерного товариства «БАНК СІЧ» оригінал Договору про надання банківської гарантії №201283-ГР-2401 від 07.09.2020 року, укладеного між Акціонерним товариством «БАНК СІЧ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТОРГІВЕЛЬНА СТОЛИЦЯ».

17.09.2021 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшла відповідь на відзив.

22.09.2021 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшла заява щодо неможливості подання доказів, витребуваних судом.

08.10.2021 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшли заперечення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.10.2021 року постановлено справу розглядати в поряду загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 03.11.2021 року, витребувано від Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГІВЕЛЬНА СТОЛИЦЯ» оригінал Договору про надання банківської гарантії №201283-ГР-2401 від 07.09.2020 року, укладеного між Акціонерним товариством «БАНК СІЧ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТОРГІВЕЛЬНА СТОЛИЦЯ».

18.10.2021 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшла заява про залишення заперечень Відповідача без розгляду.

03.11.2021 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшли письмові пояснення.

В підготовче судове засідання 03.11.2021 року з`явились представники позивача та відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.11.2021 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 17.11.2021 року.

05.11.2021 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшла заява про проведення судового засідання у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.11.2021 року заяву Відповідача про проведення судового засідання у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів повернуто заявнику без розгляду.

11.11.2021 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшло клопотання про проведення судових засідань у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.11.2021 року клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГІВЕЛЬНА СТОЛИЦЯ" про проведення судових засідань в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів задоволено.

В судовому засіданні 17 листопада 2021 року представник Позивача надав усні пояснення по суті спору, якими підтримав позовні вимоги та доводи позовної заяви, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник Відповідача заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 17 листопада 2021 року, на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Відповідно до статті 223 Господарського процесуального кодексу України,в судовому засіданні складено протокол судового засідання.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що 07.09.2020 року між Акціонерним товариством «БАНК СІЧ» (Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТОРГІВЕЛЬНА СТОЛИЦЯ» (Принципал) було укладено Договір про надання банківської гарантії №201283-ГР-2401, відповідно до умов якого Банк бере на себе зобов`язання надати банківську гарантію, яка узгоджується з Принципалом, для забезпечення тендерної пропозиції Принципала згідно з Тендерною документацією для процедури закупівлі - відкриті торги по предмету закупівлі «Фарби (Фарби в асортименті)», затвердженою на засіданні тендерного комітету (протокол № 20_868_т від « 24» липня 2020 року), зі змінами, внесеними відповідно до протоколу №20 868-т-зм-І від 27.08.2020 p., що розміщена на офіційному сайті https://prozorro.gov.ua/tender/UA-2020-07-28-001129-a, Бенефіціар: ТОВ «Оператор газотранспортної системи України», а Принципал зобов`язався відшкодувати Банку всі виплати, здійснені останнім за Гарантією (якщо такі були здійснені Банком за свій рахунок), відшкодувати Банку всі витрати, понесені ним при виконанні зобов`язань за Гарантією, а також сплатити Банку комісію за надання Гарантії, за внесення змін до тексту гарантії та/або цього Договору, комісію за здійснення платежу за Гарантією в розмірі і порядку, обумовлених цим Договором. Надання Гарантії в рамках цього Договору здійснюється за письмовою заявою Принципала, оформленої у задовольняючому Банк вигляді згідно вимог діючого законодавства України, у тому числі, але не виключно - вимог Національного банку України. (т.1 а.с.12-13)

Відповідно до п.2 Договору сума Гарантії, що буде надана Банком у межах цього Договору становить UAH 360 000,00 гривень, код валюти - 980. Термін дії цього Договору та Банківської гарантії, що буде видана Банком по 19 лютого 2021 року включно.

Згідно з п.3. Договору за надання Гарантії за цим Договором Банк нараховує, а Принципал сплачує Банку разову комісію в розмірі 6 480,00 гривень, не пізніше дня надання такої гарантії.

Пунктом 5 Договору визначено, що якщо на вимогу Бенефіціара Банк сплатив кошти за гарантією, Принципал зобов`язаний протягом наступного робочого дня за днем сплати Банком коштів на вимогу Бенефіціара, повністю відшкодувати Банку такі виплати та усі пов`язані з цим витрати Банку на підставі регресної вимоги Банку до Принципала, в тому числі комісії, пов`язані з відправкою повідомлень засобами телекомунікаційного зв`язку, комісії авізуючого банка та банка Бенефіціара, а також комісії пов`язані з переказом платежів за Гарантією в строк та в порядку визначеними відповідною вимогою. Якщо Принципал не відшкодує Банку сплачені ним кошти, на підставі вимоги Бенефіціара, за гарантією протягом наступного робочого дня, то Банк суму такої заборгованості починаючи з наступного дня обліковує як кредит наданий Принципалу на наступних умовах:

5.1. До повного погашення суми заборгованості (кредиту) Принципал сплачує Банку проценти в розмірі 30% річних від суми заборгованості, у валюті гарантії (заборгованості).

5.2. Строк користування Принципалом грошовими коштами (кредитом), що були сплачені Банком на користь Бенефіціара відповідно до умов Гарантії, не може перевищувати 90 календарних днів, якщо інший строк не буде визначено рішенням Банку (Кредитного комітету/Правління/Наглядової ради).

Якщо останній день повернення Бенефіціаром гарантові грошових коштів (кредиту), що були сплачені Банком на користь Принципала, припадає на вихідний або святковий (неробочий) день, то повернення коштів здійснюється Принципалом на наступний банківський (робочий) день, що слідує за вихідним або святковим (неробочим) днем.

5.3. Проценти за користування грошовими коштами сплаченими Банком за Гарантією (кредитом) нараховуються у валюті Гарантії не рідше одного разу на місяць та/або в останній робочий день місяця за період з дати перерахування (сплати) Банком грошових коштів Бенефіціару за гарантією по останній календарний день поточного місяця та надалі за період з першого числа поточного місяця по останній календарний день поточного місяця, а також в день остаточного повернення/відшкодування Принципалом Банку у повному обсязі всіх грошових коштів сплаченим Банком за Гарантією. Проценти за користування грошовими коштами сплаченими Банком за Гарантією (кредитом) нараховуються методом «факт/факт)).

5.4. Нараховані Банком проценти за користування грошовими коштами сплаченими Банком за Гарантією (кредитом) відповідно до умов цього Договору, Принципал зобов`язаний сплачувати на рахунок, який зазначається у відповідному письмовому повідомленні Банку, щомісяця, не пізніше 05 числа місяця (включно), наступного за місяцем нарахування. Якщо день сплати Принципалом процентів припадає на вихідний або святковий (неробочий) день, сплата процентів здійснюється Принципалом на наступний банківський (робочий) день.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору про надання банківської гарантії №201283-ГР-2401 від 07.09.2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ТОРГІВЕЛЬНА СТОЛИЦЯ» перерахувало на рахунок Позивача грошові кошти у розмірі 6480 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням №152 від 07.09.2020 року із зазначенням призначення платежу: «сплата комісії за надання гарантії згідно договору №201283-ГР-2401». (т.1 а.с.17)

07.09.2020 року Акціонерним товариством «БАНК СІЧ» видано Банківську гарантію №203470-ГР-2511. (т.1 а.с.16)

Акціонерним товариством «Укргазбанк» направлено на адресу Позивача лист №130/35677/2020 від 24.11.2020 р. разом з письмовою вимогою Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» №ТОВВИХ-20-13131 від 23.11.2020 року про сплату грошових коштів у розмірі 360000 грн. 00 коп. за Банківською гарантією №203470-ГР-2511 від 07.09.2020 року у зв`язку з непідписанням переможцем торгів - Товариством з обмеженою відповідальністю «ТОРГІВЕЛЬНА СТОЛИЦЯ» договору про закупівлю, яка була отримана Позивачем за вх. №1546 від 26.11.2020 р. (т.1 а.с.18-21)

Акціонерним товариством «БАНК СІЧ» було перераховано на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» грошові кошти у розмірі 360 000 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням №27106 від 03.12.2020 року із зазначенням призначення платежу: «кошти за банк.гарантією №203570-ГР-2511 від 07.09.2020 зг.вимоги за вих. №ТОВВИХ-20-13131 від 23.11.2020, принципал: ТОВ «ТОРГІВЕЛЬНА СТОЛИЦЯ». (т.1 а.с.22)

Листами №2608/145-1 від 01.12.2020 р, №2644/145-1 від 07.12.2020 р., №207/07-3/1 від 02.02.2021 р. Позивач вимагав від Відповідача перерахувати грошові кошти у розмірі 360000 грн. 00 коп. (т.1 а.с.23-25)

Заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог №1546/11-1 від 30.06.2021 року Акціонерне товариство «БАНК СІЧ» повідомило Товариство з обмеженою відповідальністю «ТОРГІВЕЛЬНА СТОЛИЦЯ», що враховуючи те, що за Договором про надання банківської гарантії №201283-ГР-2401 від 07.09.2020 року Товариство є боржником, a AT «БАНК СІЧ» є кредитором по відношенню до Товариства із кредиторськими вимогами у розмірі 420338,19, а за Договором про надання банківської гарантії №203570-ГР-3424 від 27.11.2020 року AT «БАНК СІЧ» є боржником, а Товариство є кредитором по відношенню до Банка із кредиторськими вимогами у розмірі 30 024,00 гривні 00 копійок, та той факт, що ці вимоги є однорідними, AT «БАНК СІЧ», керуючись ст. ст. 202, 601 ЦК України та ст. 203 ГК України, цією Заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог повідомило Товариство про проведення AT «БАНК СІЧ» в односторонньому порядку зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 30 024,00 грн., при цьому заборгованість Товариства перед AT «БАНК СІЧ», що виникла на підставі Договору про надання банківської гарантії №201283-ГР-2401 від 07.09.2020 року, зменшується на суму 30 024,00 гривні 00 копійок та станом на 25.06.2021 року становить загалом cумy в розмірі 390 314,19 гривень, а заборгованість AT «БАНК СІЧ» перед Товариством, що виникла на підставі Договору про надання банківської гарантії №203570-ГР-3424 від 27.11.2020 року, є такою, що погашена AT «БАНК СІЧ» у повному обсязі (припиненою у повному обсязі) внаслідок проведення AT «БАНК СІЧ» в односторонньому порядку зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 30 024,00 гривні 00 копійок. Вказана заява надіслана на адресу Відповідача 30.06.2021 року, що підтверджується копіями опису вкладення у цінний лист від 30.06.2021 р., накладної, фіскального чеку, рекомендованого повідомлення про вручення 02.07.2021 р. (т.1 а.с.26-31)

Претензією №1594/11-1 від 05.07.2021 року Позивач вимагав від Відповідача сплатити суму заборгованості за Договором про надання банківської гарантії №201283-ГР-2401 від 07.09.2020 року у розмірі 426401 грн. 04 коп., що підтверджується копіями опису вкладення у цінний лист від 05.07.2021 р., накладної, фіскального чеку. (т.1 а.с.32-37)

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, Позивач зазначає, що Відповідачем не було сплачено виплачену Банком гарантію в порядку регресу у повному обсязі. Таким чином, Позивач просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГІВЕЛЬНА СТОЛИЦЯ» заборгованість у розмірі 360 000 грн. 00 коп. та проценти за користування кредитом у розмірі 43 925 грн. 14 коп.

Заперечуючи проти позову, Відповідач зазначає, що між сторонами не був укладений Договір про надання банківської гарантії №201283-ГР-2401 від 07.09.2020 року, а банківська гарантія №203470-ГР-2511 була видана не на підставі Договору про надання банківської гарантії №201283-ГР-2401 від 07.09.2020 року, оскільки мала бути видана банківська гарантія з відповідним номером №201283-ГР-2401.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Акціонерного товариства «БАНК СІЧ» підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Основними видами господарських зобов`язань є майново-господарські зобов`язання та організаційно-господарські зобов`язання.

Статтею 174 Господарського кодексу передбачено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтею 175 Господарського кодексу України визначено, що майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом. Якщо майново-господарське зобов`язання виникає між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами, зобов`язаною та управненою сторонами зобов`язання є відповідно боржник і кредитор.

Відповідно до ст. 179 Господарського кодексу України, майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. (стаття 181 Господарського кодексу України)

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (частина друга).

Приписами статей 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначені загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та сформовані загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у статтях 642, 643 ЦК України.

Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до змісту статей 6, 627 ЦК України свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абзацу другого частини третьої статті 6 та статті 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Згідно з приписами частини третьої статті 184 Господарського кодексу України укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Заперечуючи проти позову, Відповідач зазначає, що між сторонами не був укладений Договір про надання банківської гарантії №201283-ГР-2401 від 07.09.2020 року.

В матеріалах справи наявна копія Договору про надання банківської гарантії №201283-ГР-2401 від 07.09.2020 року між Акціонерним товариством «БАНК СІЧ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТОРГІВЕЛЬНА СТОЛИЦЯ», який містить підписи уповноважених представників сторін та скріплений печатками підприємств. Вказаний договір є Додатком до заяви про приєднання №5.(т.1 а.с.12-13)

Приписами частини другої статті 42 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що учасники справи зобов`язані, зокрема: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідно до частини першої статті 73 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень

У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до частин сьомої, восьмої, дев`ятої, десятої статті 81 Господарського процесуального кодексу України будь-яка особа, в якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду.

Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.

У разі неподання учасником справи витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання та яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання таких доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

Відповідно до частини шостої статті 91 Господарського процесуального кодексу України якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу.

Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.09.2021 року клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГІВЕЛЬНА СТОЛИЦЯ» про витребування доказів від 09.09.2021 року по справі №910/13289/21 задоволено. Витребувано від Акціонерного товариства «БАНК СІЧ» оригінал Договору про надання банківської гарантії №201283-ГР-2401 від 07.09.2020 року, укладеного між Акціонерним товариством «БАНК СІЧ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТОРГІВЕЛЬНА СТОЛИЦЯ».

На виконання вимог ухвали суду Позивач зазначив, що AT «БАНК СІЧ» помилково зазначило у своїй позовній заяві про наявність у AT «БАНК СІЧ» оригіналу Договору про надання банківської гарантії №201283-ГР-2401 від 07.09.2020 року. У зв`язку із ухиленням Відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГІВЕЛЬНА СТОЛИЦЯ» від надсилання до AT «БАНК СІЧ» двох примірників Договору про надання банківської гарантії №201283-ГР-2401 від 07.09.2020 року, підписаних уповноваженою особою Відповідача та скріплених печаткою Відповідача, та проведення AT «БАНК СІЧ» інвентаризації кредитних справ, за результатами якої AT «БАНК СІЧ» виявив відсутність оригіналів наступних документів: Договір про надання банківської гарантії №201283-ГР-2401 від 07.09.2020 року, укладений між Банком та Відповідачем; Договір про надання банківської гарантії №203570-ГР-3022 від 29.10.2020 року, укладений між Банком та Відповідачем; Договір поруки №203570-ГР-3022-П від 29.10.2020 року, укладений між Банком та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ); Договір про надання банківської гарантії №203570-ГР-3424 від 27.11.2020 року, укладений між Банком та Відповідачем.

AT «БАНК СІЧ» своїм листом від 22.01.2021 року за №122/07-3/1 звернулося до Відповідача із проханням в найкоротший строк прибути до AT «БАНК СІЧ» за адресою: місто Київ, вул. Володимирська, буд. 63 для належного оформлення зазначених документів. Відповідач проігнорував це прохання AT «БАНК СІЧ» та для належного оформлення вищезазначених документів до AT «БАНК СІЧ» за адресою: місто Київ, вул. Володимирська, буд. 63, не прибув. Більш того, жодної відповіді на вимоги чи претензію AT «БАНК» щодо сплати 360000,00 гривень Відповідач не надав. Також грошові кошти у сумі 360 000,00 гривень, які AT «БАНК СІЧ» сплатив за безумовною банківською гарантією №203570-ГР-2511 від 07 вересня 2020 року на користь третьої особи - ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» у зв`язку із непідписанням Відповідачем, як переможцем процедури торгів (тендеру) із третьою особою договору про закупівлю, не сплатив.

Враховуючи викладене, ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.10.2021 року витребувано від Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГІВЕЛЬНА СТОЛИЦЯ» оригінал Договору про надання банківської гарантії №201283-ГР-2401 від 07.09.2020 року, укладеного між Акціонерним товариством «БАНК СІЧ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТОРГІВЕЛЬНА СТОЛИЦЯ».

На виконання вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 13.10.2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ТОРГІВЕЛЬНА СТОЛИЦЯ» повідомило, що ухвала не може бути виконана, оскільки договір не укладався між сторонами.

В той же час, Суд зазначає, що відповідно до ч. 1, 2 ст. 640 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Згідно зі ст. ст. 642 Цивільного кодексу України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції.

У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна зі сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами ЦК України (частина восьма статті 181 ГК України).

З огляду на вказані приписи не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону та залежно від встановлених обставин вирішити питання щодо наслідків його часткового чи повного виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено Судом, на виконання умов Договору про надання банківської гарантії №201283-ГР-2401 від 07.09.2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ТОРГІВЕЛЬНА СТОЛИЦЯ» перерахувало на рахунок Позивача грошові кошти у розмірі 6 480 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням №152 від 07.09.2020 року із зазначенням призначення платежу: «сплата комісії за надання гарантії згідно договору №201283-ГР-2401». (т.1 а.с.17)

Крім того, Суд зазначає, що Відповідачем була використана банківська гарантія №203470-ГР-2511 від 07.09.2020 року, про що свідчить письмова вимога Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» №ТОВВИХ-20-13131 від 23.11.2020 року, адресована Позивачу, про сплату грошових коштів у розмірі 360000 грн. 00 коп. за Банківською гарантією №203470-ГР-2511 від 07.09.2020 року у зв`язку з непідписанням переможцем торгів - Товариством з обмеженою відповідальністю «ТОРГІВЕЛЬНА СТОЛИЦЯ» договору про закупівлю, яка була отримана Позивачем за вх. №1546 від 26.11.2020 р. (т.1 а.с.18-21)

Акціонерним товариством «БАНК СІЧ» було перераховано на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» грошові кошти у розмірі 360 000 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням №27106 від 03.12.2020 року із зазначенням призначення платежу: «кошти за банк.гарантією №203570-ГР-2511 від 07.09.2020 зг.вимоги за вих. №ТОВВИХ-20-13131 від 23.11.2020, принципал: ТОВ «ТОРГІВЕЛЬНА СТОЛИЦЯ». (т.1 а.с.22)

Враховуючи вищевикладене, Суд зазначає, що Товариством з обмеженою відповідальністю «ТОРГІВЕЛЬНА СТОЛИЦЯ» були вчинені конклюдентні дії відповідно до вказаних у пропозиції умов договору у вигляді сплати комісії за надання гарантії у розмірі 6480 грн. 00 коп. та подання банківської гарантії Товариству з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України», що свідчать про бажання укласти договір та прийняття пропозиції укласти Договір про надання банківської гарантії №201283-ГР-2401 від 07.09.2020 року з Акціонерним товариством «БАНК СІЧ» на визначених умовах.

Верховний Суд в постанові від 21.08.2020 року по справі № 904/2357/20 виклав таку правову позицію щодо застосування статті 79 Господарського процесуального кодексу України.

Так, 17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 № 132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до України змінено назву статті 79 ГПК з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Враховуючи вищенаведені та оцінені Судом докази, з огляду на встановлені процесуальним Законом на засадах змагальності порядок розподілу між сторонами обов`язків щодо доказування у межах здійснення судочинства у господарських судах, а також подання Позивачем більш вірогідних доказів на підтвердження своїх вимог, ніж Відповідачем на підтвердження своїх заперечень, Суд приходить до висновку, що між Акціонерним товариством «БАНК СІЧ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТОРГІВЕЛЬНА СТОЛИЦЯ» було укладено Договір про надання банківської гарантії №201283-ГР-2401 від 07.09.2020 року.

Крім того, Суд звертає увагу, що на копії Договору про надання банківської гарантії №201283-ГР-2401 від 07.09.2020 року, яка долучена до матеріалів позовної заяви, міститься печатка Відповідача.

Відповідно до пункту 64 Постанови Кабінету Міністрів України №1893 від 27.11.1998 «Про затвердження Інструкції про порядок обліку, зберігання і використання документів, справ, видань та інших матеріальних носіїв інформації, які містять службову інформацію», яка є обов`язковою для усіх підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, порядок обліку, зберігання і використання печаток, штампів і бланків суворої звітності визначається відповідними відомчими інструкціями. Контроль за їх виготовленням, зберіганням та використанням покладається на канцелярії організацій та осіб, відповідальних за діловодство.

Згідно з пунктом 65 вказаної постанови, особи, які персонально відповідають за облік і зберігання печаток, штампів і бланків, призначаються наказами керівників організацій.

Виходячи з вищезазначеного, особи які мають право зберігати та використовувати печатки підприємства призначаються наказом керівника організації та несуть персональну відповідальність за неналежне зберігання та використання печатки.

Таким чином, Відповідач, як суб`єкт підприємницької діяльності, несе повну відповідальність за законність використання його печатки.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження втрати зазначених штампів, їх підробку чи інше незаконне використання третіми особами всупереч волі Відповідача.

Що стосується поданого Позивачем електронного листування щодо порядку укладення Договору про надання банківської гарантії №201283-ГР-2401 від 07.09.2020 року (т.1 а.с.197-225), Суд зазначає.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ст. 96 ГПК України, електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Частина перша статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» визначає, що електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Відповідно до частин 1, 2 статті 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, яка використовується для ідентифікації автора та/або підписування електронного документа іншим суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершує створення електронного документа.

Роздруківка електронної переписки не можуть вважатись електронними документами (копіями електронних документів) в розумінні частини 1 статті 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", відповідно до якої електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11.06.2019 у справі № 904/2882/18, від 24.09.2019 у справі № 922/1151/18, від 28.12.2019 у справі № 922/788/19.

Однак, надані Позивачем електронні документи не скріплені електронним цифровим підписом, а тому Суд не приймає їх до уваги при розгляді даної справи. Крім того, з електронного листа від 04.09.2020 року взагалі незрозуміло, що було надіслано.

Судом розглянуті та відхилені заперечення Відповідача в частині того, що банківська гарантія №203470-ГР-2511 була видана не на підставі Договору про надання банківської гарантії №201283-ГР-2401 від 07.09.2020 року, оскільки мала бути видана банківська гарантія з відповідним номером №201283-ГР-2401, з огляду на те, що жодним нормативно - правовим актом не визначено вимог щодо співпадіння номеру договору про надання банківської гарантії та самої банківської гарантії, а Відповідачем в свою чергу не зазначено такого нормативно - правового акту.

Таким чином, Судом встановлено, що 07.09.2020 року між Акціонерним товариством «БАНК СІЧ» (Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТОРГІВЕЛЬНА СТОЛИЦЯ» (Принципал) було укладено Договір про надання банківської гарантії №201283-ГР-2401. При цьому, Суд зазначає, що відповідно до частини шостої статті 91 Господарського процесуального кодексу України оригінал письмового доказу не поданий, проте Відповідач у даній справі не ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, а тому Суд приймає до уваги копію письмового доказу, поданого Позивачем. (т.1 а.с.12-13)

Згідно із статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 200 Господарського кодексу України гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні.

Зобов`язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони.

Згідно зі статтею 560 Цивільного кодексу України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. Вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі. До вимоги додаються документи, вказані в гарантії. У вимозі до гаранта або у доданих до неї документах кредитор повинен вказати, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією. Кредитор може пред`явити вимогу до гаранта у межах строку, встановленого у гарантії, на який її видано (частини 1, 2, 3, 4 статті 563 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 561 Цивільного кодексу України гарантія діє протягом строку, на який вона видана. Гарантія є чинною від дня її видачі, якщо в ній не встановлено інше. Гарантія не може бути відкликана гарантом, якщо в ній не встановлено інше.

Отже, у відносинах за гарантією беруть участь три суб`єкти - гарант, беніфеціар та принципал. Забезпечувальна функція гарантії полягає у тому, що вона (гарантія) забезпечує належне виконання принципалом його обов`язку перед беніфеціаром.

Гарантія - це односторонній правочин, змістом якого є обов`язок гаранта сплатити кредитору-беніфеціару грошову суму відповідно до умов гарантій у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією. Тобто, гарантія створює зобов`язання тільки для гаранта.

Виходячи з Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 639, видачі гарантії передує укладення договору між гарантом та боржником про надання фінансових послуг з видачі гарантії. Вказаний договір виступає зв`язуючим ланцюгом між основним договором принципала і беніфеціара, оскільки у договорі про видачу гарантії вказується, що гарантія видається на прохання принципала у зв`язку з його обов`язком перед беніфеціаром за основним договором, та гарантією, видача якої є основним обов`язком гаранта за цим договором.

Відповідно до розділу І Положення гарантійний лист - це гарантія, що оформлена належним чином на паперовому носії. Гарантія - це спосіб забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого банк-гарант приймає на себе грошове зобов`язання перед бенефіціаром (оформлене в письмовій формі або у формі повідомлення) сплатити кошти за принципала в разі невиконання останнім своїх зобов`язань у повному обсязі або їх частину в разі пред`явлення бенефіціаром вимоги та дотримання всіх вимог, передбачених умовами гарантії. Зобов`язання банку-гаранта перед бенефіціаром не залежить від основного зобов`язання принципала (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли посилання на таке зобов`язання безпосередньо міститься в тексті гарантії.

Акціонерним товариством «Укргазбанк» направлено на адресу Позивача лист №130/35677/2020 від 24.11.2020 р. разом з письмовою вимогою Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» №ТОВВИХ-20-13131 від 23.11.2020 року про сплату грошових коштів у розмірі 360000 грн. 00 коп. за Банківською гарантією №203470-ГР-2511 від 07.09.2020 року у зв`язку з непідписанням переможцем торгів - Товариством з обмеженою відповідальністю «ТОРГІВЕЛЬНА СТОЛИЦЯ» договору про закупівлю, яка була отримана Позивачем за вх. №1546 від 26.11.2020 р. (т.1 а.с.18-21)

Акціонерним товариством «БАНК СІЧ» було перераховано на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» грошові кошти у розмірі 360 000 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням №27106 від 03.12.2020 року із зазначенням призначення платежу: «кошти за банк.гарантією №203570-ГР-2511 від 07.09.2020 зг.вимоги за вих. №ТОВВИХ-20-13131 від 23.11.2020, принципал: ТОВ «ТОРГІВЕЛЬНА СТОЛИЦЯ». (т.1 а.с.22)

Пунктом 5 Договору визначено, що якщо на вимогу Бенефіціара Банк сплатив кошти за гарантією, Принципал зобов`язаний протягом наступного робочого дня за днем сплати Банком коштів на вимогу Бенефіціара, повністю відшкодувати Банку такі виплати та усі пов`язані з цим витрати Банку на підставі регресної вимоги Банку до Принципала, в тому числі комісії, пов`язані з відправкою повідомлень засобами телекомунікаційного зв`язку, комісії авізуючого банка та банка Бенефіціара, а також комісії пов`язані з переказом платежів зa Гарантією в строк та в порядку визначеними відповідною вимогою.

Листами №2608/145-1 від 01.12.2020 р, №2644/145-1 від 07.12.2020 р., №207/07-3/1 від 02.02.2021 р. Позивач вимагав від Відповідача перерахувати грошові кошти у розмірі 360000 грн. 00 коп. (т.1 а.с.23-25) Проте, оскільки матеріали справи не містять доказів надсилання вказаних листів на адресу Відповідача й їх отримання останнім, Суд не приймає їх до уваги.

Претензією №1594/11-1 від 05.07.2021 року Позивач вимагав від Відповідача сплатити суму заборгованості за Договором про надання банківської гарантії №201283-ГР-2401 від 07.09.2020 року у розмірі 426401 грн. 04 коп., що підтверджується копіями опису вкладення у цінний лист від 05.07.2021 р., накладної, фіскального чеку. (т.1 а.с.32-37)

Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи вищенаведені умови Договору про надання банківської гарантії №201283-ГР-2401 від 07.09.2020 року, обов`язок Відповідача по відшкодуванню виплаченою Банком Бенефіціару суми гарантії у розмірі 360 000 грн. 00 коп. в порядку регресу на момент розгляду даної справи настав.

Таким чином, заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГІВЕЛЬНА СТОЛИЦЯ» перед Акціонерним товариством «БАНК СІЧ» за Договором про надання банківської гарантії №201283-ГР-2401 від 07.09.2020 року становить 360 000 грн. 00 коп.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів відповідно до статей 76 - 79 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати Відповідачем грошових коштів Акціонерному товариству «БАНК СІЧ» в розмірі 360 000 грн. 00 коп.

Отже, Суд зазначає, що Відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов Договору, не здійснив відшкодування виплаченої Банком Бенефіціару суми гарантії в повному обсязі, тобто не виконав свої зобов`язання належним чином, а тому Суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення 360 000 грн. 00 коп. - суми основної заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, Позивач просив суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГІВЕЛЬНА СТОЛИЦЯ» проценти за користування кредитом у розмірі 43 925 грн. 14 коп.

Пунктом 5 Договору визначено, що якщо Принципал не відшкодує Банку сплачені ним кошти, на підставі вимоги Бенефіціара, за гарантією протягом наступного робочого дня, то Банк суму такої заборгованості починаючи з наступного дня обліковує як кредит наданий Принципалу на наступних умовах:

5.1. До повного погашення суми заборгованості (кредиту) Принципал сплачує Банку проценти в розмірі 30% річних від суми заборгованості, у валюті гарантії (заборгованості).

5.2. Строк користування Принципалом грошовими коштами (кредитом), що були сплачені Банком на користь Бенефіціара відповідно до умов Гарантії, не може перевищувати 90 календарних днів, якщо інший строк не буде визначено рішенням Банку (Кредитного комітету/Правління/Наглядової ради).

Якщо останній день повернення Бенефіціаром гарантові грошових коштів (кредиту), що були сплачені Банком на користь Принципала, припадає на вихідний або святковий (неробочий) день, то повернення коштів здійснюється Принципалом на наступний банківський (робочий) день, що слідує за вихідним або святковим (неробочим) днем.

5.3. Проценти за користування грошовими коштами сплаченими Банком за Гарантією (кредитом) нараховуються у валюті Гарантії не рідше одного разу на місяць та/або в останній робочий день місяця за період з дати перерахування (сплати) Банком грошових коштів Бенефіціару за гарантією по останній календарний день поточного місяця та надалі за період з першого числа поточного місяця по останній календарний день поточного місяця, а також в день остаточного повернення/відшкодування Принципалом Банку у повному обсязі всіх грошових коштів сплаченим Банком за Гарантією. Проценти за користування грошовими коштами сплаченими Банком за Гарантією (кредитом) нараховуються методом «факт/факт)).

5.4. Нараховані Банком проценти за користування грошовими коштами сплаченими Банком за Гарантією (кредитом) відповідно до умов цього Договору, Принципал зобов`язаний сплачувати на рахунок, який зазначається у відповідному письмовому повідомленні Банку, щомісяця, не пізніше 05 числа місяця (включно), наступного за місяцем нарахування. Якщо день сплати Принципалом процентів припадає на вихідний або святковий (неробочий) день, сплата процентів здійснюється Принципалом на наступний банківський (робочий) день.

Судом встановлено, що Відповідач в порушення умов Договору про надання банківської гарантії №201283-ГР-2401 від 07.09.2020 року не здійснив відшкодування виплаченої Банком Бенефіціару суми гарантії в повному обсязі, а тому Банк відповідно до п.5 Договору почав обліковувати суму заборгованості в розмірі 360 000 грн. 00 коп., як кредит наданий Принципалу, та здійснив нарахування відсотків за користування кредитом.

Заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог №1546/11-1 від 30.06.2021 року Акціонерне товариство «БАНК СІЧ» повідомило Товариство з обмеженою відповідальністю «ТОРГІВЕЛЬНА СТОЛИЦЯ», що враховуючи те, що за Договором про надання банківської гарантії №201283-ГР-2401 від 07.09.2020 року Товариство є боржником, a AT «БАНК СІЧ» є кредитором по відношенню до Товариства із кредиторськими вимогами у розмірі 420338,19, а за Договором про надання банківської гарантії №203570-ГР-3424 від 27.11.2020 року AT «БАНК СІЧ» є боржником, а Товариство є кредитором по відношенню до Банка із кредиторськими вимогами у розмірі 30 024,00 гривні 00 копійок, та той факт, що ці вимоги є однорідними, AT «БАНК СІЧ», керуючись ст. ст. 202, 601 ЦК України та ст. 203 ГК України, цією Заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог повідомило Товариство про проведення AT «БАНК СІЧ» в односторонньому порядку зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 30 024,00 грн., при цьому заборгованість Товариства перед AT «БАНК СІЧ», що виникла на підставі Договору про надання банківської гарантії №201283-ГР-2401 від 07.09.2020 року, зменшується на суму 30 024,00 гривні 00 копійок та станом на 25.06.2021 року становить загалом cумy в розмірі 390 314,19 гривень, а заборгованість AT «БАНК СІЧ» перед Товариством, що виникла на підставі Договору про надання банківської гарантії №203570-ГР-3424 від 27.11.2020 року, є такою, що погашена AT «БАНК СІЧ» у повному обсязі (припиненою у повному обсязі) внаслідок проведення AT «БАНК СІЧ» в односторонньому порядку зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 30 024,00 гривні 00 копійок. Вказана заява надіслана на адресу Відповідача 30.06.2021 року, що підтверджується копіями опису вкладення у цінний лист від 30.06.2021 р., накладної, фіскального чеку, рекомендованого повідомлення про вручення 02.07.2021 р. (т.1 а.с.26-31)

Частиною 3 статті 203 Господарського кодексу України визначено, що господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

За своєю правовою природою припинення зобов`язання зарахуванням зустрічної вимоги - це одностороння угода, яка оформлюється заявою однієї з сторін, і якщо інша сторона не погоджується з проведенням такого зарахування, вона вправі на підставі статті 16 ЦК України та статті 20 Господарського кодексу України звернутися за захистом своїх охоронюваних законом прав до господарського суду. Тобто, зарахування зустрічних однорідних вимог, про яке заявлено однією із сторін у зобов`язанні, не пов`язується із прийняттям такого зарахування іншою стороною.

Згідно ч.ч.1,2 ст.598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї зі сторін допускається лише у випадках, установлених договором або законом.

Аналогічні положення закріплені у статті 601 ЦК України, відповідно до якої зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Недопустимість зарахування зустрічних вимог визначено у статті 602 ЦК України, відповідно до положень якої не допускається зарахування зустрічних вимог про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю; про стягнення аліментів; щодо довічного утримання (догляду); у разі спливу позовної давності; за зобов`язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом; в інших випадках, встановлених договором або законом.

Зарахування зустрічних однорідних вимог як односторонній правочин є волевиявленням суб`єкта правочину, спрямованим на настання певних правових наслідків у межах двосторонніх правовідносин. Інститут заліку покликаний оптимізувати діяльність двох взаємозобов`язаних, хоч і за різними підставами, осіб. Ця оптимізація полягає в усуненні зустрічного переміщення однорідних цінностей, які складають предмети взаємних зобов`язань, зменшує ризик сторін, який виникає при здійсненні виконання, а також їх витрати, пов`язані з виконанням.

Отже, зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань: в одному - одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні - є кредитором у другому). Також можливе часткове зарахування, коли одне зобов`язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов`язання. У такому випадку зобов`язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами.

З постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.10.2018р. у справі №914/3217/16, та постанов Верховного Суду від 16.04.2019р. у справі №911/483/18, від 01.10.2019р. у справі №910/12968/17, від 28.01.2020р. у справі №910/12738/18, згідно з якими вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають бути:

- зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим);

- однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду). При цьому правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо);

- строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Крім цього, між сторонами не повинно бути спору відносно характеру зобов`язання, його змісту та умов виконання.

З правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 11.09.2019р. у справі №910/21566/17 вбачається, що наслідком здійснення такого правочину, як зарахування зустрічних однорідних вимог, є припинення як обов`язку заявника перед адресатом, так і обов`язку адресата перед заявником з моменту здійснення заяви про зарахування, що зумовлює необхідність визначення заявником тих вимог до нього, які відповідають вказаним вище умовам.

Спеціального порядку та форми здійснення відповідної заяви як одностороннього правочину не передбачено законодавством; за загальними правилами про правочини (наслідки недодержання його письмової форми), відповідну заяву про зарахування на адресу іншої сторони як односторонній правочин слід вважати зробленою та такою, що спричинила відповідні цивільно-правові наслідки, в момент усної заяви однієї з сторін на адресу іншої сторони чи в момент вручення однією стороною іншій стороні повідомлення, що містить письмове волевиявлення на припинення зустрічних вимог зарахуванням. Моментом припинення зобов`язань сторін у такому разі є момент вчинення заяви про зарахування у визначеному порядку.

У постановах від 28.02.2018 у справі №910/4312/17, від 04.07.2018 у справі №910/16430/16, від 05.07.2018 у справі №914/3013/16, від 19.07.2018 у справі №910/14503/16, від 26.09.2018 у справі №910/20105/17, від 04.04.2019 у справі №918/329/18 Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду зазначає, що відповідно до статті 601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін. Заява про зарахування зустрічних вимог є одностороннім правочином. Зарахування зустрічних однорідних вимог, про яке заявила одна із сторін у зобов`язанні, здійснюється в силу положень статті 601 ЦК України та не пов`язується із прийняттям такого зарахування іншою стороною. Якщо інша сторона не погоджується з проведенням зарахування, вона вправі на підставі статті 16 ЦК України та статті 20 ГК України звернутися за захистом своїх охоронюваних законом прав до господарського суду.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження наявності заперечень Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГІВЕЛЬНА СТОЛИЦЯ» щодо зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі заяви Акціонерного товариства «БАНК СІЧ» №1546/11-1 від 30.06.2021 року, а тому Суд приймає до уваги заяву Акціонерного товариства «БАНК СІЧ» про зарахування зустрічних однорідних вимог №1546/11-1 від 30.06.2021 року при розгляді даної справи.

Судом встановлено, що за Договором про надання банківської гарантії №201283-ГР-2401 від 07.09.2020 року перед Позивачем у Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГІВЕЛЬНА СТОЛИЦЯ» утворилась заборгованість за відсотками у розмірі 43 925 грн. 14 коп., що підтверджується детальним розрахунком заборгованості станом на 10.08.2021 року, наданим Позивачем, та випискою по рахунку Позивача. (т.1 а.с.38-106)

Суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів відповідно до статей 76 - 79 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати Відповідачем заборгованості за відсотками Акціонерному товариству «БАНК СІЧ» в розмірі 43 925 грн. 14 коп.

Отже, Суд зазначає, що Відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов Договору, не здійснив сплату заборгованості за відсотками в повному обсязі, тобто не виконав свої зобов`язання належним чином, а тому Суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення 43 925 грн. 14 коп. - суми основної заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно зі ст. 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд зазначає, що, навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (див. рішення від 1 липня 2003 р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", заява N 37801/97, п. 36).

У п.50 рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.2010 "Справа "Трофимчук проти України"" (Заява N 4241/03) зазначено, що Суд повторює, що оцінка доказів є компетенцією національних судів і Суд не підмінятиме власною точкою зору щодо фактів оцінку, яку їм було надано в межах національного провадження. Крім того, гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (див. рішення від 27 жовтня 1993 року у справі "Домбо Беєер B. V. проти Нідерландів", п. 31, Series A, N 274).

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Акціонерного товариства «БАНК СІЧ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГІВЕЛЬНА СТОЛИЦЯ» про стягнення заборгованості у розмірі 403 925 грн. 14 коп. є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на Відповідача.

Позивачем також заявлено про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГІВЕЛЬНА СТОЛИЦЯ» витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 13 400 грн. 00 коп.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України «Про адвокатуру». Дія вказаного закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Разом із тим, згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

За приписами статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Правовий аналіз вищенаведених норм права дає підстави для висновку, що за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права. Ціна в договорі про надання правової допомоги є істотною умовою, встановлюється за домовленістю сторін шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару.

Ціна договору, тобто розмір адвокатського гонорару, може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата, кожний з яких відрізняється порядком обчислення. При зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (аналогічна правова позиція викладена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.11.2020 у справі № 922/1948/19, від 12.08.2020 у справі № 916/2598/19, від 30.07.2019 у справі № 911/1394/18).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Подібна за своїм змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16, постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі №379/1418/18 та від 23.11.2020 у справі №638/7748/18.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04, п. 269). (Аналогічна правова позиція викладена у постанові вищого господарського суду України від 22.11.2017 року у справі № 914/434/17).

Суд зазначає, що у розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Разом із тим, у частині 5 наведеної норми Господарського процесуального кодексу України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У постанові Верховного Суду від 25.07.2019 у справі №904/66/18 зазначено, що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України.

Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.

Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.08.2020 року між Адвокатом Пилюченко Інною Георгіївною (Адвокат) та Акціонерним товариством «БАНК СІЧ» (Замовник) було укладено Договір про надання правничої допомоги №21/08/20, за змістом якого Адвокат приймає на себе зобов`язання надавати Клієнту правничу допомогу, здійснювати представницькі повноваження, захищати права і законні інтереси Клієнта в обсязі та на умовах, встановлених цим Договором та за домовленістю Сторін. (т.1 а.с. 107-113)

Додатковою угодою №13 від 17.05.2021 року до Договору про надання правничої допомоги №21/08/20 від 21.08.2020 року Сторони домовились, що Адвокат надає Клієнту наступну правничу (правову) допомогу: ознайомлення з документами, що стосуються укладання між Клієнтом та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТОРПВЕЛЬНА СТОЛИЦЯ», , місцезнаходження; 01042, м. Київ, вулиця Філатова, будинок 10-А, офіс 3/49 (надалі - Боржник) Договору про надання банківської гарантії'№201283-ГР-2401 від 07.09.2020 року, відповідно до умов якого Клієнт сплатив на користь ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» (код за ) за безвідкличною банківською гарантією суму в розмірі 360 000,00 (триста шістдесят тисяч) гривень 00 копійок, та з документами, що стосуються укладання між Клієнтом та Боржником Договору про надання банківської гарантії №203570-ГР-3424 від 27.11.2020 року, відповідно до умов якого Клієнт має сплатити (повернути) Боржнику грошове покриття у сумі 30 024,00 (тридцять тисяч двадцять чотири) гривні 00 копійок, розробка та узгодження правової позиції Клієнта щодо стягнення з Боржника суми розмірі 360 000,00 (триста шістдесят тисяч) гривень 00 копійок, яка на даний час обліковується Клієнтом як прострочений кредит, що був наданий Клієнтом Боржнику, нарахованих Боржнику процентів за користування кредитом, та можливості повернення Клієнтом Боржнику грошового покриття у сумі 30 024,00 (тридцять тисяч двадцять чотири) гривні 00 копійок шляхом проведення Клієнтом в односторонньому порядку зарахування зустрічних однорідних вимог, а також розробка проекту Заяви Клієнта про зарахування зустрічних однорідних вимог, адресованої Боржнику, та проекту Претензії Клієнта про сплату Боржником заборгованості за Договором про надання банківської гарантії №201283-ГР-2401 від 07 вересня 2020 року, пені за порушення зобов`язань та штрафів. (т.1 а.с.114)

Підписанням цієї Угоди №13 Сторони домовились, що Гонорар Адвоката за надання Клієнту правничої (правової) допомоги, зазначеної у п. І. цієї Угоди №13, становить 5 400,00 (п`ять тисяч чотириста) гривень 00 копійок, без ПДВ. (п.2 Угоди)

Додатковою угодою №16 від 05.08.2021 року до Договору про надання правничої допомоги №21/08/20 від 21.08.2020 року Сторони домовились, що Адвокат надає Клієнту наступну правничу (правову) допомогу; представництво Клієнта та захист його прав і законних інтересів в Господарському суді міста Києва під час судового розгляду справи за позовом Акціонерного товариства "Банк СІЧ" (Позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРПВЕЛЪНА СТОЛИЦЯ», , місцезнаходження: 01042, м. Київ, вулиця Філатова, будинок 10-А, офіс 3/49 (надалі - Відповідач) про стягнення з Відповідача заборгованості, що виникла на підставі Договору про надання банківської гарантії №201283-ГР-2401 від 07.09.2020 року та сплати AT «БАНК СІЧ» на користь бенефіціара - ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» (код за ) за безумовною банківською гарантією №203570-ГР-2511 грошових коштів в сумі 360 000,00 (триста шістдесят тисяч) гривень 00 копійок.

Підписанням цієї Угоди №16 Сторони домовились, що Гонорар Адвоката за представництво Клієнта та захист його прав і законних інтересів в Господарському суді міста Києва під час судового розгляду справи за позовом Акціонерного товариства ""Банк СІЧ" до Товариства з обмеженою відповідальністіо «ТОРГІВЕЛЬНА СТОЛИЦЯ» складається з: гонорару Адвоката за участь в 1 судовому засіданні, який становить 4 000,00 (чотири тисячі) гривень, гонорару Адвоката за складання (написання) позову про стягнення з Відповідача заборгованості, який становить 8000 гривень. (т.1 а.с.115)

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат Позивачем було подано Акт про надання правничої (правової) допомоги від 10.06.2021 року на суму 5 400 грн. (т. 1 а.с.116)

Судом встановлено, що Пилюченко Інна Георгіївна є адвокатом в розумінні Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», що підтверджується свідоцтвом про зайняття адвокатською діяльністю №5329.

Як вбачається з Акту про надання правничої (правової) допомоги від 10.06.2021 року, Адвокат надав Клієнту правничу (правову) допомогу у вигляді: ознайомлення з документами, що стосуються укладання між Клієнтом та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТОРПВЕЛЬНА СТОЛИЦЯ», , місцезнаходження; 01042, м. Київ, вулиця Філатова, будинок 10-А, офіс 3/49 (надалі - Боржник) Договору про надання банківської гарантії'№201283-ГР-2401 від 07.09.2020 року, відповідно до умов якого Клієнт сплатив на користь ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» (код за ) за безвідкличною банківською гарантією суму в розмірі 360 000,00 (триста шістдесят тисяч) гривень 00 копійок, та з документами, що стосуються укладання між Клієнтом та Боржником Договору про надання банківської гарантії №203570-ГР-3424 від 27.11.2020 року, відповідно до умов якого Клієнт має сплатити (повернути) Боржнику грошове покриття у сумі 30 024,00 (тридцять тисяч двадцять чотири) гривні 00 копійок, розробка та узгодження правової позиції Клієнта щодо стягнення з Боржника суми розмірі 360 000,00 (триста шістдесят тисяч) гривень 00 копійок, яка на даний час обліковується Клієнтом як прострочений кредит, що був наданий Клієнтом Боржнику, нарахованих Боржнику процентів за користування кредитом, та можливості повернення Клієнтом Боржнику грошового покриття у сумі 30 024,00 (тридцять тисяч двадцять чотири) гривні 00 копійок шляхом проведення Клієнтом в односторонньому порядку зарахування зустрічних однорідних вимог, а також розробка проекту Заяви Клієнта про зарахування зустрічних однорідних вимог, адресованої Боржнику, та проекту Претензії Клієнта про сплату Боржником заборгованості за Договором про надання банківської гарантії №201283-ГР-2401 від 07 вересня 2020 року, пені за порушення зобов`язань та штрафів, на суму 5400 грн. 00 коп.

Разом з тим, Суд встановив, що належних доказів або обґрунтувань, у тому числі розрахунків, які свідчили б про неправильність розрахунку витрат або про неналежність послуг адвоката у справи, Відповідач не надав.

Враховуючи викладене та беручи до уваги час на підготовку матеріалів до судового засідання, складність юридичної кваліфікації правовідносин у справі, Суд зазначає, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та ціною позову, а тому вимоги Позивача є обґрунтованими та з Відповідача на користь Позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13 400 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ

1. Позов Акціонерного товариства «БАНК СІЧ» - задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГІВЕЛЬНА СТОЛИЦЯ» (01042, місто Київ, ВУЛИЦЯ ФІЛАТОВА, будинок 10-А, офіс 3/49, Ідентифікаційний код юридичної особи 33300207) на користь Акціонерного товариства «БАНК СІЧ» (01033, місто Київ, ВУЛИЦЯ ВОЛОДИМИРСЬКА, будинок 63, Ідентифікаційний код юридичної особи 37716841) заборгованість у розмірі 360 000 (триста шістдесят тисяч) грн. 00 коп., проценти за користування кредитом у розмірі 43 925 (сорок три тисячі дев`ятсот двадцять п`ять) грн. 14 (чотирнадцять) коп., судовий збір у розмірі 6 058 (шість тисяч п`ятдесят вісім) грн. 88 (вісімдесят вісім) коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13 400 (тринадцять тисяч чотириста) грн. 00 коп.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

4. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 23 листопада 2021 року.

Суддя О.В. Чинчин