ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"22" листопада 2021 р.м. Одеса Справа № 916/2420/21
Господарський суд Одеської області у складі судді Д`яченко Т.Г.

при секретарі судового засідання Аганін В.Ю.

розглянувши справу №916/2420/21

За позовом: Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси (65058, м. Одеса, вул. Армійська, 18; )

До відповідача: Фізичної особи-підприємця Миронова Олександра Сергійовича ( АДРЕСА_1 ; код НОМЕР_1 )

про стягнення

Представники:

від позивача : Негода Л.П., самопредставництво

від відповідача: не з`явився

Встановив: Позивач - Квартирно-експлуатаційний відділ міста Одеси звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Фізичною особи-підприємця Миронова Олександра Сергійовича про стягнення заборгованості за Договором про відшкодування витрат на надання комунальних послуг (електропостачання) від 24.02.2021р. №9 на загальну суму 51108,31 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 16.08.2021р. позовну заяву Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси від 11.08.2021р. вх. №ГСОО 2507/21 - залишено без руху. Квартирно-експлуатаційному відділу міста Одеси визначено усунути недоліки позовної заяви, які визначено судом в ухвалі суду. Встановлено Квартирно-експлуатаційному відділу міста Одеси строк для усунення недоліку позовної заяви не пізніше 10 днів з дня отримання даної ухвали суду. Повідомлено Квартирно-експлуатаційний відділ міста Одеси, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 ГПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

25.08.2021р. позивачем були надані документи та пояснення, в підтвердження усунення недоліків позовної заяви, які були визначені судом в ухвалі господарського суду Одеської області від 16.08.2021р.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 30.08.2021р. прийнято позовну заяву Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси до розгляду та відкрито провадження у справі №916/2420/21. Справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на "22" вересня 2021 р. о 13:45. Запропоновано відповідачу підготувати та надати до суду і одночасно надіслати позивачеві відзив на позов, оформлений з урахуванням вимог, встановлених ст.165 ГПК України, протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали суду. Встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив із урахуванням вимог ст. 166 ГПК України протягом 10 днів з дня отримання відзиву. Встановлено відповідачу строк для подання заперечень із урахуванням вимог 167 ГПК України, протягом 10 днів з дня отримання відповіді на відзив. Викликано учасників справи у засідання на 22.09.2021р. о 13:45.

22.09.2021р. у судовому засіданні було оголошено перерву до 25.10.2021р. о 10:00.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 22.09.2021р. повідомлено відповідача по справі №916/2420/21: Фізичну особу-підприємця Миронова Олександра Сергійовича про судове засідання, яке відбудеться "25" жовтня 2021р. о 10:00.

25.10.2021р. судове засідання не відбулось, у зв`язку з непрацездатністю судді Д`яченко Т.Г. у період з 25.10.2021р. по 10.11.2021р. включно.

Ухвалою господарського суду Одеської області 11.11.2021р. призначено справу до судового розгляду по суті в засіданні суду на "22" листопада 2021 р. о 11:00. Викликано учасників справи у судове засідання, призначене на 22.11.2021р. о 11:00.

Позивач підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просить суд їх задовольнити.

Відповідачем відзиву на позовну заяву не надано, відповідач свого права на захист не використав, хоча відповідача було належним чином повідомлено про дату, час та місце проведення засідання суду, шляхом скерування на його адресу ухвали суду, однак кореспонденція суду повернулась без вручення з зазначенням поштовою організацією, що адресат відсутній за вказаною адресою.

Згідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Приймаючи до уваги, що судове відправлення скеровувалось судом на адресу реєстрації відповідача, а також відсутність жодних клопотань з боку відповідача про відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача, за наявними в ній матеріалами відповідно до п.9 ст.165 ГПК України.

У судовому засіданні 22.11.2021 року судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено 22.11.2021р.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив.

За поясненнями позивача, згідно ст. 1 Закону України „Про правовий режим майна в Збройних Силах України" майно, матеріальні та грошові засоби ЗС України є державною власністю, згідно ст. 15 Закону України „Про Збройні Сили України" фінансування ЗС України здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, зокрема КЕВ м. Одеса фінансується виключно з державного бюджету України. Згідно наказу МОУ від 03.07.13р. № 448 „Про затвердження Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України" та „Положення про КЕВ м. Одеса", - квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеса здійснює безпосереднє квартирно-експлуатаційне забезпечення військових частин (формувань) у зоні його відповідальності. Зокрема згідно п. З даного Положення до основних завдань КЕВ м. Одеса відноситься утримання і експлуатація фондів військових містечок, які перебувають в користуванні військових частин та забезпечення цих фондів комунальними послугами та енергоносіями. Будівлі, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Світанку, 47, військового містечка №210 є державним військовим майном і знаходиться на балансі КЕВ м. Одеса.

24.02.2021р. між Квартирно-експлуатаційний відділ міста Одеси (сторона 1) та Фізичною особою-підприємцем Мироновим Олександром Сергійовичем (сторона 2) було укладено Договір №9 про відшкодування витрат на надання комунальних послуг (електропостачання) (надалі - Договір), за умовами якого сторона 1 забезпечує надання послуг стороні 2 електричної енергії в будівлі, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Світанку, 47, військового містечка №210, сторона 2, в свою чергу забезпечує своєчасне відшкодування витрат КЕВ м. Одеса за надані комунальні послуги (електропостачання) згідно щомісячних показників електричного лічильника.

Згідно п. 2.1.1. Договору, сторона 1 зобов`язується надати стороні 2 комунальні послуги (електричну енергію) за діючими розцінками і тарифами згідно Постанов НКРЕ.

Відповідно п. 2.2.2. Договору, сторона 2 зобов`язується отримувати з 5 по 15 числа з кожного місяця рахунки на оплату спожитої електричної енергії, згідно показників лічильника та здійснювати їх оплату не пізніше 10 банківських днів з дня отримання рахунків.

У п. 2.2.6. Договору зазначено, що сторона 2 зобов`язанасвоєчасно відшкодовувати стороні 1 витрати за надану електричну енергію та технологічні витрати, згідно затверджених тарифів АТ «ДТЕК Одеські електромережі» кожен місяць.

Пунктом 3.1.2 Договору визначено, що сторона 1 має право стягнути в установленому порядку прострочену заборгованість по платежам, що наведені в пункті 2.2.6. Договору.

За поясненнями позивача, Квартирно-експлуатаційним відділом міста Одеси умови даного Договору про відшкодування витрат на надання комунальних послуг (електропостачання), укладеного з відповідачем виконувались належним чином. Однак, відповідачем всупереч умовам Договору та вимогам чинного законодавства за лютий 2021 року не виконано належним чином зобов`язання щодо здійснення оплати за отримані послуги електропостачання, через що утворилась заборгованість 49142, 60 грн.

Як вказує позивач, враховуючи факт прострочення сплати відповідачем наявного боргу у відповідності до вимог чинного законодавства, а саме ст.ст. 546, 549, 551,611,625 ЦК України, ст.ст. 230, 231 ГК України, боржнику нараховано пеню, що складає 1065,71 грн.

Таким чином, за посиланням позивача, станом на 05.08.21 р. за відповідачем перед позивачем за договором про відшкодування витрат на надання комунальних послуг (електропостачання) від 24.02.2021 р. № 9 утворилась заборгованість на загальну суму 51108,31 грн.

За ґрунтуванням позивача, зазначеними діями відповідачем порушено не тільки вимоги Договору, але й ст. 525 ЦК України, якою встановлено заборону односторонньої відмови віх виконання зобов`язань.

Позивач звертався до відповідача письмовою претензією (Претензія №117 від 01.06.2021 року № 2145) з метою досудового врегулювання спору, однак вимогу про сплату заборгованості проігноровано та залишено відповідачем без задоволення.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням з боку відповідача прийнятих на себе зобов`язань за умовами Договору про відшкодування витрат на надання комунальних послуг (електропостачання) від 24.02.2021р. №9 на загальну суму 51108,31 грн. та направлено на стягнення з відповідача боргу - 49142,60 грн. та пені - 1065,71 грн., що за підрахунком позивача у загальному розмірі становить - 51108,31 грн.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши норми чинного законодавства, дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 2 Закону України „Про судоустрій та статус суддів", суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Приписами статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Положеннями ст. 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Надаючи оцінку доводам позивача та обґрунтуванням позовних вимог, викладеним Квартирно-експлуатаційним відділом міста Одеси у позовній заяві, та направленим на стягнення з відповідача боргу - 49142,60 грн. та пені - 1065,71 грн., суд зазначєа наступне.

Загальною засадою цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 193 Господарського Кодексу України та статтею 526 Цивільного Кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193 ГК України).

Відповідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Як встановлено судом, правовідносини між Квартирно-експлуатаційним відділом міста Одеси та Фізичною особою-підприємцем Мироновим Олександром Сергійовичем виникли на підставі укладеного між ними 24.02.2021р. Договору №9 про відшкодування витрат на надання комунальних послуг (електропостачання).

Згідно ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 626 Цивільного кодексу України передбачено що, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно до п. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно вимог ст. 629 Цивільного Кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як з`ясовано судом за час розгляду справи, відповідно до розрахунку заборгованості Фізичної особи-підприємця Миронова Олександра Сергійовича за Договором №9 від 24.02.2021р. про відшкодування вартості послуг з електропостачання, за відповідачем рахується борг у розмірі 49142,60 грн. також матеріали справи містять рахунок №386-1 від 24.02.2021р. на суму 49142,60 грн., поряд з цим доказів сплати заборгованості відповідачем за час розгляду справи суду надано не було.

Також матеріали справи містять претензію №117, яку було скеровано на юридичну адресу відповідача, та відповідно до якої відповідача було повідомлено, що станом на 01.06.2021р. заборгованість за отримані послуги складає 49142,60 грн. у відповідності до договору та рахунків та зазначено щодо оплати такого боргу у 10-й денний термін шляхом перерахуванням коштів на рахунок, що було визначено у вказаній претензії, проте, як з`ясовано судом, доказів сплати заборгованості матеріали справи не містять.

Дослідивши обставини спору, судом було встановлено факт неналежного виконання Фізичною особою-підприємцем Мироновим Олександром Сергійовичем прийнятих на себе зобов`язань за умовами Договору №9 про відшкодування витрат на надання комунальних послуг (електропостачання) від 24.02.2021р., що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, не спростовано з боку відповідача належними та допустимими доказами за час розгляду справи, у зв`язку з чим, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по сплаті 49142,60 грн. основного боргу - є обґрунтованими, підтверджені відповідними доказами і підлягають задоволенню судом.

Що стосується заявленої позивачем до пені, суд зазначєа наступне.

Так, відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

У розумінні ст. 230 Господарського кодексу України пеня є господарською санкцією у вигляді грошової суми, яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання.

За змістом положень ч. 4, 6 ст. 231 Господарського кодексу України розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Водночас, у відповідності до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Застосування такої міри договірної грошової відповідальності, як стягнення з винної особи пені можливо тільки в тому випадку, коли сторони передбачили її застосування у письмовому вигляді або коли ця відповідальність є законною неустойкою, прямо передбаченою в конкретній нормі закону.

Судом встановлено, що у договорі, укладеного між позивачем та відповідачем, сторони не передбачили такої міри господарської відповідальності, як нарахування пені у зв`язку із невиконанням або неналежним виконанням господарських зобов`язань за договором, а тому, суд приходить до висновку про відмову позивачу щодо стягнення пені.

Відповідно до пунктів 3 та 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Приписами ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Згідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи усе вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, за стягненням з відповідача 49142,60 грн. заборгованості.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати у розмірі 2182,69 грн. покладаються на відповідача, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України

ВИРІШИВ:

1.Позовну заяву Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси - задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Миронова Олександра Сергійовича ( АДРЕСА_1 ; код НОМЕР_1 ) на користь Квартирно-експлуатаційного відділу міста Одеси (65058, м. Одеса, вул. Армійська, 18; ) заборгованість за Договором про відшкодування витрат на надання комунальних послуг (електропостачання) від 24.02.2021р. №9 у розмірі 49142 (сорок дев`ять тисяч сто сорок дві) грн. 60 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2182 (дві тисячі сто вісімдесят дві) грн. 69 коп.

3. В іншій частині позову - відмовити.

Повний текст рішення складено 22 листопада 2021 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Т.Г. Д`яченко