ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

25 листопада 2021 року справа №903/69/18
Господарський суд Волинської області у складі судді Войціховського Віталія Антоновича розглянувши в м. Луцьку у приміщенні Господарського суду Волинської області без повідомлення (виклику) сторін/учасників справи

заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНВЕСТ+", м. Луцьк

про вжиття заходів забезпечення

по справі за заявою ОСОБА_1 , м.Луцьк

про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНВЕСТ+", м.Луцьк

встановив:Ухвалою Господарського суду Волинської області від 28.02.2018р. було відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНВЕСТ+", введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника, введено процедуру розпорядження майном боржника строком на сто п`ятнадцять календарних днів до 23 червня 2018 року, розпорядником майна ТОВ "ІНВЕСТ+" призначено арбітражного керуючого Гуріна Р.А.

Постановою суду від 11.07.2019р. процедуру розпорядження майном у справі про банкрутство ТОВ "ІНВЕСТ+" та повноваження арбітражного керуючого (розпорядника майна) Гуріна Романа Анатолійовича було припинено, ТОВ "ІНВЕСТ+" було визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, скасовано арешти та інші обмеження по розпорядженню, накладені на майно ТОВ "ІНВЕСТ+", ліквідатором товариства призначено арбітражного керуючого Рабана М.Т.

Ухвалою суду від 12.09.2019р. (залишеною без змін постановою Верховного Суду у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 14.05.2020р. та постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 31.10.2019р. у справі №903/69/18) заяву ліквідатора ТОВ "ІНВЕСТ+" Рабана М.Т. було задоволено, постановлено:

- визнати протиправним та скасувати результати електронних торгів щодо реалізації нежитлових приміщень будівлі "Е (1-2)" загальною площею 650,60 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомості №1, що знаходиться у АДРЕСА_1 , оформлені протоколом електронних торгів №347227 від 26.07.2018р.Визнати протиправним та скасувати акт про реалізацію предмета іпотеки нежитлового приміщення будівлі "Е (1-2)" загальною площею 650,60 кв.м. по АДРЕСА_1 від 29 серпня 2018 року, виданого державним виконавцем відділу примусового виконання рушень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Батюк М.Я. 29.08.2018р.;

- визнати протиправним та скасувати свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, серія та номер 825, видане 11.06.2019р. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дерев`янко Л.М.;

- визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Дерев`янко Л.М. "Про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 47305430 від 11.06.2019р.";

- витребувати у ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) нерухоме майно: нежитлові приміщення будівлі "Е (1-2)" загальною площею 650,60 кв.м. по АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНВЕСТ+" ().

24 листопада 2021 року відділом документального забезпечення та контролю Господарського суду Волинської області була зареєстрована заява за підписом ліквідатора ТОВ "ІНВЕСТ+" Рабана М.Т. від 23.11.2021р. про вжиття заходів забезпечення.

В обґрунтування заяви засвідчується, що 12 листопада 2021 року ліквідатору ТОВ "ІНВЕСТ+" з інформації, опублікованої ДП "СЕТАМ" в інтернет-мережі стало відомо, що на 06 грудня 2021 року призначено повторні електронні торги з реалізації предмета іпотеки - нежитлових приміщень будівлі "Е" (1-2), заг. пл. 650.60 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Жодних повідомлень, постанов чи будь-яких інших документів від органів державної виконавчої служби ні ТОВ "ІНВЕСТ+", як боржник, ні ліквідатор товариства Рабан М.Т. у такому виконавчому провадженні не отримували, про відновлення виконавчого провадження та вчинення інших дій в рамках такого відновленого виконавчого провадження не було відомо.

При цьому повідомляє, що всупереч вимогам закону, з метою реалізації майна банкрута, що перебуває (знаходиться) під дією мораторію в межах справи про банкрутство, посадовими особами органів державної виконавчої служби було вчинено наступні дії:

05 липня 2021 року Заступник начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Семен І.Р. виносить постанову про передачу виконавчого документу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

05 липня 2021 року Державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Литвиненко Х.А. виносить постанову про прийняття виконавчого провадження №52752479.

08 липня 2021 року Заступником начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Семеном І.Р. виноситься постанова про відновлення виконавчого провадження № 52752479.

Також 08.07.2021р. Заступником начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Семеном І.Р. виноситься постанова про арешт майна боржника котрою накладено арешт на конкретно визначене майно банкрута ТОВ "ІНВЕСТ+", а саме нежитлові приміщення будівлі "Е" (1-2) загальною площею 650,60 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомості №1, що знаходиться у АДРЕСА_1.

Поруч з цим, 12 листопада 2021 року ліквідатором Рабаном М.Т. до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) було адресовано заяву про негайне зупинення виконавчого провадження у відповідності до ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження".

Відтак вважає, що у випадку проведення електронних торгів щодо реалізації майна банкрута - ТОВ "ІНВЕСТ+" поза межами процедури банкрутства шляхом реалізації в межах виконання судового рішення суду загальної юрисдикції (Шевченківського районного суду міста Львова) майно всупереч вимогам закону буде "виведено" з ліквідаційної маси, що завдасть шкоди іншим кредиторам та позбавить їх можливості майбутнього можливого задоволення своїх вимог. Натомість матиме місце індивідуальне забезпечення вимог ОСОБА_2 поза межами процедури банкрутства.

З метою уникнення проведення незаконних електронних торгів просить суд вжити відповідні заходи забезпечення шляхом зупинення в судовому порядку реалізації нежитлових приміщень будівлі "Е" (1-2) загальною площею 650,60 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомості №1, що знаходяться у АДРЕСА_1, шляхом зупинення електронних торгів з реалізації предмета іпотеки, що призначені ДП "СЕТАМ" на 06 грудня 2021 року.

За наслідками розгляду матеріалів заяви, судом враховується наступне:

Статтею 2 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Статтею 40 Кодексу України з процедур банкрутства визначено право господарського суду за клопотанням сторін або учасників справи чи за своєю ініціативою вжити заходів до забезпечення вимог кредиторів, про що винести відповідну хвалу. Однак, порядку розгляду такого клопотання у вказаній статті не наведено, а тому суд застосовує до відповідних процесуальних питань приписи ст. 140 ГПК України. За визначеної обставини судом встановлено порядок розгляду вказаного клопотання ліквідатора за наявними доказами поза межами судового засідання.

Відповідно до ст. 61 Кодексу України з процедур банкрутства, ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження: приймає у своє відання майно боржника, забезпечує його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; проводить інвентаризацію та визначає початкову вартість майна банкрута; аналізує фінансовий стан банкрута; виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута; формує ліквідаційну масу; заявляє до третіх осіб вимоги щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості; має право отримувати кредит для виплати вихідної допомоги працівникам, які звільняються внаслідок ліквідації банкрута, який відшкодовується згідно з цим Кодексом позачергово за рахунок коштів, одержаних від продажу майна банкрута; з дня визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури повідомляє працівників банкрута про звільнення та здійснює його відповідно до законодавства України про працю. Виплата вихідної допомоги звільненим працівникам банкрута провадиться ліквідатором у першу чергу за рахунок коштів, одержаних від продажу майна банкрута, або отриманого для цієї мети кредиту; заявляє в установленому порядку заперечення щодо заявлених до боржника вимог поточних кредиторів за зобов`язаннями, які виникли під час провадження у справі про банкрутство і є неоплаченими; подає до суду заяви про визнання недійсними правочинів (договорів) боржника; вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб; передає в установленому порядку на зберігання документи банкрута, які відповідно до нормативно-правових актів підлягають обов`язковому зберіганню; продає майно банкрута для задоволення вимог, внесених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Кодексом; повідомляє про своє призначення державний орган з питань банкрутства в десятиденний строк з дня прийняття рішення господарським судом та надає державному реєстратору в електронній формі через портал електронних сервісів юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відомості, необхідні для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, у порядку, встановленому державним органом з питань банкрутства; у разі провадження банкрутом діяльності, пов`язаної з державною таємницею, вживає заходів з ліквідації режимно-секретного органу; веде реєстр вимог кредиторів; подає в установленому порядку та у випадках, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", інформацію до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення; здійснює дії щодо скасування реєстрації випуску акцій, передбачені законодавством, якщо організаційно-правовою формою юридичної особи - банкрута є акціонерне товариство; здійснює інші повноваження, передбачені цим Кодексом.

Відповідно до ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства, мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з відкриттям провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Ухвала є підставою для зупинення вчинення виконавчих дій. Про запровадження мораторію розпорядник майна повідомляє відповідному органу або особі, яка здійснює примусове виконання судових рішень, рішень інших органів, за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника та місцезнаходженням його майна.

Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів:

забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі виконання рішень у немайнових спорах;

забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій;

не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій;

зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію;

не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.

Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі: зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Відповідно до п. 1 ст. 35 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у випадках, передбачених пунктами 1, 4, 6, 8 частини першої статті 34 цього Закону, до закінчення строку дії зазначених обставин, а у випадках, передбачених пунктами 2, 3 і 5 частини першої статті 34 цього Закону, - до розгляду питання по суті.

Мораторій на задоволення вимог кредиторів унеможливлює індивідуальне задоволення боржником вимог кредиторів після порушення справи про банкрутство та визначає спеціальні процедури, які забезпечують пропорційність задоволення вимог кредиторів однієї черги в ході такого провадження (постанова Верховного Суду від 15.01.2019р. у справі №15/250-б).

Таким чином суд вбачає реальну загрозу погіршення майнового стану боржника, відповідно реалізація майна на користь лише одного кредитора ( ОСОБА_2 ), на думку суду, може призвести до порушення прав та охоронюваних законом інтересів інших кредиторів боржника - ТОВ "ІНВЕСТ+", що є неприпустимим.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд має право за клопотанням сторін або учасників справи чи за своєю ініціативою вжити заходів до забезпечення вимог кредиторів. Господарський суд за клопотанням розпорядника майна, кредиторів або з власної ініціативи може заборонити боржнику вчиняти без згоди арбітражного керуючого правочини, а також зобов`язати боржника передати цінні папери, майно, інші цінності на зберігання третім особам, вчинити чи утриматися від вчинення певних дій або вжити інших заходів для збереження майна боржника (у тому числі шляхом позбавлення боржника права розпорядження його нерухомим майном або цінними паперами без згоди розпорядника майна або суду, який розглядає справу про банкрутство; накладення арешту на конкретне рухоме майно боржника), про що виноситься ухвала.

Відповідно до пункту 1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову", заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом за заявою сторони, прокурора, або з ініціативи господарського суду як гарантія реального виконання рішення суду.

Господарський суд зазначає, що в силу положень статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України, право здійснення забезпечення вимог кредитора у справі про банкрутство та вибору тих чи інших заходів належить господарському суду, який виходить із конкретних обставин справи та пропозицій заявника.

Отже, господарський суд, який розглядає справу про банкрутство, не позбавлений процесуального права вжити заходів забезпечення його вимог у справі про банкрутство шляхом накладення заборони на відчуження майна боржника в процедурі ліквідації боржника виходячи із фактичних обставин справи, а також керуючись принципами законності, диспозитивності та пропорційності в силу статей 14, 15 ГПК України та з урахуванням інтересів кредиторів і боржника у справі про банкрутство.

Положення статей 136, 137 ГПК України пов`язують вжиття господарським судом заходів забезпечення позову з обґрунтуванням обставин необхідності такого забезпечення в контексті положень статті 73 Господарського процесуального кодексу України, як гарантії ефективності задоволення вимог кредиторів за результатами розгляду справи про банкрутство.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача (кредиторів та інших учасників справи про банкрутство) від можливих недобросовісних дій із боку відповідача (боржника) чи інших учасників справи про банкрутство з тим, щоб забезпечити позивачам (кредиторам у справі про банкрутство) реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом (заявою у справі про банкрутство), в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову за своєю суттю є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача (боржника), або пов`язаних із ним інших осіб, в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя та задоволених вимог позивача або особи, яка звернулась з відповідними вимогами у справу про банкрутство.

Системний аналіз норм Господарського процесуального кодексу України та Кодексу України з процедур банкрутства дозволяє зробити висновок про те, що останнім визначено особливі різновиди заходів на забезпечення вимог кредиторів боржника, які є учасниками провадження у справі та надано право їх застосування як за клопотанням сторін або учасників справи так за ініціативою суду. Разом з тим, загальні принципи застосування забезпечувальних заходів (на будь-якій стадії розгляду справи, якщо їх незастосування може істотно ускладнити ефективний захист порушених прав кредиторів як учасників провадження), дотримання доцільності, адекватності та співмірності застосованих заходів мають застосовуватися як загальні забезпечувальні норми відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України.

У даному випадку, суд враховує, що невжиття ініційованих ліквідатором заходів забезпечення вимог кредиторів спричинить можливість подальшої реалізації майнових активів банкрута, віднесених до ліквідаційної маси, новому власнику, що може суттєво ускладнити або ж зробити неможливою наступну процедуру повернення майна боржника або взагалі унеможливить таке повернення, та спричинить порушення майнових прав та інтересів інших кредиторів.

З урахуванням наведеного, суд, враховуючи необхідність попередження продажу майна банкрута поза межами процедури банкрутства, що прямо суперечить положенням законодавчих актів України, ігнорування особами дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, вважає обрані ліквідатором заходи забезпечення вимог кредиторів (зупинення реалізації нежитлових приміщень будівлі "Е" (1-2) загальною площею 650,60 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомості №1, що знаходяться у АДРЕСА_1 шляхом зупинення електронних торгів з реалізації предмета іпотеки - нежитлових приміщень будівлі "Е" (1-2) загальною площею 650,60 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомості №1, що знаходиться у АДРЕСА_1, номер лота 499842, що призначені ДП "СЕТАМ" на 06 грудня 2021 року) такими, що відповідають суті провадження у справах про банкрутство, і є розумними, обґрунтованими, співмірними та адекватними, гарантують можливість інших кредиторів отримати задоволення своїх грошових вимог до боржника.

Отже, з метою запобігання вчинення дій, які можуть призвести до погіршення майнового стану боржника, задля реального збереження наявних активів ліквідаційної маси товариства-банкрута, забезпечення задоволення кредиторських вимог кредиторів у справі про банкрутство, суд вважає за необхідне задовольнити клопотання ліквідатора Рабана М.Т. про вжиття заходів забезпечення у справі №903/69/18 та вжити заходів забезпечення згідно вказаного клопотання.

При цьому, суд констатує, що в силу положень законодавства України про банкрутство, дія запровадженого судом в межах справи про банкрутство мораторію на задоволення вимог кредиторів припиняється не інакше, як з дня закриття судом провадження у справі про банкрутство боржника.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Проніна та інші проти України" від 18.07.2006р. зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може прийматись як вимоги подавати детальну відповідь на кожний аргумент.

За змістом ч. 5 ст. 124 Конституції України, судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства, зокрема, є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до п. п. 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19.02.2009р. у справі "Христов проти України", одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їх рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (справа "Брумареску проти Румунії" п. 61)

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду.

За наведених обставин, здійснивши оцінку обґрунтованості заяви, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення, оскільки заявником, на думку та переконання суду, наведено обґрунтовані підстави того, що невжиття заходів забезпечення може спричинити порушення майнових прав та інтересів кредиторів.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

З врахуванням положень ч. 1 ст. 137 ГПК України, заходами забезпечення можуть виступати, зокрема, накладення арешту на майно, заборона іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання, зупинення стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку, тощо.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 40, 41, 61 Кодексу України з процедур банкрутства, ст.ст. 136, 137, 140, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Заяву ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНВЕСТ+" Рабана Микити Тарасовича від 23.11.2021р. про вжиття заходів забезпечення задовольнити.

2. Вжити заходи забезпечення у справі №903/69/18 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНВЕСТ+".

3. Зупинити реалізацію нежитлових приміщень будівлі "Е" (1-2) загальною площею 650,60 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомості №1, що знаходяться у АДРЕСА_1, шляхом зупинення електронних торгів з реалізації предмета іпотеки - нежитлових приміщень будівлі "Е" (1-2) загальною площею 650,60 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомості №1, що знаходяться у АДРЕСА_1, номер лота 499842, що призначені Державним підприємством "СЕТАМ" на 06 грудня 2021 року.

Дана ухвала, з врахуванням положень ст. 235 ГПК України, набирає законної сили з моменту її підписання суддею, та підлягає оскарженню в апеляційному порядку до Північно-західного апеляційного господарського суду в строки та порядку, визначені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Оскарження ухвали про вжиття заходів до забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Інформацію по справі можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://vl.arbitr.gov.ua.

Ухвала підписана 25.11.2021р.

Суддя В. А. Войціховський