СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2021 року м. Харків Справа № 905/1082/21

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Барбашова С.В. , суддя Істоміна О.А.,

за участю секретаря судового засідання Новікової Ю.В.,

за участю представників:

позивача - не з`явився;

відповідача - не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача - ТОВ "ДТЕК Курахівська ЦЗФ" (вх. № 2969 Д/3) на рішення Господарського суду Донецької області від 16 серпня 2021 року (повний текст складено 25.08.2021, суддя Говорун О.В.) у справі № 905/1082/21

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ, в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" АТ "Українська залізниця", м. Дніпро;

до ТОВ "ДТЕК Курахівська Центральна збагачувальна фабрика", с. Вовчанка Мар`їнського району Донецької області;

про стягнення штрафу в розмірі 82565,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року АТ "Українська залізниця" в особі РФ "Придніпровська залізниця" АТ "Українська залізниця" звернулося до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до ТОВ "ДТЕК Курахівська ЦЗФ" про стягнення штрафу в сумі 82565,00 грн на підставі пп. 118, 122 Статуту залізниць України у зв`язку з неправильним зазначенням маси вантажу в накладній № 53265997 від 27.02.2021.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27.02.2021 по залізничний накладній № 53265997 зі станції Курахівка Донецької залізниці на станцію Бурштин Львівської залізниці було відправлено вагон № 53530226 з вантажем вугілля кам`яне марки Г- газовий, відправник - ТОВ "ДТЕК Курахівська ЦЗФ", с. Вовчанка Мар`їнського району Донецької області, вантажоодержувач - "ДТЕК Бурштинська ТЕС", м. Бурштин Івано-Франківської області. При оформленні залізничної накладної № 53265997 відправником вказано масу вантажу вагону: нетто 68400 кг. Після прибуття зазначеного вагону на станцію Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці, було здійснено контрольну перевірку маси вантажу, за результатами якої встановлено невідповідність фактичної маси вантажу у вищезазначеному вагоні з масою вантажу, яка зазначена вантажовідправником у накладній № 53265997, про що складено комерційний акт № 450003/64 від 01.03.2021. Надлишок вантажу був перевантажений у вагон № 61539219 та відправлений на станцію Бурштин Львівської залізниці за накладною № 45485430. На підставі пп. 118, 122 Статуту залізниць України за неправильне зазначення в накладних маси вантажу перевізник нарахував відправнику штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення, що складає 82565,00 грн.

У процесі розгляду справи відповідач, посилаючись на те, що неточність маси вантажу є незначною 1600 кг, що складає 2,35% від загальної маси вантажу 68400 кг, а заявлений розмір штрафу перевищує вартість перевезення, провізної плати/доходу, просив зменшити розмір штрафу за невірно вказану у накладній масу вантажу.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 16.08.2021 у справі № 905/1082/21 (суддя Говорун О.В.) позов задоволено повністю, стягнуто з відповідача на користь позивача 82565,00 грн штрафу та 2270,00 грн судового збору, в задоволенні клопотання відповідача про зменшення суми штрафу відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що згідно з п. 24 Статуту залізниць України, вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Підставою для матеріальної відповідальності вантажовідправника є обставини, викладені у комерційному акті № 450003/64 від 01.03.2021, згідно з яким маса вантажу у вагоні № 61539219 більша ніж зазначена у накладній № 53265997 на 1600 кг. Розмір суми штрафу, нарахованого позивачем за неправильно зазначену у залізничній накладній масу вантажу в сумі 82565,00 грн відповідає вимогам пп. 118, 122 Статуту залізниць України та Правил оформлення перевізних документів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644. Відмовляючи в задоволенні клопотання відповідача про зменшення суми штрафу, місцевий господарський суд виходив з того, що чинним законодавством України та Статутом залізниць України не врегульоване питання зменшення розміру штрафу за неправильно зазначену у накладній масу вантажу та не передбачено переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено такий штраф, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності. Відповідачем не доведено винятковість випадку (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких може бути зменшено неустойку, навантажено вагон на 1000 кг понад його вантажопідйомність, що є загрозою безпеці руху залізничного транспорту, тому підстави для зменшення розміру штрафу відсутні.

Повний текст зазначеного рішення складено 25.08.2021

ТОВ "ДТЕК Курахівська Центральна збагачувальна фабрика" (відповідач) звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить поновити пропущений строк на подання апеляційної скарги, скасувати рішення місцевого господарського суду та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити частково, зменшити суму штрафу. В апеляційній скарзі погоджується з тим, що маса вантажу, вказана відправником в залізничній накладній № 53265997 не відповідає масі вантажу, встановленій при проведенні контрольного зважування вантажу. Посилається на те, що ст. 551 ЦК України передбачено право суду зменшити розмір неустойки, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення для вирішення справи. Зазначає, що вимога про стягнення штрафу в сумі 82565,00 грн значно перевищує розмір вартості перевезення, яку б отримав позивач, а неточність вказаної в накладній маси вантажу 1600 кг є незначною у порівнянні з фактичною масою вантажу. Докази які б свідчили про те, що допущеним відповідачем порушенням було заподіяно позивачу збитки та створено загрозу руху залізничного транспорту, в матеріалах справи відсутні.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 25.10.2021 у справі № 905/1082/21 після усунення скаржником недоліків апеляційної скарги відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою, встановлено строк до 18.11.2021 для надання відзиву, заяв та клопотань по апеляційній скарзі, призначено розгляд апеляційної скарги на 23.11.2021 о 12:00. Явка сторін в судове засідання не визнавалася обов`язковою.

На виконання зазначеної ухвали позивач - АТ "Українська залізниця" в особі РФ "Придніпровська залізниця" АТ "Українська залізниця" 08.11.2021 за вх. № 128907 надав відзив на апеляційну скаргу, в якому не погоджується з доводами відповідача, викладеними в апеляційній скарзі, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін. З посиланням на судову практику Верховного Суду, викладену в постановах від 05.02.2019 у справі № 914/2339/17, від 12.02.2018 у справі № 906/434/17, від 20.03.2018 у справі № 925/1025/17 зазначає, що недотримання вимог, визначених Статутом залізниць України, який є спеціальним нормативним актом, що визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом, покладає на порушника відповідальність, яка в даному випадку передбачена пунктами 118, 122 Статуту залізниць України. При цьому, зазначений штраф стягується з вантажовідправника незалежно від наявності збитків та наслідків, можливості його зменшення Статутом не передбачено. В даному випадку санкція не є договірною, а виникає із зазначених положень Статуту залізниць України, якими чітко визначено розмір штрафу, тому підстави для зменшення розміру штрафу відсутні.

Позивач та відповідач своїх представників у судове засідання 23.11.2021 не направили, правом прийняти участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції шляхом подання відповідного клопотання у відповідності до ст. 197 ГПК України не скористалися, про причину неявки представників в судове засідання не повідомили, хоча про день та час розгляду справи були належно повідомлені, що підтверджується зворотними рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення №№ 609, 617, 595.

У відповідності до ч. 1 ст. 202 та ч. 12 ст. 270 ГПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 2 наведеної статті передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи вищезазначене, зважаючи на те, що явка сторін в судове засідання не визнавалася обов`язковою, позиція сторін стосовно предмету спору досить повно викладена в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу, в матеріалах справи достатньо документів для розгляду справи по суті, з метою недопущення невиправданого затягування судового процесу й порушення прав учасників справи щодо розгляду справи впродовж розумного строку, суд апеляцій інстанції дійшов висновку про можливість здійснити перегляд рішення місцевого господарського суду за відсутності представників позивача та відповідача за наявними в справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи сторін, викладені в апеляційні скарзі та відзиві на апеляційну скаргу, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосуванням норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, Східний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 27.02.2021 відправником - ТОВ "ДТЕК Курахівська ЦЗФ" зі станції Курахівка Донецької залізниці на станцію Бурштин Львівської залізниці було відправлено вантаж вугілля кам`яне марки Г- газовий у вагоні № 53530226 по залізничний накладній № 53265997 (а.с. 8-10).

Згідно з залізничною накладною № 53265997 вугілля навантажено відправником у вагони навалом вище рівня бортів, вантаж промаркований п`ятьма повздовжніми борознами.

При оформлені вказаної залізничної накладної відправником вказано масу вантажу вагону нетто 68400 кг, вагу брутто не вказано.

Масу вантажу визначено вантажовідправником на 150-тонних вагонних вагах, заводський № 0934 (розділ 26 накладної).

28.02.2021 після прибуття на станцію Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці вагон № 53530226 було відчеплено від групи вагонів, що підтверджується Актом загальної форми від 28.02.2021 (а.с. 15), та здійснено контрольне зважування зазначеного вагона на справних вагонних 150т електронно-тензометричних вагах ст. Нижньодніпровськ-Вузол заводських № 032, що пройшли держповірку 30.09.2020. За результатами зважування вагону встановлено невідповідність фактичної маси вантажу у вищезазначеному вагоні з масою вантажу, зазначеною вантажовідправником у накладній № 53265997, на 1600 кг понад вантажопідйомність вагону на 1000 кг, навантаження вантажу вище бортів на 20 см, про що складено комерційний акт № 450003/64 від 01.03.2021 (а.с. 11-12).

Надлишок вантажу був перевантажений у вагон № 61539219 та відправлений на станцію Бурштин Львівської залізниці за накладною № 45485430 (а.с. 10).

Факт зважування та розходження між масою вантажу, визначеною відправником, та масою вантажу, визначеною залізницею після контрольного зважування, підтверджується актами загальної форми № 390 від 01.03.2021, № 427 від 04.03.2021, № 00513г від 28.02.2021 (а.с. 13-14) та випискою з книги обліку контрольних зважувань та перевірки кількості вантажу у вагонах по ст. Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці, відповідно до якої маса вантажу у вагоні більша ніж зазначена у накладній на 1600 кг.

На станції призначення (Бурштин Львівської залізниці) був заповнений розділ "Є" комерційного акту № 450003/64/301 від 01.03.2021, в якому зазначено: "під час видачі вантажу різниці проти цього акту не виявлено" (а.с. 12 зворотній бік).

Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Згідно з ч. 2 ст. 908 та ч. 5 ст. 307 ГК України, умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами, що видаються відповідно до них.

Частиною 1 ст. 909 ЦК України та ч. 1 ст. 307 ГК України встановлено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до ч. 3 ст. 909 ЦК України, укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно зі ст. 920 ЦК України, у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457 затверджено Статут залізниць України, який визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Відповідно до ст. 5 Статуту залізниць України, на підставі даного Статуту Мінтранс затверджує: а) Правила перевезення вантажів (Правила); б) Технічні умови навантаження і кріплення вантажів; в) Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України (далі - Правила перевезень пасажирів); г) інші нормативні документи. Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Ст. 6 Статуту залізниць України визначено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Згідно з ч. 1, 2 та 5 ст. 23 Статуту залізниць України, відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Форма накладної і порядок її заповнення, а також форма квитанції затверджуються Мінтрансом.

Оформлення накладної має здійснюватися у відповідності до Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 № 863/5084 (далі - Правила).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 24 Статуту залізниць України, вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Згідно зі ст. 37 Статуту та п. 5 Правил приймання вантажів до перевезення, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 861/5082, маса вантажу, визначається відправником.

Правильність внесених у накладну відомостей своїм підписом підтверджує представник відправника (п. 2.3 Правил оформлення перевізних документів).

Згідно з п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення, вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т.ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Тобто, при прийнятті вантажу до перевезення у перевізника (позивача) відсутній обов`язок перевіряти масу вантажу.

Як вбачається з накладної № 53265997, масу вантажу визначено вантажовідправником на 150-тонних вагонних вагах, заводський № 0934 (розділ 26 накладної). Доказів контрольного зважування перевізником спірного вагону на станції відправлення відповідачем не надано.

28.02.2021 після прибуття вагону № 53530226 на станцію Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці було здійснено контрольне зважування вантажу на справних вагонних 150т електронно-тензометричних вагах ст. Нижньодніпровськ-Вузол заводських № 032, що пройшли держповірку 30.09.2020. У ході зважування виявилось, що фактична маса вантажу на 1600 кг більша від маси вантажу, зазначеної вантажовідправником у накладній № 53265997, та на 1000 кг перевищує вантажопідйомність вагону, що підтверджується комерційним актом № 450003/64 від 01.03.2021 (а.с. 11-12).

Розходження між масою вантажу, визначеною відправником, та масою вантажу, визначеною залізницею після контрольного зважування, підтверджується актами загальної форми № 390 від 01.03.2021, № 427 від 04.03.2021, № 00513г від 28.02.2021 (а.с. 13-14) та випискою з книги обліку контрольних зважувань та перевірки кількості вантажу у вагонах по ст. Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці, відповідно до якої маса вантажу у вагоні більша, ніж зазначена у накладній, на 1600 кг (а.с. 16).

Надлишок вантажу масою 1600 кг перевантажено у вагон № 61539219 та відправлено на станцію Бурштин Львівської залізниці за накладною № 45485430 (а.с. 10).

Після прибуття вагону № 61539219 на станцію Бурштин Львівської залізниці працівником станції у розділі "Є" комерційного акту № 450003/64/301 від 01.03.2021 здійснено відмітку, що під час видачі вантажу різниці у стані вантажу проти цього акту не виявлено" (а.с. 12 зворотній бік).

Згідно з ч. 1 ст. 129 Статуту залізниць України, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Пунктом 3 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 № 334 визначено, що акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності: утрати документів, прикладених відправником до накладної; затримки вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вивантаження (перевантаження) з причин, що залежать від одержувача, власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства; неочищення вагонів від залишків вантажу та сміття після вивантаження засобами одержувача; неочищення зовнішньої поверхні цистерн та бункерних напіввагонів після наливу і зливу; подачі залізницею неочищених вагонів під завантаження засобами відправника, порту, пристані; відсутності пломб, запірно-пломбувальних пристроїв (далі - ЗПП) на вагоні (контейнері), якщо в перевізних документах є відмітка про пломби (ЗПП), пошкодження пломб (ЗПП) або заміни їх, а також виявлення в процесі перевезення або на станції призначення пломб (ЗПП) на вагонах (контейнерах) з нечіткими відбитками; пошкодження або втрата наданих залізницею перевізних пристосувань; відмови вантажовласника від підписання: облікової картки виконання плану перевезень вантажів, накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами (контейнерами); самовільного зайняття залізницею вагонів і контейнерів, що належать підприємствам, організаціям, установам або орендовані ними; затримки вагонів (контейнерів), пов`язаної з митним оформленням вантажу, а також затримки через недодання чи неналежне оформлення відправником документів, необхідних для виконання митних, санітарних та інших правил; в інших випадках для засвідчення обставин, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, якщо при цьому не потрібне складання комерційного акта. Акт загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, але не менше як двома особами. Один примірник акта загальної форми, складеного під час перевезення, додається до перевізних документів, другий залишається на станції, яка його склала.

Пунктом 5.5 Правил оформлення перевізних документів встановлено, якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника стягується штраф у розмірі згідно зі ст. 118 Статуту залізниць України. Цей факт засвідчується актом загальної форми, якщо за цим фактом не складався комерційний акт.

Відповідно до ст. 122 Статуту залізниць України, за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порту стягується штраф у розмірі згідно із ст. 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Згідно зі ст. 118 Статуту залізниць України, за пред`явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Тобто, за змістом статей 118, 122 Статуту залізниць України, саме на вантажовідправника покладається обов`язок заповнення залізничної накладної на перевезення вантажу. При цьому у застосуванні статей 118 та 122 Статуту залізниць України слід виходити з того, що неправильно вказаною має бути хоча б одна інформація; неправильне зазначення адреси вантажоодержувача вважається порушенням.

Недотримання вимог, визначених Статутом залізниць України, який є спеціальним нормативним актом, що визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом, покладає на порушника відповідальність, яка в даному випадку передбачена статтями 118, 122 Статуту залізниць України.

Підставою для покладення на відправника відповідальності за неправильне зазначення ним відповідних відомостей є акт загальної форми або комерційний акт, складений у випадках, передбачених ст. 129 Статуту.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 29.04.2021 у справі № 905/1450/20 та від 05.02.2019 по справі № 914/2339/17.

З матеріалів справи вбачається, що комерційний акт № 450003/64 від 01.03.2021 складений у відповідності до ст. 129 Статуту та Правил складення актів та є чинними.

Згідно з накладною № 53265997, провізна плата за перевезення вантажу у вагоні № 53530226 становить 16513,00 грн. Отже штраф за неправильно зазначену масу вантажу в залізничній накладній, нарахований позивачем відповідно до ст. 118 Статуту залізниць України, складає 82565,00 грн (16513,00 грн * 5= 82565,00 грн).

Відповідач в апеляційній скарзі не заперечує проти нарахування штрафу за неправильно зазначену ним масу вантажу в залізничній накладній № 53265997, але просить зменшити розмір штрафних санкцій на підставі ст. 551 ЦК України, з посиланням на те, що вимога про стягнення штрафу в сумі 82565,00 грн значно перевищує розмір вартості перевезення вантажу, неточність вказаної в накладній маси вантажу є незначною у порівнянні з фактичною масою вантажу, допущене ним порушення не завдало збитків позивачу, не створило небезпеку на залізничному транспорті.

За приписами ч. 3 ст. 551 ЦК України, чч. 1, 2 ст. 233 ГК України, господарський суд, приймаючи рішення має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання.

Частинами 1-3 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Правовий аналіз зазначених норм свідчить про те, що вони не є імперативними і застосовуються за визначених умов та на розсуд суду.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафу.

Разом з тим, за приписами п. 24 Статуту залізниць України, вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній, а залізниці надане право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній. Зазначена норма встановлює чіткі вимоги до відправника щодо оформлення вантажу та покликана забезпечити дисциплінованість учасників господарських відносин та визначає критерії обґрунтованості в подальшому будь-яких претензій залізниці до учасників господарських відносин (відправника та одержувача).

Відтак, відповідальність за недотримання вимог щодо належного зазначення маси вантажу в залізничній накладній № 53265997, передбачена ст. 118, 122 Статуту залізниць України, який є спеціальним нормативним актом, що визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, з одного боку, та юридичних і фізичних осіб, які користуються залізничним транспортом, з іншого боку, покладається на вантажовідправника - ТОВ "ДТЕК Курахівська ЦЗФ" (відповідача).

За змістом ст. 118, 122 Статуту залізниць України, штраф за неправильне зазначення маси вантажу в залізничній накладній стягується з вантажовідправника незалежно від наявності збитків та наслідків, можливості його зменшення Статутом не передбачено.

В даному випадку санкція не є договірною, а виникає із зазначених положень Статуту залізниць України, якими чітко визначено розмір штрафу. Отже норми ч. 3 ст. 551 ЦК України, чч. 1, 2 ст. 233 ГК України не підлягають застосуванню до правовідносин, що склались між сторонами у даній справі.

Враховуючи викладене, підстави для зменшення розміру штрафу за неправильно зазначену масу вантажу в залізничній накладній № 53265997, нарахованого позивачем відповідно до ст. 118, 122 Статуту залізниць України, відсутні.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 29.04.2021 у справі № 905/1450/20 та від 05.02.2019 по справі № 914/2339/17, від 12.02.2018 по справі № 906/434/17, від 20.03.2018 по справі № 925/1025/17.

Крім того, відповідачем не доведено винятковість випадку, тобто наявність обставин, за наявності яких відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, чч. 1, 2 ст. 233 ГК України було б можливим зменшення неустойки. Більш того, вагон, в якому відповідач відправив вантаж по спірній залізничній накладній, було навантажено на 1000 кг більше від дозволеної вантажопідйомності вагону, що створювало загрозу безпеці руху залізничного транспорту. Тому після контрольного зважування та виявлення невідповідності фактичної маси вантажу масі, зазначеної відповідачем у залізничній накладній, надлишок вантажу масою 1600 кг перевантажено у вагон № 61539219 та відправлено на станцію Бурштин Львівської залізниці за накладною № 45485430.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно ст. 129 Конституції України, до основних засад судочинства відносяться, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 76, ст.ст. 78, 79 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку посилається сторона, як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийняте з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з правильним застосуванням норм матеріального права та дотриманням норм процесуального права. Наведені скаржником в апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування або зміни рішення суду першої інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи. Тому апеляційна скарга відповідача залишається без задоволення, рішення Господарського суду Донецької області від 16.08.2021 у справі № 905/1082/21 залишається без змін.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 129 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ст. 129, 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу відповідача - ТОВ "ДТЕК Курахівська ЦЗФ" на рішення Господарського суду Донецької області від 16 серпня 2021 року по справі № 905/1082/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Донецької області від 16 серпня 2021 року по справі № 905/1082/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно п. 2 ч. 1 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 29.11.2021.

Головуючий суддя Н.М. Пелипенко

Суддя С.В. Барбашова

Суддя О.А. Істоміна