ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11.11.2021м. СумиСправа № 920/572/21

Господарський суд Сумської області у складі судді Заєць С.В., за участю секретаря судового засідання Гордієнко Ж.М., розглянувши матеріали справи № 920/572/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фавор (40020,

м. Суми, проспект Курський,18, ));

до відповідача: LIGHT SOLUTIONS POLAND Sp.z o.o. (код 61-028, Польща,

м. Познань, вул. Варшавська, буд. 43, оф. 204)

про стягнення 189287,96 грн (що еквівалентно 5622,81 євро)

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: не з`явився,

Суть спору: Позивач звернувся до суду з позовом, відповідно до вимог якого просить суд стягнути з відповідача на свою користь5622,81 євро (що еквівалентно 189287,96 грн.), з яких 3378,36 євро основна заборгованість, 2130,58 євро пеня, 113,87 євро 3% річних, за неналежне виконання Контракту № 618-FTA від 27.04.2020; а також просить судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 31.05.2021 у справі № 920/572/21 позовна заява залишена без руху, позивачу наданий строк та спосіб для усунення недоліків позовної заяви.

09.06.2021 позивач надав суду заяву про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 09.06.2021 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 08.07.2021, 11:00.

Представник позивача в судове засідання 08.07.2021не прибув, проте 06.07.2021 від нього надійшла до суду заява № 153 від 06.07.2021 про перенесення судового засідання.

Ухвалою суду від 08.07.2021 відкладено підготовче засідання на 27.07.2021,12:30.

27.07.2021 розгляд справи № 920/572/21 не відбувся у зв`язку з перебуванням судді Заєць С.В. на лікарняному з 24.07.2021 по 04.08.2021.

Ухвалою суду від 05.08.2021 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів з 07.08.2021 по 08.09.2021, відкладено підготовче засідання на 07.09.2021, 11:00.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 07.09.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу № 920/572/21 до судового розгляду по суті в судове засідання на 07.10.2021,11:00.

07.10.2021 розгляд справи № 920/572/21 не відбувся в зв`язку з перебуванням судді Заєць С.В. на лікарняному з 04.10.2021 по 29.10.2021.

Ухвалою суду від 01.11.2021 призначено розгляд справи по суті в судове засідання на 11.11.2021, 11:20.

В судове засідання представники сторін не прибули, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідач відзив на позовну заяву не надав.

При цьому, суд зауважує, що поштове відправлення на адресу відповідача, в якому містилася ухвала суду про відкриття провадження у справі та ухвали про відкладення розгляду справи повернуто відділенням поштового зв`язку на адресу суду, без вручення.

На підтвердження адреси відповідача судом долучено до матеріалів справи витяг з реєстру станом на 26.05.2021, з якого вбачається, що місцезнаходженням відповідача - LIGHT SOLUTIONS POLAND Sp.z o.o.є, м. Познань, вул. Варшавська, буд. 43, оф. 204, код 61-028, Польща) (дана адреса зазначена позивачем у позовній заяві), на яку і була направлена кореспонденція господарського суду для відповідача.

При цьому, до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Крім того, частиною 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже, в разі коли фактичне місцезнаходження особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Також судом враховані положення Правил надання послуг поштового зв`язку, визначені постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009 (далі - Правила).

Так, порядок доставки поштових відправлень, поштових переказів, повідомлень про вручення поштових відправлень, поштових переказів, періодичних друкованих видань юридичним особам узгоджується оператором поштового зв`язку разом з юридичною особою. Для отримання поштових відправлень юридична особа повинна забезпечити створення умов доставки та вручення поштових відправлень відповідно до вимог Закону України "Про поштовий зв`язок", цих Правил (пункт 94 Правил).

Відтак, повна відповідальність за достовірність інформації про місцезнаходження, а також щодо наслідків неотримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням покладається саме на юридичну особу (фізичну особу-підприємця).

У разі якщо копію прийнятого судового рішення (ухвали, постанови, рішення) направлено судом листом за належною поштовою адресою, тобто повідомленою суду учасником справи, і повернено підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання чи закінчення строку зберігання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про прийняте судове рішення.

Вказана правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 923/1432/15.

Також, суд наголошує, що за змістом статей 2, 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» вбачається, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

З урахуванням наведеного, відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалою Господарського суду Сумської області по даній справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Враховуючи викладене, неперебування відповідача за місцем його державної реєстрації чи небажання отримати поштову кореспонденцію та, як наслідок, ненадання відзиву, не є перешкодою розгляду справи судом за наявними матеріалами і не свідчить про порушення норм процесуального права саме зі сторони суду.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 03.03.2018 у справі № 911/1163/17 та від 10.05.2018 у справі № 923/441/17.

За таких обставин можна дійти висновку, що невручення ухвали суду про відкриття провадження у справі відповідачу відбулось через недотримання ним вимог законодавства щодо забезпечення отримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням (поштовою адресою), що розцінюється судом як фактична відмова від отримання адресованих йому судових рішень (ухвал). Відповідач, у разі незнаходження за своєю офіційною (юридичною) адресою, повинен був докласти зусиль щодо отримання поштових відправлень за цією адресою або повідомлення суду про зміну свого місцезнаходження.

Таким чином, суд вважає, що відповідач про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відтак, керуючись статтею 202 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відзиву відповідача за наявними у ній матеріалами.

Судом також враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Більше того, права відповідача, як учасника справи, не можуть забезпечуватись судом за рахунок порушення прав позивача на своєчасне вирішення спору судом, що є безпосереднім завданням господарського судочинства, та яке відповідно до норм частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Слід також відзначити, що у частині 2 статті 129 Конституції України визначено одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З огляду на зазначене, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів, що є підстави для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами за у відповідності до вимог Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлені наступні обставини.

Як підтверджується матеріалами справи, 27.04.2020 між ТОВ «Фавор» (далі - Продавець. Позивач) та LIGHT SOLUTIONS POLAND Sp.z о.о. (далі - Покупець, Відповідач) був укладений Контракт №618-FТА.

Згідно з п. 1.1. Контракту, Продавець зобов`язується виготовити та поставити, а Покупець прийняти та сплатити за жерстяну тару для хімічної продукції, у подальшому «товар».

Пункт 1.2. Контракту встановлює, що виготовлення та поставка товару здійснюється партіями на підставі підписаних сторонами Контракту Додатків, які є невід`ємною частиною даного контракту.

Пунктом 10.3 Контракту встановлено, що правом регулюючим даний контракт, є матеріальне право України.

Згідно з п. 10.2 Контракту, Сторони контракту домовилися про те, що якщо спори та розбіжності не можуть бути вирішені шляхом переговорів, то на підставі пункту 3 статті 33 Договору між Україною та Республікою Польща про правову допомогу в цивільних та кримінальних справах, всі спори, розбіжності чи вимоги, що виникають по даному контракту чи у зв`язку з ним, в тому числі, що стосуються його тлумачення, виконання, порушення, розірвання чи недійсності, підлягають вирішенню в Господарському суді Сумської області (м. Суми, Україна).

27.04.2020 Сторонами Контракту було погоджено та підписано Додаток №1, в якому було погоджено кількість, ціну та загальну вартість товару (п. 1 Додатку), порядок оплати за товар (п. 2 Додатку), а також встановлено умови поставки товару (п. 5 Додатку).

Згідно з п.5 Додатку № 1 від 27.04.2020 визначено умови поставки товару: EXW- Україна, Сумська обл., Сумський район, смт. Хотінь, вул. Соборна. 51 (у відповідності з «ІНКОТЕРМС» в редакції 2010 року).

Пунктом 1.3. Контракту сторони погодили, що Вантажоотримувачем товару є: ТОВ «Завод АллуАр», адреса юридична та поштова: УНП 809001322, ОКПО 00, 224004, м. Брест, вул. Лейтенанта Рябцева, 108Г.

Обґрунтовуючи позов, позивач зазначає, що на виконання даного Додатку № 1 від 27.04.2020 Позивачем було поставлено, а Відповідачем було отримано товар:

1) у кількості 94809 шт. на суму 12457,90 євро, що підтверджується:

- рахунком - фактурою № 1 від 30.04.2020,

- міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) 1159956 від 30.04.2020,

- митною декларацією №UA807290/2020/010532 від 30.04.2020,

2) у кількості 109174 шт. на суму 14345.46 євро, що підтверджується:

- рахунком - фактурою № 2 від 06.05.2020,

- міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) № 202005 від 06.05.2020,

- митною декларацією №UA807290/2020/010857 від 06.05.2020.

У вказаних митних деклараціях містяться наступні дані: відправник - ТОВ «Фавор», одержувач - ТОВ «Завод АллуАр», товар загальною вартістю 12457,90 євро та 14345,46 євро, умови поставки - EXW. смт. Хотінь.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач товар отримав, жодних заперечень щодо обсягу та кількості поставленого товару не надавав, проте в порушення умов Контракту здійснив лише часткову оплату.

Згідно з п. 2 Додатку № 1 від 27.04.2020 р. оплата за товар здійснюється на умовах 100% передплати за 3 робочих дні до відвантаження.

Відповідно до умов контракту відповідач повинен був сплатити:

- 12457,90 євро до 27.04.2020 включно.

- 14345,46 євро до 01.05.2020 р. включно.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач здійснив часткову оплату поставленого товару, зокрема сплативши:

- 04.05.2020 -91 75.00 євро

-06.05.2020 -9 450.00 євро

-12.05.2020 - 4 800.00 євро.

Здійснені оплати підтверджуються виписками по рахункам за відповідні дати.

Відповідач обґрунтовуючи позовні вимоги вказує на те, що у зв`язку з неналежним виконання договірних зобов`язань, а саме не оплатою отриманого товару в повному обсязі та в обумовлені в контракті строки станом на 26.05.2021 заборгованість відповідача перед позивачем складає 113730,13 грн (що еквівалентно 3378,36 євро ).

Вирішуючи спір у даній справі суд керується наступним:

Відповідно до частини першої статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із частиною шостою статті 265 Господарського кодексу України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Статтею 655 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно частини першої статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що строк оплати за поставлений товар по контракту № 618-FTA від 27.04.2021 є таким, що настав.

Доказів оплати відповідачем вказаної позивачем суми заборгованості за отриманий товар суду не надано.

Позивач направляв Відповідачу претензію № 165 від 12.08.2020 з вимогою сплатити суму заборгованості, однак відповідач відповіді на претензію не надав, борг не сплатив.

Судом встановлено, що факт поставки позивачем відповідачу товару на суму 113730,13 грн (що еквівалентно 3378,36 євро) підтверджується матеріалами справи. Доказів оплати відповідачем поставленого товару матеріали справи не містять, відповідачем такі докази не подані.

Оскільки відповідач в порушення умов Контракту не виконав зобов`язань щодо оплати в повному обсязі поставленого товару у встановлений строк, суд вважає правомірною та обґрунтованою вимогу позивача про стягнення з відповідача на користь позивача 113730,13 грн (що еквівалентно 3378,36 євро) заборгованості за поставлений товар.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді нарахування на суму боргу трьох процентів річних та інфляційних нарахувань виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно зі статтею 625 ЦК України, відповідач зобов`язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від суми заборгованості.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку сума 3% річних становить 3833,35 грн (що еквівалентно 113,87 євро).

Перевіривши розрахунки позивача, суд дійшов висновку, що розрахунок 3% річних здійснено позивачем без врахування того, що день оплати не включається до розрахунку.

Судом здійснено перерахунок 3% річних. Відповідно до розрахунку суду сума 5% річних не виходячи за межи періодів, визначених позивачем становить 3795,99 грн (що еквівалентно112,76 євро ).

Розрахунок 3% річних перевірений судом за допомогою програми ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ 9.5.3 Інформаційно-аналітичний центр ЛІГА, ТОВ ЛІГА: ЗАКОН, 2021.

Таким чином, суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних в сумі 3795,99 грн (що еквівалентно 112,76 євро ).

В частині стягненні стягнення 3% річних в сумі 37,37 грн (що еквівалентно 1,11 євро) суд відмовляє за необґрунтованістю.

Статтею 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

Згідно з ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» № 2921-ІІІ від 10.01.2002р., розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 8.2. Контракту передбачено, що за несвоєчасну оплату вартості товару відповідно до термінів, які зазначені в Додатках, Покупець сплачує Продавцю пеню у розмірі 0,3% за кожен день прострочки від суми неоплаченого товару.

Згідно з поданим розрахунком, позивачем відповідачу нарахована пеня в загальній сумі 2130,58 євро за період з 30.04.2020 по 06.11.2020.

Відповідач контррозрахунок пені чи обґрунтованих заперечень щодо її нарахування суду не надав.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені, судом встановлено, що позивачем в розрахунок включено дати часткової оплати товару, а також не враховано положення ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» в частині того, що розмір пені не може перевищувати розмір подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

Судом здійснено перерахунок наданих позивачем нарахувань, при цьому не виходячи за межі визначеного позивачем періоду. Відповідно до здійсненого судом перерахунку сума пені становить 8393,86 грн (що еквівалентно 249,34 євро) за період з 30.04.2020 по 06.11.2020.

Розрахунок пені перевірений судом за допомогою програми ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ 9.5.3 Інформаційно-аналітичний центр ЛІГА, ТОВ ЛІГА: ЗАКОН, 2021.

Враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань щодо неоплати в повному обсязі отриманого товару, суд вважає правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені в сумі 8393,86 грн. (що еквівалентно 249,34 євро)

В частині стягнення пені в сумі 63330,63 грн (що еквівалентно 1881,24 євро) суд відмовляє за необґрунтованістю.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Практикою Європейського суду з прав людини передбачено, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2, 3 ст. 80 ГПК України передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується наступним:

Відповідно до ч. 1 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.129 ГПК України витрати позивача по сплаті судового збору, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 2, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з LIGHT SOLUTIONS POLAND Sp.z o.o.(Республіка Польша, код 61-028, м. Познань, вул. Варшавська, буд. 43, оф. 204, код ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фавор» (проспект Курський, 18, м. Суми, 40020, ) суму основної заборгованості за Контрактом № 618-FTA від 27.04.2020 в розмірі 113731 (сто тринадцять тисяч сімсот тридцять одну) гривню 81 коп. (що еквівалентно 3378,36 євро ), 8393 (вісім тисяч триста дев`яносто три) гривні 86 коп. (що еквівалентно 249,34 євро) пені, 3795 (три тисячі сімсот дев`яносто п`ять) 99 коп. (що еквівалентно 112,76 євро) 3% річних, 1888 (одна тисяча вісімсот вісімдесят вісім) гривень 72 коп. судового збору.

3. В інший частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено на підписано суддею поза межами строків, обумовлених Господарським процесуальним кодексом України у зв`язку з перебуванням судді Заєць С.В. у відпустці з 15.11.2021 по 22.11.2021.

Повний текст рішення складено та підписано 23.11.2021

Суддя С.В. Заєць