ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2021 р. Справа№ 925/313/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Станіка С.Р.

за участю секретаря судового засідання Рудь Н.В.

у судове засідання 21.10.2021 представники сторін не з`явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельник» на рішення Господарського суду Черкаської області від 26.04.2021 (повний текст рішення складено та підписано 11.05.2021)

у справі №925/313/21 (суддя Чевгуз О.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельник»

про стягнення 135 431,00 грн

В С Т А Н О В И В :

У березні 2021 року Приватне акціонерне товариство «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» (далі - ПрАТ «Черкаське хімволокно», позивач) звернулося до Господарського суду Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельник» (далі - ТОВ «Будівльник», відповідач) про стягнення 135 431,00 грн заборгованості на підставі договору №771 про постачання теплової енергії в гарячій воді від 01.08.2012.

В обґрунтування позову позивач вказував на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за укладеним між сторонами договором на постачання теплової енергії в гарячій воді від 01.08.2012 №771 в частині оплати поставленої позивачем теплової енергії.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив та зазначив, що між сторонами відсутній договір на поставку теплової енергії в гарячій воді і з 2018 року існує спір щодо додаткового донарахування суми 135 413,00 грн за послуги теплової енергії, причому оплата за користування тепловою енергією здійснювалась іншому підприємству по факту використання теплової енергії на підставі рахунків-фактур.

Відповідач вважає, що позов подано неналежним позивачем, оскільки з юридичною особою ПрАТ «Черкаське хімволокно», зареєстрованою за ідентифікаційним кодом 00204033, спірний договір від 01.08.2012 №771 про постачання теплової енергії не укладався. Так, за твердженнями відповідача, спірний договір був укладений з юридичною особою ПАТ «Черкаське хімволокно» в особі відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ», яка має ідентифікаційний код 33282969.

ТОВ «Будівельник» також вказує, що спірний договір від імені ПАТ «Черкаське хімволокно» в особі відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» підписано директором відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» Бондаренком В.Д., який діє на підставі довіреності №01 від 06.05.2011. В той же час, згідно інформації, що міститься у відкритих джерелах, Приватне акціонерне товариство «Черкаське хімволокно» має ідентифікаційний код 00204033, уповноважена особа Олексенко Віктор Володимирович. За твердженнями відповідача, позивач у справі перебуває на стадії реорганізації, а ТОВ «Будівельник» невідомо про державну реєстрацію змін позивача. На переконання відповідача, наведені обставини свідчать про те, що позивач не мав права звертатись до суду з цим позовом.

Крім того, відповідач вважав, що позов мав бути пред`явлений за місцезнаходженням відповідача, натомість позивач звернувся до господарського суду за місцем свого місцезнаходження, та стверджував, що у відповідача відсутні грошові зобов`язання за договором на момент звернення позивача з позовом.

Позивач подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що на поставлену в період з 28.10.2018 по 31.12.2018 теплову енергію підлягають застосуванню тарифи, встановлені саме постановою НКРЕКП від 27.02.2018 №239 через те, що вказана постанова набрала чинності після набрання чинності постановою НКРЕКП від 14.06.2018 №404.

Також у відповіді на відзив позивач зазначив, що всі зміни по типу та найменуванню позивача з Публічного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» відображені у статуті Позивача. За кодом зареєстровано лише відокремлений підрозділ «Черкаська ТЕЦ» Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно». Юридичну особу позивача зареєстровано в установленому законом порядку і в реєстрі юридичних осіб не міститься інформації про перебування позивача у процесі реорганізації чи ліквідації, тому позивач і публічне акціонерне товариство «Черкаське хімволокно» є однією юридичною особою, та договір № 771 від 01.08.2012, як і зобов`язання за ним, стосуються саме позивача і відповідача.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 26.04.2021 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельник» на користь Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в особі відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» 135 431,00 грн основного боргу за поставлену теплову енергію та 2 270,00 грн на відшкодування сплаченого судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що після набрання чинності постановою НКРЕКП від 27.02.2018 №239 «Про внесення змін до деяких постанов НКРЕКП», а саме з 28.10.2018, постанова НКРЕКП від 14.06.2018 №404 «Про внесення змін до деяких постанов НКРЕКП» була автоматично скасована, а отже з 28.10.2018 сторони за договором від 01.08.2012 №771 мали застосовувати в обов`язковому порядку регульований тариф на теплову енергію, встановлений згідно з постановою НКРЕКП від 27.02.2018 №239 «Про внесення змін до деяких постанов НКРЕКП» в розмірі 1590,88 грн за 1 Гкал без ПДВ.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем у лютому 2020 року було зроблено перерахунок-донарахування за надану відповідачу послугу з теплопостачання у листопаді-грудні 2018 року за рахунком-фактурою від 29.02.2020 №1055 на суму 135 431,00 грн виходячи із тарифу 1590,88 грн за 1 Гкал, яку (плату) відповідач мав оплатити.

Місцевий господарський суд дійшов до висновку, що оскільки затверджені постановами НКРЕКП тарифи на теплопостачання є обов`язковими для виконання ПрАТ «Черкаське хімволокно», відповідач, як споживач, повинен оплачувати спожиті ним послуги теплопостачання виключно за тарифами, які затверджуються постановами НКРЕКП і не регулюються договором між сторонами №771 від 01.08.2012.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельник» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить повністю скасувати рішення Господарського суду Черкаської області від 26.04.2021 у справі №925/313/21 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені позову у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник вказав, що місцевий господарський суд не повно та не об`єктивно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам, а тому, на думку скаржника, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що між сторонами відсутній договір на поставку теплової енергії в гарячій воді і з 2018 року існує спір щодо донарахування суми 135 413,00 грн за послуги поставки теплової енергії, оскільки оплата за користування тепловою енергією здійснювалася позивачу за фактом її використання на підставі разових рахунків-фактури, які, за твердженнями скаржника, свідчать про те, що між сторонами відсутні договірні зобов`язання, і не відповідають вимогам договору №771 від 01.08.2012.

Також, відповідач вказує на те, що спірний договір укладався з ПАТ «Черкаське хімволокно», ідентифікаційним кодом якого є 33282969, в той час як позивачем є ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» з ідентифікаційним кодом 00204033, що свідчить про те, що позов у даній справі пред`явлено неналежним позивачем за своїм місцезнаходженням, без врахування місцезнаходження відповідача.

Скаржник також зазначає, що спірний договір №771 від 01.08.2012 про постачання теплової енергії в гарячій воді та додаткову угоду від 22.10.2014 від імені Публічного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» підписано директором відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» Бондаренком В.Д., який діяв на підставі довіреності №01 від 06.05.2011, однак відповідно до актуальних даних, отриманих з відкритих джерел інформації, уповноваженою особою на підписання від імені Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» в особі відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» є Олексенко Віктор Володимирович. Наведене, на думку відповідача, свідчить про те, що позивач не мав права пред`являти позов про стягнення на підставі договору №771 від 01.08.2012, підписаного Бондаренком В.Д. у зв`язку з закінченням у Бонадренка В.Д. дії довіреності.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу у справі №925/313/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В. судді: Тарасенко К.В., ОСОБА_1.

У зв`язку з перебуванням судді Дикунської С.Я. з 14.06.2021 по 18.06.2021 у відпустці, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 17.06.2021 у справі №925/313/21 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Тарасенко К.В., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.06.2021 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Будівельник» пропущений строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Черкаської області від 26.04.2021 у справі №925/313/21, відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою, розгляд справи призначено на 29.07.2021. Зупинено дію оскаржуваного рішення Господарського суду Черкаської області від 26.04.2021 у справі №925/313/21 до закінчення його перегляду у апеляційному порядку.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечив проти задоволення скарги, мотивуючи тим, що доводи, викладені у апеляційній скарзі, не відповідають фактичним обставинам, суперечать вимогам чинного законодавства та ґрунтуються на припущеннях відповідача, а рішення місцевого господарського суду від 26.04.2021 прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з чим позивач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Позивачем зазначено, що усі зміни по типу й найменуванню з Публічного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» відображені у його статуті, а за ідентифікаційним кодом 33282969 зареєстровано лише відокремлений підрозділ «Черкаська ТЕЦ» Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно», який входить до складу позивача та не є іншою юридичною особою. Позивач вказує, що відповідач фактично спожив теплову енергію за тарифом, що є нижчим за економічно обґрунтований тариф, встановлений на період з 28.10.2018 по 31.12.2018, а тому обов`язок по сплаті різниці вартості покладений саме на відповідача.

У зв`язку з перебуванням судді Тарасенко К.В. 29.07.2021 у відпустці, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 29.07.2021 у справі №925/313/21 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Шаптала Є.Ю., Станік С.Р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.07.2021 справу №925/313/21 прийнято до провадження визначеним складом суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.07.2021 відкладено розгляд справи на 23.09.2021.

У зв`язку з перебуванням судді Шаптали Є.Ю. з 20.09.2021 по 03.10.2021 у відпустці, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 16.09.2021 у справі №925/313/21 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: ОСОБА_1., Станік С.Р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2021 справу №925/313/21 прийнято до провадження визначеним складом суду, справу призначено до розгляду на 21.10.2021.

У зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_1 у відставку, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 21.10.2021 у справі №925/313/21 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Станік С.Р., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.10.2021 справу №925/313/21 прийнято до провадження визначеним складом суду.

У судове засідання 21.10.2021 представники сторін не з`явилися, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлялися належним чином.

Від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника. Позивач про причини неявки своїх представників у судове засідання 21.10.2021 не повідомив.

Колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 202, ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки представники сторін, що не з`явилися, про дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, участь представників, що не з`явились у судове засідання, судом обов`язковою не визнавалась, суду не наведено обставин, за яких спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка учасників судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

У відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно до ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, 01.08.2012 між Публічним акціонерним товариством «Черкаське хімволокно» (енергопостачальна організація) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельник» (споживач) було укладено договір №771 про постачання теплової енергії в гарячій воді, у відповідності до якого енергопостачальна організація взяла на себе зобов`язання поставити споживачеві теплову енергію в гарячій воді, а споживач зобов`язався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Теплова енергія постачається споживачу орієнтовно в обсягах згідно з додатком 1 до цього договору у вигляді гарячої води на такі потреби:

* опалення - в період опалювального сезону;

* гаряче водопостачання - протягом року.

Фактичне споживання теплової енергії за звітний період визначається на підставі показників приладів обліку (п. 2.1. договору).

Договір укладався на строк до 31.12.2012, проте строк дії договору на наступні роки сторонами продовжувався на підставі п. 10.4 договору.

В додатку №1 до договору про постачання теплової енергії в гарячій воді №771 від 01.08.2012 вказано, що енергопостачальна організація постачає споживачу теплову енергію в гарячій воді в межах: максимальне теплове навантаження Q=0,906 Гкал/год, в тому числі: на опалення Q=0,085 Гкал/год (вул. Смілянська, 44/1); Q=0,302 Гкал/год (вул. Смілянська, 46). Тариф, який діє на момент укладення договору складає 539 грн. 94 коп. (з ПДВ) за 1 Гкал.

Згідно п. 3.2.2 Договору споживач зобов`язаний виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені договором.

Відповідно п. 5.1. договору облік споживання теплової енергії проводиться:

- розрахунковим способом (до встановлення приладів обліку).

- по приладах обліку.

В період з листопада 2018 року по грудень 2018 року позивачем відпущено відповідачу теплової енергії згідно рахунків - фактур № 4351 від 30.11.2018 на суму 102338,95 грн та №4842 від 31.12.2018 на суму 158351,88 грн. З цих рахунків-фактур вбачається, що за період листопада і грудня 2018 відповідачем було спожито 208,02 Гкал.

При цьому позивачем застосовано тариф 1 048,34 грн без ПДВ., який було встановлено за 1 Гкал на підставі Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №404 від 14.06.2018.

Даною Постановою, яка оприлюднення на офіційному веб-сайті Регулятора-НКРЕКП 20.06.2018 та офіційно опублікована в газеті «Урядовий кур`єр» (15.08.2018 №152) у п. 13 вказано про внесення змін до постанови від 29.12.2015 №3225 «Про встановлення тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання для потреб бюджетних установ, релігійних організацій та інших споживачів (крім населення) ПАТ «Черкаське хімволокно»:

абзаци другий та третій підпунктів 1 та 3 пункту 1 викласти в такій редакції:

тариф на теплову енергію 1047,75 грн/Гкал (без ПДВ) (у тому числі: паливна складова 762,07 грн/Гкал; решта витрат, крім паливної складової 285,68 грн/Гкал) за такими складовими:

тариф на виробництво теплової енергії 973,03 грн/Гкал (без ПДВ) (у тому числі: паливна складова 762,07 грн/Гкал; решта витрат, крім паливної складової 210,96 грн/Гкал);

тариф на теплову енергію 1048,34 грн/Гкал (без ПДВ) (у тому числі: паливна складова 762,63 грн/Гкал; решта витрат, крім паливної складової 285,71 грн/Гкал) за такими складовими:

тариф на виробництво теплової енергії 973,62 грн/Гкал (без ПДВ) (у тому числі: паливна складова 762,63 грн/Гкал; решта витрат, крім паливної складової 210,99 грн/Гкал).

27.02.2018 НКРЕКП прийняла постанову №239 «Про внесення змін до деяких постанов НКРЕКП». Згідно з цією постановою позивачу був установлений тариф на теплову енергію для інших споживачів, до яких відноситься і відповідач, в розмірі 1590,88 грн за 1 Гкал без ПДВ.

Постанова НКРЕКП від 27.02.2018 №239 «Про внесення змін до деяких постанов НКРЕКП» була опублікована газеті «Урядовий кур`єр» за 27.10.2018 №202 і відповідно до вимог ч. 7 ст. 14 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» в редакції, чинній у 2018 році, набрала чинності з 28.10.2018.

Як вказано вище, 14.06.2018 НКРЕКП прийняла постанову №404 «Про внесення змін до деяких постанов НКРЕКП». Згідно з цією постановою позивачу був установлений тариф на теплову енергію для інших споживачів, до яких відноситься і відповідач, в розмірі 1048,34 грн. за 1 Гкал без ПДВ. Ця постанова була опублікована газеті «Урядовий кур`єр» за 15.08.2018 №152 і відповідно до вимог ч. 7 ст. 14 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» в редакції, чинній у 2018 році, набрала чинності з 16.08.2018.

Позивачем у лютому 2020 року було зроблено перерахунок-донарахування за надану відповідачу послугу з теплопостачання у листопаді-грудні 2018 року за рахунком-фактурою від 29.02.2020 №1055 на суму 135 431,00, виходячи із тарифу 1590,88 грн за 1 Гкал, яку (плату) відповідач мав оплатити.

На веб-сторінці за адресою https://www.nerc.gov.ua/ data/filearch/ Catalog8/2019%20/02.12.2019/Akt-Cherkaske_himvolokno_02.12.2019-429.pdf оприлюднено складений НКРЕКП Акт за результатами проведення планового заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері теплопостачання та Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з постачання теплової енергії (сфера державного нагляду (контролю) від 02.12.2019 №429 стосовно ПрАТ «Черкаське хімволокно».

Акт складено за результатами перевірки ліцензованої діяльності за період діяльності з 01.01.2017 по 31.12.2018, комісія з перевірки зареєстрована у журналі перевірок ліцензіата 19.11.2019, запис №124.

Актом засвідчується, що ПрАТ Черкаське хімволокно є теплогенеруючою, теплотранспортуючою, теплопостачальною організацією та виконавцем комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води і застосовувало у 2017-2018 роках при реалізації кінцевим споживачам теплової енергії чи наданні послуг тарифи на теплову енергію/послугу, встановлені в розрізі категорій споживачів. Перевіркою встановлено, що в жовтні-грудні 2018 року (в період з 28.10.2018 по 31.12.2018) Товариство застосовувало тарифи на теплову енергію: для споживачів категорії бюджетні установи тариф у розмірі 1047,75 грн/Гкал. встановлений постановою НКРЕКП від 29.12.2015 №3225 (зі змінами, внесеними постановою КРЕКП від 14.06.2018 №404) всупереч тарифу в розмірі 1217,17 грн/Гкал, який був встановлений ліцензіату постановою НКРЕКП від 27.02.2018 №239 для споживачів категорії інші споживачі тариф у розмірі 1048,75 грн/Гкал, встановлений постановою НКРЕКП від 29.12.2015 №3225 (зі змінами, внесеними постановою НКРЕКП від 4.06.2018 №404), всупереч тарифу в розмірі 1590,88 грн/Гкал, який був встановлений ліцензіату постановою НКРЕКП від 27.02.2018 №239. Вищезазначене свідчить про порушення вимог підпункту 9 пункту 3.2 глави Ліцензійних умов з постачання №308 у частині здійснення постачання теплової енергії за тарифами, що встановлюються НКРЕКП у межах наданих повноважень. У висновках вказано, що фактично з 28.10.2018 до 31.12.2018 Товариство мало застосовувати тариф на теплову енергію для споживачів категорії бюджетні установи та інші споживачі встановлені постановою НКРЕКП від 29.12.2015 №3225 (зі змінами, внесеними постановою НКРЕКП 27.02.2018 №239). Ліцензіат застосовував постанову НКРЕКП від 14.06.2018 №404, яка втратила чинність.

На офіційному веб-сайті НКРЕКП 23.12.2019 оприлюднено постанову від 17.12.2019 №2884 «Про накладення штрафу на ПрАТ «Черкаське хімволокно» за порушення Ліцензійних умов з виробництва, Ліцензійних умов з транспортування, Ліцензійних умов з постачання теплової енергії, необхідність усунення порушень та здійснення заходів державного регулювання». Постанову складено за результатами відкритого слухання Актів планової перевірки від 02.12.2019 №427, №428 та №429, накладено на ПрАТ «Черкаське хімволокно» штрафи і предписано в термін до 01.04.2019 здійснити перерахунок за категоріями споживачів бюджетні організації, інші споживачі, релігійні організації недонарахованих коштів за спожиту теплову енергію за період з 28.10.2018 по 31.12.2018, про що повідомити НКРЕКП з наданням підтверджуючих документів протягом 15 днів з дня закінчення терміну виконання.

Посилання на вказану постанову №2884 міститься у направленому відповідачу рахунку-фактурі №1055 від 29.02.2020.

Відповідач під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що між ним та позивачем відсутні договірні правовідносини, оскільки договір №771 від 01.08.2012 про постачання теплової енергії в гарячій воді укладався між ним та ПАТ «Черкаське хімволокно» в особі відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ», ідентифікаційний код 33282969, а позивачем у справі є ПрАТ «Черкаське хімволокно» в особі відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ», ідентифікаційний код 00204033.

Разом з тим, апеляційний господарський суд звертає увагу на те, що відповідач не оскаржує висновки суду першої інстанції щодо правомірності донарахування позивачем суми за надану відповідачу послугу з теплопостачання у листопаді-грудні 2018 року, яке було здійснено на підставі постанови НКРЕКП №2884.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає правильними висновки суду першої інстанції, що позивач правомірно вимагає примусового виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором від 01.08.2012 №771 в частині сплати 135 431,00 грн, донарахованих відповідачу згідно з вимогами постанови НКРЕКП №2884.

Як вірно зауважено судом першої інстанції, з 28.10.2018 сторони за договором від 01.08.2012 №771 мали застосовувати в обов`язковому порядку регульований тариф на теплову енергію, встановлений згідно з постановою НКРЕКП від 27.02.2018 №239 «Про внесення змін до деяких постанов НКРЕКП» в розмірі 1 590,88 грн за 1 Гкал без ПДВ, оскільки після набрання чинності постановою НКРЕКП від 27.02.2018 №239 «Про внесення змін до деяких постанов НКРЕКП», а саме з 28.10.2018, постанова НКРЕКП від 14.06.2018 №404 «Про внесення змін до деяких постанов НКРЕКП» (якою встановлено тариф 1 048,34 грн за 1 Гкал без ПДВ, застосований позивачем раніше) була автоматично скасована.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 20 Закону України «Про теплопостачання» тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб`єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво теплової енергії, у тому числі на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використанням альтернативних джерел енергії, на транспортування та постачання теплової енергії встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, та органами місцевого самоврядування у межах повноважень, визначених законодавством.

Згідно ст. 3 ч. 2 п. 2-3 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» Регулятор здійснює державне регулювання шляхом ліцензування діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг та формування цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг та реалізації відповідної політики у випадках, коли такі повноваження надані Регулятору законом. Згідно ст. 3 ч. 3 п. 6 Закону основними завданнями Регулятора є реалізація цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг.

У відповідності до п. 13 ч. 1 ст. 17 вказаного Закону для ефективного виконання завдань державного регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Регулятор встановлює державні регульовані ціни і тарифи на товари (послуги) суб`єктів природних монополій та інших суб`єктів господарювання, що провадять діяльність на ринках у сферах енергетики та комунальних послуг, якщо відповідні повноваження надані Регулятору законом, та змінює їх за результатами перевірки або моніторингу.

Відповідно до п. 40 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 №1198 споживач теплової енергії зобов`язаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.

Частиною 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Таким чином, затверджені постановами НКРЕКП тарифи на теплопостачання є обов`язковими для використання ПрАТ «Черкаське хімволокно». Тому відповідач як споживач має оплачувати спожиті ним послуги теплопостачання за тарифами, які затверджуються постановами НКРЕКП.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що договір №771 від 01.08.2012 був укладений відповідачем не з позивачем у справі. З матеріалів справи вбачається, що спірний договір укладався між ТОВ «Будівельник» та ПАТ «Черкаське хімволокно». В подальшому, рішенням загальних зборів акціонерів від 20.04.2018 змінено тип та найменування ПАТ «Черкаське хімволокно» та ПрАТ «Черкаське хімволокно», про що зазначено у п. 1.1 Статуті позивача. Посилання відповідача на те, що у спірному договорі зазначено ідентифікаційний код юридичної особи 33282969, в той час як ідентифікаційним кодом позивача є 00204033, судовою колегією також відхиляється, оскільки, як встановлено судом апеляційної інстанції, ідентифікаційним кодом ПАТ (в подальшому ПрАТ) «Черкаське хімволокно» є 00204033, а ідентифікаційний код 33282969 належить відокремленому підрозділу «Черкаська ТЕЦ» ПрАТ «Черкаське хімволокно», яке, згідно з п. 2.1. Положення про відокремлений підрозділ «Черкаська ТЕЦ», не є юридичною особою, проте має право від імені Засновника (ПрАТ «Черкаське хімволокно») укладати договори з українськими та іноземними фізичними та юридичними особами (п. 2.4. вказаного Положення).

Так, з преамбули спірного договору вбачається, що договір укладений ПАТ «Черкаське хімволокно» в особі директора відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» Бондаренка В.Д., що діяв на підставі довіреності №01 від 06.05.2011. Апеляційний господарський суд звертає увагу, що повноваження Бондаренка В.Д. на дату підписання ним спірного договору та його виконання сторонами не оскаржуються.

Судова колегія вважає помилковим твердження відповідача про те, що позивач не мав права пред`являти позов про стягнення на підставі договору №771 від 01.08.2012, підписаного Бондаренком В.Д. у зв`язку з закінченням дії його довіреності, адже з матеріалів справи слідує, що позов підписано Олексенком В.В., який на дату подання позову є керівником ПрАТ «Черкаське хімволокно», тобто має повноваження на підписання позовної заяви. При цьому з`ясування наявності повноважень у Бондаренка В.Д. на час подання позову не стосуються предмету доказування у справі, оскільки зазначена особа не підписувала позов.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що позов пред`явлено належним позивачем та підписано уповноваженою особою позивача.

З приводу заперечень скаржника стосовно того, що позов всупереч нормам Господарського процесуального кодексу України пред`явлено за місцезнаходженням позивача, а не відповідача, судова колегія зазначає наступне.

Частиною 1 статті 27 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Разом з тим, частиною 5 статті 29 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Додатком 1 до договору №771 від 01.08.2012 про постачання теплової енергії в гарячій воді визначено, що енергопостачальна організація постачає позивачу теплову енергію в гарячій воді за адресами: м. Черкаси, вул. Смілянська, 44/1 та м. Черкаси, вул. Смілянська, 46.

При поданні позову ПрАТ «Черкаське хімволокно» було вказано, що позов подається в порядку ч. 5 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України, тобто в даному випадку позивач скористався своїм правом подати позов до господарського суду за місцем виконання договору, а саме до Господарського суду Черкаської області, з огляду на що доводи відповідача у цій частині апеляційний господарський суд вважає необґрунтованими.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову. Відповідачем, ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не було спростовано належними та допустимими доказами свого обов`язку оплатити спожиту теплову енергію за тарифами, встановленими постановою НКРЕКП №239 від 27.02.2018 згідно з рахунком-фактурою від 29.02.2020 №1055.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23.06.1993).

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

У Рекомендаціях R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на удосконалення судової системи, наголошується на тому, що суд повинен, принаймні в ході попереднього засідання, а якщо можливо, і протягом всього розгляду, відігравати активну роль у забезпеченні швидкого судового розгляду, поважаючи при цьому права сторін, в тому числі і їх право на неупередженість. Зокрема, він повинен володіти повноваженнями proprio motu, щоб вимагати від сторін пред`явлення таких роз`яснень, які можуть бути необхідними; вимагати від сторін особистої явки, піднімати питання права; вимагати показань свідків, принаймні в тих випадках, коли мова йде не тільки про інтереси сторін, що беруть участь у справі, тощо. Такі повноваження повинні здійснюватися в межах предмета розгляду.

Обов`язок доказування, встановлений статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 33 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів» від 27.10.1993).

У відповідності до ст. 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи користуються рівними процесуальними правами. Учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, виходячи з вищевикладеного, як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції відповідачем не було подано належних та переконливих доказів на заперечення заявленого позову. Судова колегія звертає увагу, що доводи, викладені у апеляційній скарзі відповідача на рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Черкаської області від 26.04.2021 прийнято після повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв`язку з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є таким що відповідає нормам закону.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельник» слід відмовити, а оскаржуване рішення господарського суду Черкаської області від 26.04.2021 - залишити без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельник» на рішення Господарського суду Черкаської області від 26.04.2021 у справі №925/313/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 26.04.2021 у справі №925/313/21 залишити без змін.

3. Судові витрати (судовий збір) за розгляд апеляційної скарги покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельник».

4. Поновити дію рішення Господарського суду Черкаської області від 26.04.2021 у справі №925/313/21.

5. Матеріали справи №925/313/21 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст підписано 22.11.2021 після виходу судді з лікарняного.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді Є.Ю. Шаптала

С.Р. Станік