РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.11.2021Справа № 910/14180/21

За позовом Акціонерного товариства "Дніпроазот" (м. Кам`янське Дніпропетровської області)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авікост" (м. Київ)

про стягнення 151.000,00 грн

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "Дніпроазот" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авікост" про стягнення 151.000,00 грн штрафу за прострочення повернення зворотної тари та заставної вартості неповернених балонів за Договором поставки хімічної продукції № 150936 від 28.12.17.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.09.21. відкрито провадження у справі № 910/14180/21, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання), встановлено учасникам судового процесу строки на подання відзиву, заперечень на відзив, додаткових письмових пояснень, клопотань, заяв.

Означену ухвалу було направлено відповідачу на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, однак повернуто на адресу суду з відміткою про «відсутність адресата за вказаною адресою».

Згідно з п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, за висновками суду, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки «адресат відсутній за вказаною адресою» вважається днем вручення учаснику справи ухвали суду в силу положень п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України.

Отже відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи № 910/14180/21, однак правом на подачу письмового відзиву не скористався, доказів на обґрунтування своєї правової позиції у справі не надав.

У разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 9 ст. 165 ГПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Оскільки наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

28.12.17. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія "Хлортехновод", яке в подальшому змінило найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю "Авікост" (Покупець) та позивачем (Постачальник) було укладено Договір поставки хімічної продукції № 150936 (Договір), за яким останній зобов`язався поставити Покупцю Хімічну продукцію (хлор рідкий) (п. 1.2), а відповідач прийняти та оплатити Хімічну продукцію.

Вказаний правочин підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками наведених юридичних осіб.

Пунктом 1.6 Договору передбачено, що Хімічна продукція поставляється в зворотній (заставній) тарі - в балонах, що є засобом багаторазового використання і підлягають поверненню Постачальникові за рахунок Покупця. Ціна придбання (заставна вартість) одного балону складає 6.000,00 грн. Передача балонів покупцеві підтверджується підписом представника покупця у накладній-вимозі на відпуск Хімічної продукції.

За умовами пункту 1.7 Договору покупець зобов`язаний повернути Постачальнику балони протягом 40 (сорока) діб з дати поставки Хімічної продукції.

Пунктом 5.3 даного правочину сторони встановили, що за прострочення повернення (здачі) балонів (пункт 1.6 Договору) Покупець сплачує Постачальнику штраф у розмірі: 150% заставної вартості балонів - за прострочення повернення на строк від 1 до 15 діб, 300% заставної вартості балонів - за прострочення повернення на строк понад 15 діб.

Строк дії Договору сторонами погоджено п. 8.1 з моменту укладення і діє до 31.12.18.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги Договір як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків з постачання товару.

За своїм змістом та правовою природою Договір є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм статті 712 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного кодексу України).

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. (ст. 712 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобов`язання за Договором виконав належним чином, поставивши відповідачу Хімічну продукцію за:

1. Накладною-вимогою на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів від 06.03.18. № 115815. Зазначена продукція була поставлена в зворотній (заставній) тарі - балонах у кількості 200 шт. Вказані обставини також підтверджуються товарно-транспортною накладною від 06.03.18. № 115815.

2. Накладною-вимогою на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів від 15.03.18. № 116215. Зазначена продукція була поставлена в зворотній (заставній) тарі - балонах у кількості 30 шт. Вказані обставини також підтверджуються товарно-транспортною накладною від 15.03.18. № 116215.

3. Накладною-вимогою на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів від 07.06.18. № 119807. Зазначена продукція була поставлена в зворотній (заставній) тарі - балонах у кількості 50 шт. Вказані обставини також підтверджуються товарно-транспортною накладною від 07.06.18. № 119807.

Належним чином засвідчені копії перелічених документів містяться в матеріалах справи.

Проте відповідач своїх зобов`язань за вказаним договором з повернення зворотної тари не виконав, отримані балони в кількості 280 шт. позивачу не повернув.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як вбачається з матеріалів справи, загальна вартість неповернутої відповідачем зворотної тари складає 1.680.000 грн.

Відповідно до підпункту 5.3.2 пункту 5.3 Договору сума штрафу за неповернення зворотної тари у кількості 280 шт. понад 15 діб складає 5.040.000,00 грн.

Згідно з частиною 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частин 1, 2 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Приписами статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Судом встановлено, що до матеріалів справи не надано жодних доказів виконання відповідачем свого обов`язку за договором щодо повернення позивачу зворотної тари. У зв`язку з цим суд вважає обґрунтованими доводи останнього про те, що загальна вартість неповернутої тари у кількості 280 шт. складає 1.680.000,00 грн, а сума штрафу, нарахованого ТОВ "Авікост" за неповернення такої тари понад 15 діб, становить 5.040.000,00 грн.

Водночас, позивачем пред`явлено позовну вимогу про стягнення з відповідача штрафних санкцій за прострочення повернення зворотної тари та заставної вартості неповернених балонів за вказаним договором у розмірі 151.000,00 грн.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, будь-яких заперечень чи пояснень по суті пред`явлених до нього позовних вимог не скористався, доводів позивача в установленому законом порядку не спростував.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення штрафних санкцій за прострочення повернення зворотної тари та заставної вартості неповернених балонів за Договором у розмірі 151.000,00 грн є обґрунтованими та доведеними.

Відтак позов підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до статті 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Авікост" (01135, місто Київ, вулиця Дмитрівська (Шевченківський р-н), будинок 66А; ідентифікаційний код 38252331) на користь акціонерного товариства "Дніпроазот" (51909, Дніпропетровська область, місто Кам`янське, вулиця С.Х. Горобця, будинок 1; ідентифікаційний код 05761620) 151 000 (сто п`ятдесят одну тисячу) грн 00 коп. штрафних санкцій за прострочення повернення зворотної тари та заставної вартості неповернених балонів, а також 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Суддя Т.М. Ващенко