ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2021 р. Справа № 911/853/21

Господарський суд Київської області у складі судді Лопатіна А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма Щит, Івано-Франківська область,

м. Коломия

до Товариства з обмеженою відповідальністю Укртунельбуд, Київська область,

м. Вишгород

про стягнення 111829,82 грн.

за участю секретаря судового засідання Рябоконь О.О.

за участю представників згідно з протоколом судового засідання.

Обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма Щит (позивач) звернулась до господарського суду Київської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Укртунельбуд (відповідач) про стягнення 111829,82 грн. заборгованості за договором від 02.01.2020 р. № 574 про надання послуг охорони.

Ухвалою господарського суду Київської області від 25.03.2021 р. позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма Щит до Товариства з обмеженою відповідальністю Укртунельбуд про стягнення 111829,82 грн. залишено без руху, запропоновано позивачу в строк до десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху усунути недоліки шляхом надання суду документів, на підтвердження дотримання вимог статей 164, 172 ГПК України.

13.04.2020 р. від позивача на адресу суду надійшли докази усунення недоліків в позовній заяві.

Ухвалою господарського суду Київської області від 16.04.2021 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 19.05.2021 р.

13.05.2021 р. до суду від представника позивача надійшла заява, в якій останній просить провести підготовче засідання без його участі.

Ухвалою господарського суду Київської області від 19.05.2021 р. продовжено строк підготовчого провадження, розгляд справи у підготовчому засіданні відкладено на 23.06.2021 р., розміщено оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, у відповідності до частини четвертої ст. 122 ГПК України.

17.06.2021 р. на офіційну електронну адресу суду від представника позивача надійшла заява, в якій останній просить провести підготовче засідання без його участі.

Ухвалою господарського суду Київської області від 23.06.2021 р. розгляд справи у підготовчому засіданні відкладено на 14.07.2021 р., зобов`язано позивача у строк до 09.07.2021 р. подати до суду належні та допустимі докази направлення актів виконаних робіт за жовтень 2020 р., листопад 2020 р. та грудень 2020 р. на юридичну адресу відповідача (07300, Київська обл., м. Вишгород, вул. Комсомольська, 5), або обґрунтовані пояснення направлення вказаних актів виконаних робіт на іншу адресу, а саме: 01015, м. Київ, вул. Цитадельна, 6/8, а/с 64, розміщено оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, у відповідності до частини четвертої ст. 122 ГПК України.

14.07.2021 р. на офіційну електронну адресу суду від позивача надійшло клопотання про витребування доказів.

Ухвалою господарського суду Київської області від 14.07.2021 р. клопотання позивача від 14.07.2021 р. б/н про витребування доказів задоволено, витребувано у Відділення поштового зв`язку № 15 міста Київ Київської міської дирекції Акціонерного товариства Укрпошта (01015, м. Київ, вул. Цитадельна, 6/8) інформацію чи надавалась у користування абонентна скринька № 64 у Відділенні поштового зв`язку № 15 міста Київ Київської міської дирекції Акціонерного товариства Укрпошта відповідачу у даній справі Товариству з обмеженою відповідальністю Укртунельбуд (Юридична адреса: 07300, Київська обл., м. Вишгород, вул. Комсомольська, 5; ), розгляд справи у підготовчому засіданні відкладено на 11.08.2021 р., розміщено оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, у відповідності до частини четвертої ст. 122 ГПК України.

10.08.2021 р. на поштову адресу суду від Київської міської дирекції Акціонерного товариства Укрпошта надійшла інформація на виконання вимог ухвали суду від 14.07.2021 р.

Ухвалою господарського суду Київської області від 11.08.2021 р. закрито підготовче провадження, призначено розгляд справи по суті в судовому засіданні на 22.09.2021 р.

Крім того, розміщено оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, у відповідності до частини четвертої ст. 122 ГПК України про виклик відповідача уповноваженого представника Товариства з обмеженою відповідальністю Укртунельбуд в судове засідання - 22.09.2021 р.

21.09.2021 р. на офіційну електронну адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності останнього.

22.09.2021 р. уповноважені представники учасників справи не з`явились, про причини неявки суд повідомив лише представник позивача у клопотанні про розгляд справи без участі останнього.

Крім того, представник відповідача в жодне судове засідання не з`явився, відзив на позов не надав, хоча про час і місце судових засідань був повідомлений належним чином.

Зокрема, ухвали Господарського суду Київської області від 16.04.2021 р., 19.05.2021 р., 23.06.2021 р., 14.07.2021 р. та 11.08.2020 р. направлялись відповідачу з рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення на адресу, зазначену позивачем у позові, яка відповідає адресі, зазначеній в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи.

Судом, враховано, що в силу вимог частини першої ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Зважаючи на те, що не подання відповідачем відзиву на позовну заяву не перешкоджає розгляду справи по суті, а також зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для розгляду даного спору, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами у відповідності до вимог частини другої ст. 178 ГПК України.

Водночас, враховуючи, що неявка учасників справи, належним чином повідомлених про місце, дату та час розгляду справи, без поважних причин, не є підставою для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи відповідно до частини третьої ст. 202 Господарського процесуального кодексу України за відсутності учасників справи за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

встановив:

02.01.2020 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Укртунельбуд (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю Фірма Щит (виконавець) укладено договір № 574 про надання послуг охорони, відповідно до п. 1.1. якого виконавець зобов`язується за завданням замовника надати цілодобові послуги по охороні будівельного майданчика об`єкта будівництва замовника: Будівництво типової будівлі басейну Н2О (об`єкт), а замовник зобов`язується на умовах цього договору прийти і оплатити надані виконавцем послуги.

Згідно із п. 2.1. договору виконавець зобов`язаний забезпечити охорону майна на об`єкті, що передано під передано під охорону порядку, визначеному Інструкцією з організації охорони товарно-матеріально-матеріальних цінностей та будівельного майданчика (Інструкція), яка додається до цього договору і є його невід`ємною частиною (додаток № 1 до договору).

Пунктом 3.1. договору погоджено, що замовник зобов`язаний, крім іншого, своєчасно сплачувати виконавцю кошти за надані послуги в порядку та розмірі, визначеному цим договором.

Відповідно до п. 5.1. договору у випадку прострочення по сплаті коштів за послуги по охороні об`єкту більше ніж на 15 днів, замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі діючої облікової ставки НБУ, від неоплаченої суми, за кожен день прострочення.

Згідно із п. 6.1. договору плата за послуги виконавця за цим договором складає: 35770,00 грн., без ПДВ 20%, за один календарний місяць наданих послуг.

Пунктом 6.3. договору погоджено, що оплата за цим договором здійснюється замовником щомісячно шляхом перерахування коштів зазначених в п. 6.1. даного договору на розрахунковий рахунок виконавця на протязі тридцяти календарних днів з моменту підписання акту прийняття (передачі) наданих послуг (далі акт).

Сторони визначили вівторок і четвер днями, в яких здійснюватиметься оплата за даним договором (платіжний день). У випадку, якщо останній день терміну оплати, визначний договором, припадає на святковий/ неробочий день або на день, який не є платіжним днем, оплата здійснюватиметься в перший робочий платіжний день, наступний за таким святковим/ неробочим днем чи днем, який не є платіжним днем, а штрафні санкції, передбачені договором за недотримання терміну оплати, у такому разі не застосовуються.

Відповідно до п. 6.4. договору виконавець щомісячно, не пізніше другого числа місяця наступного за місяцем в якому були надані послуги, надає замовнику два примірники акту приймання наданих послуг, який останній зобов`язаний протягом семи робочих днів з моменту отримання підписати і повернути один примірник підписаного акту приймання наданих послуг виконавцю. У випадку наявності у замовника заперечень щодо обсягу послуг, наданих виконавцем у звітному місяці, замовник зобов`язаний в той же строк у письмовій формі, надати виконавцю свої обґрунтовані заперечення.

Згідно із п. 8.1. договору цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін.

Відповідно до п. 8.2. договору цей договір укладається терміном до 31.12.2020 р. якщо за 10 днів до закінчення терміну дії договору жодна із сторін не заявила про його припинення, договір автоматично продовжується на тих же умовах і на той же термін без обмеження кількості разів його пролонгації.

Пунктом 8.3. договору погоджено, що закінчення строку цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, які мали місце під час дії цього договору.

Згідно із п. 10.3. договору сторона несе повну відповідальність за правильність вказаних нею у цьому договорі реквізитів і зобов`язується своєчасно у письмовій формі повідомити іншу сторону про їх зміну, а у разі неповідомлення несе ризик настання пов`язаних із цим несприятливих наслідків.

Відповідно до п. 10.4. договору додаткові угоди та додатки до цього договору є його невід`ємною частиною і мають юридичну силу у разі, якщо вони викладені у письмовій формі, підписані сторонами та скріплені їх печатками.

Згідно із п. 4 Додатку № 3 до договору № 574 від 02.01.2020 р. «Розрахунок вартості послуг охорони об`єкту» плата за послуги виконавця за цим договором складає 35770,00 грн., без ПДВ 20%, за один календарний місяць наданих послуг.

Вказаний договір та додатки до нього підписано представниками сторін та скріплено відтисками печаток організацій.

На виконання умов договору позивачем було надано відповідачу послуги охорони, на підтвердження чого позивачем долучено до матеріалів справи копії Журналу прийому-здачі чергувань охорони будівництва басейну «Н2О CLASSIC» за адресою м. Коломия, вул. Б.Хмельницького, № 67, за період з липня 2020 р. по січень 2021 р., а також акти прийняття (передачі) наданих послуг: № 574/10 від 31.10.2020 р. вартістю 35770,00 грн., № 574/11 від 30.11.2020 р. вартістю 35770,00 грн. та № 574/12 від 31.12.2020 р. вартістю 35770,00 грн.

Однак відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за вказаним договором, оплату за послуги охорони будівельного майданчика в повному обсязі не здійснив.

З метою досудового врегулювання спору, позивачем було направлено на адресу відповідача лист-претензію з вимогою погасити заборгованість за послуги охорони за період жовтень-грудень 2020 р. на загальну суму 107310,00 грн., а також заборгованість за попередній період на суму 321930,00 грн., яку позивач просив сплатити у десятиденний термін (копію листа-претензії та докази її направлення долучено до матеріалів справи).

Виходячи з вищенаведених обставин, оскільки з боку відповідача не було оплачено залишок заборгованості за послуги охорони за період жовтень-грудень 2020 р., позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором від 02.01.2020 р. р. № 574 в розмірі 111829,82 грн., з яких 107310,00 грн. основного боргу, 3620,88 грн. інфляційних втрат та 898,94 грн. 3% річних.

Відповідач у судове засідання свого представника не направив, відзиву на позов не надіслав, належних та допустимих доказів, які б спростовували викладені позивачем обставини суду не надав.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Частиною першою ст. 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Нормами ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до приписів ст. ст. 173, 193 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно із п. 3 частини першої ст.3 Цивільного кодексу України, однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у наданій сторонам можливості за взаємною згодою визначати умови такого договору, змінювати ці умови також за взаємною згодою або утримуватись від пропозицій про їх зміну.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно з приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Пунктом 3.1. договору погоджено, що замовник зобов`язаний, крім іншого, своєчасно сплачувати виконавцю кошти за надані послуги в порядку та розмірі, визначеному цим договором.

Згідно із п. 6.1. договору плата за послуги виконавця за цим договором складає: 35770,00 грн., без ПДВ 20%, за один календарний місяць наданих послуг.

Пунктом 6.3. договору погоджено, що оплата за цим договором здійснюється замовником щомісячно шляхом перерахування коштів зазначених в п. 6.1. даного договору на розрахунковий рахунок виконавця на протязі тридцяти календарних днів з моменту підписання акту прийняття (передачі) наданих послуг (далі акт).

Відповідно до п. 6.4. договору виконавець щомісячно, не пізніше другого числа місяця наступного за місяцем в якому були надані послуги, надає замовнику два примірники акту приймання наданих послуг, який останній зобов`язаний протягом семи робочих днів з моменту отримання підписати і повернути один примірник підписаного акту приймання наданих послуг виконавцю. У випадку наявності у замовника заперечень щодо обсягу послуг, наданих виконавцем у звітному місяці, замовник зобов`язаний в той же строк у письмовій формі, надати виконавцю свої обґрунтовані заперечення.

Абзацом 27 п. 2 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009 р. передбачено, що документом, який підтверджує надання послуг поштового зв`язку є розрахунковий документ встановленої відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо).

Згідно з пунктами 59, 61 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009, внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю з описом вкладення подаються для пересилання відкритими для перевірки їх вкладення. У разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв`язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв`язку повинен зазначити номер поштового відправлення.

Таким чином, опис вкладення є офіційним підтвердженням наявності у відправленні того пакету документів, який був надісланий відправником. Працівник поштового зв`язку перевіряє лише перелік і кількість предметів, вкладених до поштового конверта, на відповідність тому, що зазначено відправником в описі. Перевірка якості таких документів, що підлягають вкладенню у поштовий конверт, не належить до обов`язків працівника поштового зв`язку. (Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного суду від 16.02.2021 р. у справі № 910/14138/18).

З огляду на викладене, належним доказом надіслання документів є опис вкладення відправленої поштової кореспонденції, засвідчений підписом працівника відділення поштового зв`язку та відбитком календарного штемпеля цього відділення, та розрахунковий документ поштової установи (фіскальний чек та накладна).

За приписами статті 89 Цивільного кодексу України юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення. До єдиного державного реєстру вносяться відомості про організаційно-правову форму юридичної особи, її найменування, місцезнаходження, органи управління, філії та представництва, мету установи, а також інші відомості, встановлені законом.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" (далі Закон) Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб-підприємців з Єдиного державного реєстру.

Згідно частини другої статті 9 Закону в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі Єдиний державний реєстр) містяться, зокрема, відомості про місцезнаходження юридичної особи, відомості про суб`єкта державної реєстрації та державного реєстратора та місце зберігання реєстраційної справи в паперовій формі.

Частинами першою, четвертою статті 10 Закону визначено, що у разі якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, використовуються для ідентифікації юридичної особи або її відокремленого підрозділу, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, фізичної особи-підприємця, у тому числі під час провадження ними господарської діяльності та відкриття рахунків у банках та інших фінансових установах.

Згідно із п. 2 частини першої ст. 25 Закону державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, а також що надійшли в електронній формі від суду або державної виконавчої служби відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" щодо, в тому числі, провадження у справах про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, прийнятих відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"; припинення юридичної особи, що не пов`язано з банкрутством юридичної особи тощо.

Відповідно до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, місцезнаходженням юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю Укртунельбуд () є: " Україна, 07300, Київська обл., Вишгородський р-н, місто Вишгород, вулиця Комсомольська, будинок 5".

Крім того, відповідно даних про місцезнаходження та реквізити сторін, зазначених в договорі № 574 про надання послуг охорони від 02.01.2020 р., юридичною адресою замовника Товариства з обмеженою відповідальністю Укртунельбуд є: 07300, Київська обл., м. Вишгород, вулиця Комсомольська, будинок № 5.

Проте судом встановлено, що відповідно до долучених позивачем описів вкладення до цінного листа та рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, акт виконаних робіт за жовтень 2020 р. (дата подання 06.11.2020 р.) , акт виконаних робіт за листопад 2020 р. (дата подання 07.12.2020 р.), акт виконаних робіт за грудень 2020 р. (дата подання 04.01.2021 р.) та лист-претензія від 22.02.2021 р. № 3 (дата подання 25.02.2021 р.) було направлено позивачем до ТОВ Укртунельбуд на адресу: 01015, вул. Цитадельна, 6/8, а/с 64.

У поясненнях від 09.08.2021 р., що надійшли до суду 10.08.2021 р., представник позивача зазначає, що акти виконаних робіт за жовтень 2020 р., листопад 2020 р. та грудень 2020 р. відправлялись на адресу відповідача, а саме: 01015, вул. Цитадельна, 6/8, а/с 64, оскільки протягом 2020 року все листування, яке отримував позивач від відповідача було відправлене саме з цієї адреси.

Разом з тим, на виконання вимог ухвали суду від 14.07.2021 р. у даній справі, АТ Укрпошта листом від 06.08.2021 р. № 01.12.011-34-21 повідомило, що відповідно до заяви від 03.01.2020 р. Товариству з обмеженою відповідальністю Укртунельбуд надавалась у користування абонементна скринька № 64 у відділенні поштового зв`язку Київ-15 КМД АТ Укрпошта на період з 03.01.2020 р. по 31.12.2020 р. Відповідно до заяви від 10.03.2021 р. ТОВ Укртунельбуд надається у користування абонементна скринька № 64 у ВПЗ Київ-15 строком на 6 місяців.

Таким чином, враховуючи, що акт виконаних робіт за грудень 2020 р. було направлено позивачем 04.01.2021 р. та лист-претензія від 22.02.2021 р. № 3 25.02.2021 р., водночас, відповідно до листа АТ Укрпошта у період з 01.01.2021 р. до 10.03.2021 р. абонементна скринька № 64 у відділенні поштового зв`язку Київ-15 КМД АТ Укрпошта не перебувала у користуванні ТОВ Укртунельбуд, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів направлення акту виконаних робіт за грудень 2020 р. та листа-претензії від 22.02.2021 р. № 3 на вірну адресу відповідача.

Крім того, суд звертає увагу, що, крім іншого, позивачем долучено до матеріалів справи докази направлення відповідачу заяви про припинення дії договору: копії опису вкладення в цінний лист, фіскального чека та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (дата направлення 14.12.2020 р.), що може свідчити про намір позивача достроково розірвати договір про надання послуг охорони. Разом з тим, належним чином засвідченої копії вказаної заяви позивачем до суду надано не було, а тому відсутні підстави для надання належної оцінки поданим документам.

Відповідно до частини першої ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною першої ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до приписів ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами частини першої ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частина друга ст. 86 ГПК України).

Приймаючи до уваги наведене вище в сукупності та враховуючи, що відповідно до умов договору, який є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України), обов`язок сплати виникає у замовника з моменту підписання акту прийняття (передачі) наданих послуг, який виконавець щомісячно, не пізніше другого числа місяця наступного за місяцем в якому були надані послуги, надає замовнику, водночас позивачем належними, допустимими, достовірними та вірогідними доказами в розумінні положень ст. ст. 76-79 ГПК України не доведено, що акт виконаних робіт за грудень 2020 р. було направлено на вірну адресу відповідача, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення основного боргу, а саме в розмірі 71540,00 грн.

Поряд з зазначеним, позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача 3620,88 грн. інфляційних втрат та 898,94 грн. 3% річних, у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання за договором № 574 про надання послуг охорони від 02.01.2020 р.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

У відповідності до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.01.2018 року у справі №910/24266/16, вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитись. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже сума боргу в цьому періоді зменшується.

Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення (частина перша ст. 251 ЦК України).

Відповідно до статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до п. 5.1. договору у випадку прострочення по сплаті коштів за послуги по охороні об`єкту більше ніж на 15 днів, замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі діючої облікової ставки НБУ, від неоплаченої суми, за кожен день прострочення.

Пунктом 6.3. договору погоджено, що оплата за цим договором здійснюється замовником щомісячно шляхом перерахування коштів зазначених в п. 6.1. даного договору на розрахунковий рахунок виконавця на протязі тридцяти календарних днів з моменту підписання акту прийняття (передачі) наданих послуг (далі акт).

Сторони визначили вівторок і четвер днями, в яких здійснюватиметься оплата за даним договором (платіжний день). У випадку, якщо останній день терміну оплати, визначний договором, припадає на святковий/ неробочий день або на день, який не є платіжним днем, оплата здійснюватиметься в перший робочий платіжний день, наступний за таким святковим/ неробочим днем чи днем, який не є платіжним днем, а штрафні санкції, передбачені договором за недотримання терміну оплати, у такому разі не застосовуються.

Відповідно до п. 6.4. договору виконавець щомісячно, не пізніше другого числа місяця наступного за місяцем в якому були надані послуги, надає замовнику два примірники акту приймання наданих послуг, який останній зобов`язаний протягом семи робочих днів з моменту отримання підписати і повернути один примірник підписаного акту приймання наданих послуг виконавцю. У випадку наявності у замовника заперечень щодо обсягу послуг, наданих виконавцем у звітному місяці, замовник зобов`язаний в той же строк у письмовій формі, надати виконавцю свої обґрунтовані заперечення.

Як вбачається з доданих до позовної заяви розрахунків суми 3% річних та інфляційних втрат, позивачем здійснено нарахування наступним чином: за актом від 31.10.2020 р. № 574/10 за період з 03.11.2020 р. (вівторок) до 15.03.2021 р., за актом від 30.11.2020 р. № 574/11 за період з 03.12.2020 р. (четвер) до 15.03.2021 р., за актом від 31.12.2020 р. № 574/12 за період з 05.01.2021 р. (вівторок) до 15.03.2021 р.

Здійснивши перерахунок заявлених позивачем вимог в частині 3% річних та інфляційних втрат, враховуючи заявлені позивачем в позовній заяві періоди, суд вважає за необхідне зазначити наступне:

Як було зазначено вище, відповідно до п. 6.3. договору оплата за цим договором здійснюється замовником щомісячно шляхом перерахування коштів зазначених в п. 6.1. даного договору на розрахунковий рахунок виконавця на протязі тридцяти календарних днів з моменту підписання акту прийняття (передачі) наданих послуг (далі акт).

Сторони визначили вівторок і четвер днями, в яких здійснюватиметься оплата за даним договором (платіжний день). У випадку, якщо останній день терміну оплати, визначний договором, припадає на святковий/ неробочий день або на день, який не є платіжним днем, оплата здійснюватиметься в перший робочий платіжний день, наступний за таким святковим/ неробочим днем чи днем, який не є платіжним днем, а штрафні санкції, передбачені договором за недотримання терміну оплати, у такому разі не застосовуються.

Відповідно до п. 6.4. договору виконавець щомісячно, не пізніше другого числа місяця наступного за місяцем в якому були надані послуги, надає замовнику два примірники акту приймання наданих послуг, який останній зобов`язаний протягом семи робочих днів з моменту отримання підписати і повернути один примірник підписаного акту приймання наданих послуг виконавцю. У випадку наявності у замовника заперечень щодо обсягу послуг, наданих виконавцем у звітному місяці, замовник зобов`язаний в той же строк у письмовій формі, надати виконавцю свої обґрунтовані заперечення.

Як вбачається з долучених до матеріалів справи доказів направлення позивачем актів виконаних робіт, акт від 31.10.2020 р. № 574/10 було направлено відповідачу 06.11.2020 р. Водночас, відповідно до даних рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вказаний документ (акт) було отримано відповідачем 01.12.2020 р.

Таким чином, враховуючи приписи п. 6.4. договору, відповідач повинен був у строк до 10.12.2020 р. (сім робочих днів з моменту отримання) підписати і повернути один примірник акту приймання наданих послуг виконавцю та, у відповідності до приписів п. 6.3. договору, до 09.01.2021 р. (30 календарних днів з моменту підписання) здійснити оплату за таким актом.

Разом з тим, враховуючи, що 09.01.2021 р. є неробочим днем (субота), а відповідно до п. 6.3. договору якщо останній день терміну оплати, визначний договором, припадає на святковий/ неробочий день або на день, який не є платіжним днем, оплата здійснюватиметься в перший робочий платіжний день, наступний за таким святковим/ неробочим днем чи днем, який не є платіжним днем, то останнім днем терміну оплати за актом від 31.10.2020 р. № 574/10 є 12.01.2021 р. (вівторок).

З огляду на викладене, здійснивши перерахунок заявлених позивачем вимог в частині 3% річних та інфляційних втрат за заборгованістю згідно акта від 31.10.2020 р. № 574/10 за період з 13.01.2021 р. до 15.03.2021 р., враховуючи вищенаведені умови договору, який є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України), судом встановлено, що сума 3% річних становить 182,28 грн. та сума інфляційних втрат становить 827,36 грн.

Крім того, як вбачається з долучених позивачем доказів направлення актів виконаних робіт, акт від 30.11.2020 р. № 574/11 було направлено відповідачу 07.12.2020 р. Водночас, відповідно до даних рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вказаний документ (акт) було отримано відповідачем 23.12.2020 р.

Разом з тим, враховуючи приписи п. 6.4. договору, відповідач повинен був у строк до 05.01.2021 р. (сім робочих днів з моменту отримання) підписати і повернути один примірник акту приймання наданих послуг виконавцю та, у відповідності до приписів п. 6.3. договору, до 04.02.2021 р. (четвер) здійснити оплату за таким актом.

Таким чином, здійснивши перерахунок заявлених позивачем вимог в частині 3% річних та інфляційних втрат за заборгованістю згідно акта від 30.11.2020 р. № 574/11 за період з 05.02.2021 р. до 15.03.2021 р., враховуючи вищенаведені умови договору, який є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України), судом встановлено, що сума 3% річних становить 114,66 грн. та сума інфляційних втрат становить 357,70 грн.

Водночас, враховуючи, що позивачем належними, допустимими, достовірними та вірогідними доказами в розумінні положень ст. ст. 76-79 ГПК України не доведено, що акт виконаних робіт за грудень 2020 р. було направлено на вірну адресу відповідача, та судом відмовлено в задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за актом від 31.12.2020 р. № 574/12 на суму 35770,00 грн., а тому не вбачається правових підстав для нарахування 3% та інфляційних втрат на вказану заборгованість.

Відповідно до частини другої ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до частин третьої та четвертої ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

За таких обставин обов`язок доведення факту належної оплати за виконані роботи закон покладає на боржника.

Частиною першою ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою (частина друга ст. 74 ГПК України).

Відповідачем доказів сплати зазначеної заборгованості не надано, наданий позивачем розрахунок заборгованості не спростовано.

З огляду на вищевикладене, за результатами повного та всебічного дослідження поданих доказів, які мають значення для правильного вирішення даного спору і стосуються предмету доказування та аналізу аргументів сторін, з урахуванням поданих на їх підтвердження документів, суд задовольняє позов частково, стягує з відповідача на користь позивача 71540,00 грн. основного боргу за договором № 574 від 02.01.2020 р., 296,94 грн. 3% річних та 1185,06 грн. інфляційних втрат, в іншій частині в задоволенні позову відмовляє.

Витрати зі сплати судового збору, відповідно до вимог ст. 129 ГПК України, покладаються судом на сторін, пропорційно задоволеним вимогам.

Щодо витрат позивача на правову допомогу суд зазначає наступне:

Відповідно до частини першої ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 частини третьої ст. 123 ГПК України).

В частинах першій та другій ст. 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За приписами частини третьої ст. 126 Господарського процесуального кодексу для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до п. 1 частини п`ятої ст. 129 ГПК України підчас вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.

Матеріалами справи підтверджується, що 01.09.2020 р. між адвокатом Чобанюком Максимом Михайловичем, який діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, серія ІФ № 001633 від 27.09.2019 р. (адвокат), та Товариством з обмеженою відповідальністю Фірма Щит в особі директора Коптюха Сергія Сергійовича (клієнт) укладено договір про надання правової допомоги, відповідно до п. 1.1. якого клієнт доручає, а адвокат, відповідно до чинного законодавства України, приймає на себе зобов`язання в якості правової допомоги здійснювати представницькі повноваження, захищати права і законні інтереси клієнта в обсязі та на умовах, встановлених цим договором та за домовленістю.

Відповідно до п. 4.1. договору розмір гонорару за надання правової допомоги, відповідно до цього договору встановлюється в розмірі 8000,00 гривень.

Згідно із п. 4.2. договору сума гонорару може бути змінена у зв`язку із зростанням або зменшенням обсягу правової допомоги. У випадку недосягнення згоди з цього питання зацікавлена сторона має право порушити питання про дострокове розірвання договору

На підтвердження відповідно понесених судових витрат позивач надав суду, зокрема:

- копію договору про надання правової допомоги укладеного 01.09.2020 р.;

- квитанцію від 04.02.2021 р. № 166362 про надання послуг з підготовки позовної заяви вартістю 6000,00 грн.;

- акт виконаних робіт № 2 від 16.03.2021 р., відповідно до якого вартість наданих послуг становить 6000,00 грн.

Відповідно до частини восьмої ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Водночас, відповідно до правових висновків Об`єднаної Палати Верховного Суду, викладених у справі № 922/455/19 від 03.10.2019 р. «витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/ третьою особою чи тільки має бути сплачено».

Таким чином, достатньою підставою для покладення на іншу сторону витрат на правничу допомогу є доведений факт їх обсягу та реального виконання, навіть за відсутності відомостей про як повне так і часткове перерахування коштів на користь адвоката.

Судом встановлено, що ТОВ Фірма Щит звернулось із вимогою про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у встановлений частиною восьмою ст. 129 ГПК України строк, виклавши таку вимогу в прохальній частині позовної заяви та долучивши до неї відповідні докази понесених витрат.

Поряд з зазначеним, судом враховано, що відповідно до приписів частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Водночас, відповідно до частини п`ятої зазначеної статті ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 126 ГПК України).

Разом з тим, Товариство з обмеженою відповідальністю Укртунельбуд не скористалось таким своїм правом, відповідне клопотання не заявило.

Між тим, проаналізувавши подані на підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу докази, судом встановлено, що умовами договору про надання правової допомоги, укладеного 01.09.2020 р. передбачено вартість надання відповідних послуг, а тому, з урахуванням прийнятих послуг згідно відповідного акту, позивачем доведено понесення витрат на послуги адвоката у розмірі 6000,00 грн.

Разом з тим, судом враховано, що відповідно до п. 3 частини четвертої статті 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на зазначене, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, судові витрати на професійну правничу допомогу покладаються судом на сторін, пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 123, 126, 129, 237-238, 240 ГПК України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Укртунельбуд (07300, Київська область, м. Вишгород, вул. Комсомольська, 5; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма Щит (78200, Івано-Франківська область, м. Коломия, вул. Валова, 47; ) 71540 (сімдесят одну тисячу п`ятсот сорок) гривень 00 копійок основного боргу, 296 (двісті дев`яносто шість) гривень 94 копійки 3 % річних, 1185 (одну тисячу сто вісімдесят п`ять) гривень 06 копійок інфляційних втрат, 3917 (три тисячі дев`ятсот сімнадцять) гривень 85 копійок витрат на професійну правничу допомогу та 1482 (одну тисячу чотириста вісімдесят дві) гривні 25 копійок судового збору.

3. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ.

Згідно ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата підписання 22.11.2021 р.

Суддя А.В. Лопатін