Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.11.2021 м. Івано-ФранківськСправа № 909/621/21
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Кобецької С. М., секретар судового засідання Савчин Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Фізичної особи-підприємця Васильчук Христини Володимирівни,

АДРЕСА_1 ;

до відповідача: Приватного підприємства "Сакура",

вул. Чорновола, буд. 14, кв. 1, м. Івано-Франківськ, 76018;

про стягнення 688 700,67 грн,

за зустрічним позовом: Приватного підприємства "Сакура",

вул. Чорновола, буд. 14, кв. 1, м. Івано-Франківськ, 76018;

до: Фізичної особи-підприємця Васильчук Христини Володимирівни,

АДРЕСА_1 ;

про стягнення 234 500,00 грн,

за участю:

від позивача: Жарський Тарас Володимирович - адвокат, (ордер серія АТ №1014357 від 09.09.2021; посвідчення №001142 від 17.02.2017);

від відповідача: Калинюк Роман Степанович - адвокат, (ордер серія ІФ №007278 від11.06.2021; посвідчення №001042 від 30.12.2015).

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Васильчук Христина Володимирівна звернулась до Господарського суду Івано-Франківської області з позовною заявою до Приватного підприємства "Сакура" про стягнення 688 700,67 грн, з яких: 607 189,65 грн - кошти за безпідставно набуте майно, 17 955,50 грн - заборгованість за договором оренди нежитлових приміщень від 01.07.2019, 46 986,52 грн - інфляційні втрати, 16 569,00 грн - 3% річних.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 19.07.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 09.09.2021 зустрічний позов Приватного підприємства "Сакура" до Фізичної особи-підприємця Васильчук Христини Володимирівни про стягнення орендної плати в сумі 234 500,00грн за договором оренди нежитлових приміщень від 01.07.2019 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом, а вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом.

При вирішенні в підготовчих засіданнях 09.09.2021, 30.09.2021, 06.10.2021, регламентованих частиною 1 статті 177 Господарського процесуального кодексу України, частиною 2 статті 182 Господарського процесуального кодексу України, процесуальних питань в т. ч. склад учасників судового процесу, представники як позивача, так і відповідача доцільності залучення до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - не вбачали. Натомість повідомили, що рішення у цьому спорі не може вплинути чи порушити права та охоронювані законом інтереси інших осіб.

В судових засіданнях 20.10.2021, 28.10.2021 оголошувались перерви до 28.10.2021, до 18.11.2021.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги. Обґрунтовує їх: - існуванням між сторонами договірних відносин оренди нежитлових приміщень, які припинено 01.08.2020 шляхом розірвання договору від 01.07.2019 з ініціативи відповідача; - безпідставним збереженням та неповерненням відповідачем належного позивачу майна (столово-кухонного посуду та обладнання) вартістю 607 189,65 грн, яку просить стягнути на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України та одночасно застосувати до відповідача додаткові юридичні обов"язки обумовлені частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України у вигляді 46 986,52 грн - інфляційних втрат, 16 569,00 грн - 3% річних. Крім того, просить суд стягнути з відповідача на підставі пункту 6.2. договору заборгованість в сумі 17 955,50 грн. Позовні вимоги мотивує статтями 177, 202, 316, 317, 319, 321, 386, 611, 625, 1212-1214 Цивільного кодексу України. Проти зустрічних позовних вимог заперечує з підстав відсутності у позивача заборгованості з орендної плати за договором від 01.07.2019 (відзив на зустрічний позов вх№15470/21 від 04.10.2021).

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позову. Зазначає, що: - договір оренди нежитлових приміщень від 01.07.2019, розірвано з ініціативи відповідача на підставі пункту 9.3. через невиконання позивачем зобов"язання зі сплати орендної плати в розмірі 234 500,00грн; - столово-кухонний посуд та обладнання вартістю 607 189,65 грн ніколи не передавався позивачем відповідачу, а твердження про безпідставне збереження та неповернення відповідачем належного позивачу майна документально не підтверджені та не відповідають дійсності; - підстави для застосування пункту 6.2. договору відсутні, оскільки орендна плата на майбутнє не сплачувалась орендарем. Просить суд відмовити в позові в повному обсязі. Одночасно зустрічні позовні вимоги підтримав. Мотивує їх неналежним виконанням позивачем солідарного обов"язку зі сплати орендної плати за період користування орендованими приміщеннями з 01.07.2019 до 01.08.2020, внаслідок чого несплаченою ФО-П Васильчук Х.В. залишилась орендна плата в сумі 234 500,00грн, яку просить суд стягнути в судовому порядку. Зустрічні позовні вимоги мотивує статтями 11, 509, 525, 526, 530, 610, 612, 626-629, 762 Цивільного кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників позивача та відповідача, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд вважає первісний та зустрічний позови такими, що не підлягають до задоволення.

Фактичні обставини справи вказують на те, що між Приватним підприємством "Сакура" (орендодавець), Фізичною особою-підприємцем Васильчук Христиною Володимирівною та Фізичною особою-підприємцем Машталєр Світланою Анатоліївною (орендарі) укладено договір оренди нежитлових приміщень від 01.07.2019 з додатковою угодою від 01.07.2019. Згідно умов цього договору орендодавець передає, а орендарі приймають в строкове платне користування для розміщення закладу громадського харчування нежитлове приміщення по вул.Целевича, 4 в м.Івано-Франківськ (пункти 1.1., 2.1. договору).

У відповідності до пункту 3.1. договору вступ орендарів у користування об"єктом оренди настає з моменту підписання сторонами акту приймання - передачі.

Пунктом 5.1.1. договору в редакції додаткової угоди від 01.07.2019 сторони погодили, що розмір орендної плати складає 45 000,00грн з 15 квітня по 15 грудня та 40 000,00грн з 15 січня по 15 березня; 15 000,00грн вносяться щомісячно на рахунок орендодавця, а решта оплачується готівкою.

Орендна плата сплачується орендарями щомісячно не пізніше 22 числа поточного місяця шляхом внесення коштів на банківський рахунок орендодавця (пункт 5.3. договору).

Згідно з пунктом 4.1. договору приміщення передаються в оренду до 30.05.2022 включно з моменту його прийняття орендарями за актом приймання передачі.

Договір вступив в силу з моменту його підписання сторонами і діє до закінчення строку оренди (пункт 4.1.), а в частині зобов"язань орендарів щодо сплати орендної плати та інших платежів - до виконання зобов"язань (пункт 10.1. договору).

Відповідно до пункту 9.3. договору орендодавець вправі відмовитись від договору відповідно до статті 782 Цивільного кодексу України і вимагати повернення майна у випадку, якщо орендарі не в повній мірі сплачують орендну плату протягом більш як двох місяців, а також у інших випадках, передбачених законодавством та умовам договору в т.ч. порушення орендарями своїх зобов"язань за договором, які є одночасно підставою для його припинення. Про факт відмови орендодавець повідомляє орендарів письмовим повідомленням за один місяць.

Об"єкт оренди вважається поверненим орендодавцю з моменту підписання акту приймання-передачі майна та передачі ключів від приміщення. Орендарі зобов"язані до дати підписання акту приймання-передачі звільнити об"єкт оренди від будь-яких власних речей (предметів), що перешкоджатимуть орендодавцю в подальшій реалізації його права на використання об"єкта оренди (пункти 3.5., 3.7. договору)

Згідно з пунктом 6.2. договору, у разі дострокового розірвання договору оренди з ініціативи орендодавця, орендодавець повертає орендарям кошти у сумі 135 000,00грн орендної плати за користування об"єктом оренди сплаченої на майбутнє.

На виконання умов договірних відносин відповідач передав, а позивач прийняв у строкове платне користування нежитлове приміщення по вул.Целевича, 4 в м.Івано-Франківськ, що засвідчено сторонами у акті приймання-передачі об"єкта оренди від 01.07.2019 (а.с.89).

Згідно виписки АТ "Кредобанк" за період 01.07.2019 по 20.08.2020 (а.с.94-139) ФО-П Васильчук Х.В. перераховано на рахунок ПП "Сакура" кошти в загальній сумі 8 000,01грн з призначенням платежу "оплата за оренду згідно договору".

Повідомленням від 01.07.2020 (а.с.90-91) відповідач інформував позивача про розірвання з 01.08.2020 договору оренди нежитлових приміщень від 01.07.2019 на підставі пункту 9.3. через невиконання орендарем зобов"язань обумовлених пунктами 5.3., 7.1. договору. Одночасно вимагав повернути об"єкт оренди до 20.08.2020.

Актом приймання - передачі від 03.08.2020 нежитлове приміщення по вул.Целевича, 4 в м.Івано-Франківськ повернено орендодавцю (а.с.92).

Водночас позивачем до матеріалів позовної заяви додано видаткові накладні від 17.07.2019, від 18.07.2019, від 25.07.2019, 26.07.2019, від 29.07.2019, від 30.07.2019, від 16.08.2019, від 16.08.2020, від 18.08.2019, від 20.08.2019, від 21.08.2019, від 22.08.2019, від 23.08.2019, від 25.08.2019, від 26.08.2019, від 27.08.2019, від 28.08.2019, від 29.08.2019, від 30.08.2019, від 02.09.2019, від 23.09.2019, від 09.11.2019, від 10.11.2019, від 13.11.2019, від 19.11.2019, від 09.12.2019, від 10.12.2019 (а.с.21-57) з яких вбачається поставка Адонкою О.О. та отримання ФО-П Васильчук Х.В. товару (посуд, інвентар, обладнання) на суму 607 189,65грн.

Предметом судового розгляду є матеріально-правова вимога позивача до відповідача про стягнення 607 189,65 грн - коштів за безпідставно набуте майно, 17 955,50 грн - заборгованості за договором, 46 986,52 грн - інфляційних втрат, 16 569,00 грн - 3% річних та зустрічна позовна вимога відповідача про стягнення з позивача орендної плати в сумі 234 500,00грн.

Із змісту статті 11 Цивільного кодексу України вбачається, що цивільні права та обов`язки виникають зокрема, з договору.

Згідно з приписами статей 626, 627, 628, 629 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов"язковим для виконання сторонами.

Частинами 1, 3, 6 статті 283 Господарського кодексу України обумовлено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Об"єктом оренди можуть бути нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення).

Згідно з частинами 1, 5 статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Орендна плата встановлюється у грошовій формі. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі (стаття 286 Господарського кодексу України).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 Цивільного кодексу України, стаття 173 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України, частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Право наймодавця відмовитись від договору найму якщо наймач не вносить плату за користування річчю впродовж трьох місяців підряд обумовлено частиною 1 статті 782 Цивільного кодексу України.

Статтею 651 Цивільного кодексу України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до частин 2, 3 статті 652 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Пунктом 9.3. договору сторони погодили, що орендодавець вправі відмовитись від договору відповідно до статті 782 Цивільного кодексу України і вимагати повернення майна у випадку, якщо орендарі не в повній мірі оплачують орендну плату протягом більш як двох місяців, а також у інших випадках, передбачених законодавством та умовам договору в т.ч. порушення орендарями своїх зобов"язань за договором, які є одночасно підставою для його припинення. Про факт відмови орендодавець повідомляє орендарів письмовим повідомленням за один місяць.

Так, повідомленням від 01.07.2020 відповідач інформував позивача про розірвання з 01.08.2020 договору оренди нежитлових приміщень від 01.07.2019 через невиконання орендарем пунктів 5.3., 7.1. договору, що не суперечить приписам статті 651 Цивільного кодексу України. Отже з 01.08.2020 договір оренди нежитлових приміщень від 01.07.2019 є розірваним. Факт розірвання договору сторони визнають.

Одночасно актом приймання - передачі від 03.08.2020 нежитлове приміщення по вул.Целевича, 4 в м.Івано-Франківськ повернено орендодавцю. Повернення об"єкта оренди відповідачу підтверджено представником позивача.

Відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, урегульовано главою 83 Цивільного кодексу України.

Так, згідно з частинами 1, 2 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18.

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Аналогічна правова позиція дотримана у постанові Верховного Суду від 06.02.2020 у справі №910/13271/18.

За змістом приписів глави 83 Цивільного кодексу України кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Для кондикційних зобов`язань характерним є приріст майна в набувача без достатніх правових підстав і важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Загальна умова частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Отож статтею 1212 Цивільного кодексу України передбачена правова можливість повернення переданого майна, шляхом пред`явлення вимоги набувачу, підстава набуття якого, так само і володіння яким (майном) згодом відпала. Такої правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 25.08.2021 у справі № 904/5814/19.

В цьому спірному випадку позивачем не доведено перед судом належними та допустимими доказами в розумінні статей 76-77 Господарського процесуального кодексу України ні передання відповідачу, ні набуття та збереження останнім належного позивачу майна вартістю 607 189,65грн, що є необхідними умовами для застосування статті 1212 Цивільного кодексу України.

Крім того, матеріали справи не містять доказів звернення позивача до відповідача з вимогою про повернення безпідставно збереженого майна, як і не доведено такого в судовому засіданні.

З поданих позивачем видаткових накладних від 17.07.2019, від 18.07.2019, від 25.07.2019, 26.07.2019, від 29.07.2019, від 30.07.2019, від 16.08.2019, від 16.08.2020, від 18.08.2019, від 20.08.2019, від 21.08.2019, від 22.08.2019, від 23.08.2019, від 25.08.2019, від 26.08.2019, від 27.08.2019, від 28.08.2019, від 29.08.2019, від 30.08.2019, від 02.09.2019, від 23.09.2019, від 09.11.2019, від 10.11.2019, від 13.11.2019, від 19.11.2019, від 09.12.2019, від 10.12.2019 вбачається поставка товару (посуд, інвентар, обладнання) Адонкою О.О. - ФО-П Васильчук Х.В., проте такі докази не доводять, що цей товар знаходиться у відповідача чи безпідставно не повертається останнім.

Більше того, згідно з пунктами 3.4., 3.5. договору обов"язок звільнити об"єкт оренди від будь-яких власних речей у разі припинення дії договору покладено саме на орендаря/позивача.

За таких обставин правових підстав для стягнення з відповідача коштів за безпідставно набуте майно 607 189,65 грн - немає, а наслідком є відмова в позові в цій частині.

Недоведеність перед судом наявності суми основного боргу унеможливлює покладення на відповідача додаткових юридичних обов"язків, обумовлених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України у вигляді 46 986,52 грн - інфляційних втрат, 16 569,00 грн - 3% річних, позаяк вони є похідними від основної вимоги.

Не підлягає задоволенню і вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором оренди нежитлових приміщень від 01.07.2019 в сумі 17 955,50 грн. Так, пунктом 6.2. договору, сторони погодили, що у разі дострокового розірвання договору оренди з ініціативи орендодавця, орендодавець повертає орендарям кошти у сумі 135 000,00грн - орендної плати за користування об"єктом оренди сплаченої на майбутнє. При цьому, доказів сплати позивачем на майбутнє орендної плати - суду не подано.

Що стосується зустрічної позовної вимоги про стягнення з позивача орендної плати в сумі 234 500,00грн, то у суду відсутні правові підстави для її задоволення.

Аргументи відповідача стосовно того, що за період користування орендованими приміщеннями з 01.07.2019 по 01.08.2020 обов"язком орендарів була сплата орендної плати в сумі 485 000,00грн, тобто по 245 500,00грн солідарно кожним з орендарем - визнаються судом безпідставними.

За змістом статті 543 Цивільного кодексу України солідарна відповідальність - це відповідальність кількох боржників перед кредитором, при якій кредиторові надається право на свій розсуд вимагати виконання зобов`язання у повному обсязі або частково, як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників.

Разом з тим, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають лише у випадках, прямо передбачених законом чи договором (стаття 541 Цивільного кодексу України).

Пунктом 5.1.1. договору сторони погодили, що розмір місячної орендної плати складає 15 000,00 грн, з яких 2 000,00грн сплачує ФО-П Васильчук Х.В., а решту 13 000,00грн сплачує ФО-П Машталєр С.А. Орендна плата за неповний місяць оренди сплачується пропорційно кількості днів у такому місяці.

Водночас 01.07.2019 між сторонами укладено додаткову угоду до договору від 01.07.2019, якою змінено пункт 5.1.1. договору та викладено у новій редакції. Так, розмір орендної плати складає 45 000,00грн з 15 квітня по 15 грудня та 40 000,00грн з 15 січня по 15 березня; 15 000,00грн вносяться щомісячно на рахунок орендодавця, а решта оплачується готівкою. При цьому вказаною умовою договору не конкретизовано ні частку, ні пропорцію, ні платника орендної плати.

Додаткова угода від 01.07.2019 до договору оренди нежитлових приміщень від 01.07.2019 є правомірною, оскільки її недійсність прямо не встановлена законом та вона не визнана судом недійсною (стаття 204 Цивільного кодексу України). Факт укладення додаткової угоди підтверджено сторонами в судовому засіданні.

За таких обставин подані відповідачем виписки АТ "Кредобанк" за період 01.07.2019 по 20.08.2020 в підтвердження перерахування ФО-П Васильчук Х.В. на рахунок ПП "Сакура" орендної плати в сумі 8 000,01грн - не можуть слугувати підставою для висновку про те, що позивачем не виконано зобов"язання зі сплати орендної плати саме на суму заявлену до стягнення - 234 500,00грн, позаяк пунктом 5.1.1. договору в т.ч. передбачено готівковий спосіб сплати орендної плати.

Не заслуговують на увагу і подані позивачем нотаріально посвідчена заява свідка Н.Й.Яремко від 29.10.2021, витяги з записника від 02.11.2019, від 03.11.2019, від 01.12.2019, позаяк з таких доказів неможливо достовірно визначити ні суму сплаченої орендної плати, ні платника, ні одержувача коштів - саме відповідача у справі.

Правила частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу зобов"язують кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обов`язок із доказування слід розуміти, як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання суду доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України).

З аналізу статей 76-77 Господарського процесуального кодексу України випливає, що належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, які входять до предмета доказування. Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (частини 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи приписи статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за первісним позовом залишити за позивачем, а судові витрати за зустрічним позовом за відповідачем.

Керуючись статтею 1291 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950, статтями 73-79, 86, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

в позові Фізичної особи-підприємця Васильчук Христини Володимирівни до відповідача Приватного підприємства "Сакура" про стягнення 688 700,67 грн - відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

В зустрічному позові Приватного підприємства "Сакура" до Фізичної особи-підприємця Васильчук Христини Володимирівни про стягнення 234 500,00 грн - відмовити.

Судові витрати за зустрічним позовом залишити за відповідачем.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне рішення складено 25.11.2021

Суддя С.Кобецька