ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"10" листопада 2021 р.м. Одеса Справа № 916/1602/21

Господарський суд Одеської області у складі судді Погребна К.Ф.

при секретарі судового засідання Арзуманян В.А.

розглянувши справу №916/1602/21

за позовом: Одеської міської ради (65026, м. Одеса, пл. Думська, 1, )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю ТРАНСРЕГІОНІНВЕСТ - УКРАЇНА (65026, м. Одеса, вул. Приморська, 1 , код 33313132)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради (65039, м. Одеса, вул. Артилерійська, 1)

про стягнення 8 159 061,08грн

Представники:

від позивача - Асташенкова О.І., самопредставництво

від відповідача - не з`явився,

від третьої особи - Ярошенко Г.Ю., самопредставництво

ВСТАНОВИВ:

Одеська міська рада звернулась до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ТРАНСРЕГІОНІНВЕСТ - УКРАЇНА про стягнення 8 159 061,08грн.

Позовні вимоги, із посиланням на статті 525, 526, 549, 610, 611, 615, 626, 628, 629 Цивільного кодексу України, статті 216, 218, 230, 232 Господарського кодексу України, статті 93, 206 Земельного кодексу України, статті 15, 24 Закону України Про оренду землі, статті 1, 2, 11, 41, 54 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем умов Договору оренди землі від 06.04.2017р. щодо оплати.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 14.06.2021р. провадження по справі №916/1602/21 було відкрито. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. Крім того відповідною ухвалою суду до участі у справі в якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача було залучено Департамент земельних ресурсів Одеської міської ради.

Ухвалою суду від 11.08.2021р. строк підготовчого провадження був продовжений на тридцять днів в порядку ст. 177 ГПК України.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 15.09.2021р. в порядку ч.3 п.2 ст. 185 ГПК України підготовче засідання було закрито та призначено відповідну справу до розгляду по суті в судовому засіданні.

Відповідач про місце, дату та час судових засідань повідомлявся судом за юридичною адресою. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив.

Відповідно до ч.7 ст.120 ГПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за можливості сповістити їх з допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

03.08.2021р. до суду від відповідача надійшов відзив на позов, згідно якого останній позовні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими безпідставними та просить суд в задоволені позову відмовити повністю.

05.07.2021р. за вх. №18042/21 до суду від третьої особи надійшли письмові пояснення, згідно яких третя особі позовні вимоги Одеської міської ради підтримує та просить суд їх задовольнити.

Судом після повернення з нарадчої кімнати, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

06.04.2017 р. між Одеською міською радою (далі - Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю ТРАНСРЕГІОНІНВЕСТ - УКРАЇНА (далі - Орендар) укладено договір оренди землі, площею 0,9970 га, кадастровий номер :14:006:0002, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Приморська (Приморський район), земельна ділянка 1, 1-Б (один, один «Б»), для експлуатації та обслуговування торгівельно-адміністративних будівель та благоустрою прилеглої території (далі - Договір). Земельна ділянка, яка є об`єктом оренди, належить до земель комунальної власності територіальної громади міста Одеси, на підставі Закону України від 06.09.2012 за № 5245-VI Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності. Реєстрація права власності на об`єкт оренди здійснюється згідно із Законом України від 14.05.2013 за № 233-VII Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку державної реєстрації речових прав на земельні ділянки державної та комунальної власності у зв`язку з їх розмежуванням та відповідно до статті 28 Закону України від 26.11.2015 № 834-VII Про внесення змін до Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, одночасно із державною реєстрацією права оренди. Зазначена земельна ділянка сформована із земель комунальної власності територіальної громади міста Одеси (п.1.1, 1.2 договору)

Згідно із пунктами 2.2, 2.3 Договору на земельній ділянці розташовано об`єкт нерухомого майна, а саме: нежитлові будівлі, що належить ТОВ Трансрегіонінвест-Україна, на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого 17 липня 2007р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Котом Д.Г. за реєстровими № 1457, право власності на які зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 02.08.2007р., Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» в книзі 67неж-32, номер запису 5884, реєстровий номер 19210538; адміністративна будівля, що належить ТОВ Трансрегіонінвест-Україна, на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого 11 лютого 2005р., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк В.К. за реєстровими № У-41, з Додатковим договором, посвідченим 12 квітня 2005р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк В.К. за реєстровими № У-94, та Договором про розрахунок, посвідченого 12 квітня 2005р., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк В.К. за реєстровими № У-95, право власності на яку зареєстровано 13.04.2005р., Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» в книзі 42неж-179, номер запису 3172, реєстровий номер 9665418. Нормативно грошова оцінка земельної ділянки, на дату укладання договору, становить: 47 085 474,16 грн., згідно витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки м. Одеси №3 від 15.03.2017р., виданим відділом у м. Одеса Головного управління Держгеокадастру в Одеській області.

Пунктом 3.1 Договору встановлено, що договір укладено на 49 років, для експлуатації та обслуговування будівлі торгово-адміністративного призначення та благоустрою території для повсякденного відпочинку населення.

Відповідно до п. 4.1. Розділу 4 зазначеного Договору орендна плата за земельну ділянку площею 0,9970га розрахована у розмірі 5 % від нормативної грошової оцінки цієї земельної ділянки та складає 2 354 273 грн. 71 коп. на рік.

Згідно з п. 4.2 Розділу 4 обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється з урахуванням коефіцієнтів індексації у порядку, визначеному законодавством.

Також згідно з п. 4.3. Розділу 4 даного Договору орендна плата вноситься орендарем у грошовій безготівковій формі. Орендна плата сплачується орендарем рівними частками за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця на Банк ГУДКСУ в Одеській області, МФО 828011, , на рахунок одержувача УДКСУ у м. Одесі Одеської області, місцевий бюджет Приморського району № 0008, код бюджетної класифікації 18010600.

Однак, як вказує позивач на даний час товариством з обмеженою відповідальністю ТРАНСРЕГІОНІНВЕСТ - УКРАЇНА орендна плата за користування вищевказаною земельною ділянкою не сплачується.

Позивач зазначає, що з урахуванням зазначеного Департаментом земельних ресурсів Одеської міської ради складений розрахунок заборгованості ТОВ ТРАНСРЕГІОНІНВЕСТ - УКРАЇНА з орендної плати за вищевказаним Договором та розрахована орендна плата за 2018-2021 роки наступним чином:

2 354 273, 71 грн.*1, 00 (інд. 2017 р.)= 2 354 273, 71 грн. (орендна плата за 2018 р.)

2 354 273, 71 грн.*1, 00 (інд. 2018 р.)= 2 354 273, 71 грн. (орендна плата за 2019 р.)

2 354 273, 71 грн.*1, 00 (інд. 2019 р.)= 2 354 273, 71 грн. (орендна плата за 2020 р.)

2 354 273, 71 грн.*1, 00 (інд. 2020 р.)= 2 354 273, 71 грн. (орендна плата за 2021 р.)

2 354 273, 71 грн 12 міс. = 196 189, 48 грн. (щомісячно).

Відповідно до п. 4.4. Договору орендар не звільняється від орендної плати і сплачує її незалежно від результатів його господарської діяльності.

Згідно з п.п. 9.1.2. п. 9.1 договору передбачено право орендодавця вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Так, внаслідок неналежного виконання орендарем обов`язку по сплаті орендної плати Департаментом комунальної власності Одеської міської ради на адресу ТОВ ТРАНСРЕГІОНІНВЕСТ - УКРАЇНА направлено претензію від 18.11.2020 р. № 01-13/4667 щодо необхідності сплатити заборгованість за договором оренди землі від 06.04.2017 р.

Таким чином, враховуючи, що ТОВ ТРАНСРЕГІОНІНВЕСТ - УКРАЇНА є боржником, який прострочив виконання грошового зобов`язання та має заборгованість тому Одеська міська рада звернулась з відповідною позовною заявою до господарського суду Одеської області про стягнення з вищевказаного Товариства заборгованості за договором оренди землі від 06.04.2017 р. за період з травня 2018 р. по квітень 2021 р. у розмірі 7 062 821,13 грн. з урахуванням інфляційних втрат у розмірі 723 572,57грн., 3% річних у розмірі 309224,53 грн., пені у розмірі 63 442,85 грн.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 206 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Згідно з п. в ч. 1 ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Крім того, статтею 615 зазначеного Кодексу передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України Про оренду землі істотними умовами договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Також згідно зі ст. 24 вказаного Закону орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Таким чином, з аналізу чинного законодавства України вбачається, що основною метою договору оренди земельної ділянки та одним із визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Так, судом встановлено наявність заборгованості відповідача за договором оренди землі від 06.04.2017 р. за період з травня 2018 р. по квітень 2021 р. у розмірі 7 062 821,13грн.

Разом з тим, відповідачем до відзиву на позов була додана квитанція №ПН2544889 від 30.07.2021р. про сплату орендної плати за землю по договору оренди від 06.04.2017р. в сумі 3000грн.

10.11.2021р. за вх. №30155/21 до суду від Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради надійшла заява, згідно якої останній підтвердив факт сплати відповідачем орендної плати по договору оренди від 06.04.2017р. в сумі 3000грн., та просив суд врахувати зазначену інформацію при винесені рішення.

Відповідно до ч.1 п.2 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Отже приймаючи до уваги часткове погашення відповідачем заборгованості з орендної плати, провадження по справі в частині стягнення частини основного бору в сумі 3000грн. підлягає закриттю на підставі ч.1 п.2 ст. 231 ГПК України.

З урахуванням наведеного вище, задоволенню підлягає заявлена до стягнення заборгованість відповідача за договором оренди землі від 06.04.2017р в сумі 7 059 821,13грн.

Крім того, позивачем заявлено позовні вимоги щодо стягнення з відповідача за Договором інфляційні втрати у розмірі 723 572,57грн., 3% річних у розмірі 309 224,53 грн.

Згідно ст.625 зазначеного кодексу боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно статті 289 Податкового кодексу України орендна плата, враховуючи невиплачену, підлягає індексації на індекс інфляції, що публікується Державним земельним агентом України.

Враховуючи приписи законодавства, встановлення судом заборгованості відповідача та несвоєчасне погашення заборгованості, заявлені позивачем позовні вимоги щодо стягнення з відповідача інфляційні втрати у розмірі 723 572,57грн., 3% річних у розмірі 309 224,53 грн. підлягають судом задоволенню в повному обсязі.

Крім того, позивачем заявлено позовні вимоги щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 63 442,85 грн..

Згідно з ч.2 ст.218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов`язання. Водночас вимогами п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України передбачено, що одним із наслідків порушення зобов`язання є сплата неустойки (штрафу, пені), а відповідно до вимог ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюються договором або актом цивільного законодавства.

За правилами ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до приписів ст.1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань від 22.11.1996р. платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Пунктом 4.7 Розділу 4 договору оренди землі передбачено, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, розмір якої визначається Податковим кодексом України.

Пунктом 129.4 Податкового кодексу України на суми грошового зобов`язання, визначеного підпунктом 129.1.1 пункту 129.1 цієї статті (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені) та в інших випадках визначення пені відповідно до вимог цього Кодексу, якщо її розмір не встановлений, нараховується пеня за кожний календарний день прострочення сплати грошового зобов`язання, включаючи день погашення, з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день.

Наданий позивачем розрахунок пені, на думку суду, здійснений належним чином, тому судом пеня у розмірі 63 442,85 грн. підлягає задоволенню у повному обсязі.

Заперечення відповідача викладені у відзиві судом до уваги не приймаються з огляду на наступне.

Твердження відповідача щодо відсутності в матеріалах справи акту приймання - передачі земельної ділянки, акту звірки взаєморозрахунків за Договором суд зазначає, що відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно з ст. 126 Земельного кодексу право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (копія додана до позовної заяви) 06.04.2017 р. за ТОВ ТРАНСРЕГІОНІНВЕСТ - УКРАЇНА було зареєстровано право оренди земельної ділянки площею 0,997 га, кадастровий номер :14:006:0002, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Приморська, 1, 1-Б на підставі договору оренди землі від 06.04.2017 р.

Крім того, згідно з п. 6.1 Розділу 6 вказаного Договору об`єкт оренди за цим договором вважається переданим Орендодавцем Орендареві з моменту державної реєстрації.

Також відповідно до пп. 9.3.1 п. 9.3 Розділу 9 зазначеного Договору Орендар має право приступати до використання земельної ділянки після державної реєстрації права оренди земельної ділянки.

Згідно з п. 14.1 Розділу 14 Договору право оренди земельної ділянки підлягає державної реєстрації відповідно до закону та виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону.

З урахуванням державної реєстрації права оренди зазначеної земельної ділянки за ТОВ ТРАНСРЕГІОНІНВЕСТ - УКРАЇНА та відповідно до умов вказаного Договору, у Товариства з 06.04.2017 р. виникло законне право користування земельною ділянкою, площею 0,997 га, кадастровий номер :14:006:0002, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Приморська, 1, 1-Б.

Верховний Суд у постанові від 05 березня 2019 року у справі справа № 910/1389/18 зазначив, що відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операиій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Також умовами договору оренди землі від 06.04.2017р., укладеного між Одеської міською радою та ТОВ ТРАНСРЕГІОНІНВЕСТ - УКРАЇНА непередбачено обов`язку сторін на складання акту взаєморозрахунків за Договором.

Крім того, складання вказаного акту взаєморозрахунків відповідно до норм діючого законодавства України є правом а не обов`язком сторін за договором оренди землі.

Таким чином, твердження відповідача щодо відсутності в матеріалах справи акту приймання - передачі земельної ділянки та акту звірки взаєморозрахунків за договором є необгрунтованим, незаконним та таким що не відповідає нормам діючого законодавства України та умовам договору оренди землі від 06.04.2017 р.

Твердження відповідача щодо підписання позову Одеської міської ради у даній справі не уповноваженою особою, суд зазначає, що згідно з матеріалами даної справи, Одеська міська рада звернулась до Господарського суду Одеської області з позовом до ТОВ ТРАНСРЕГІОНІНВЕСТ - УКРАЇНА про стягнення заборгованості за договором оренди земельної ділянки у розмірі 8 159 061,08 грн.

Вказану позовну заяву підписано Поповською І.П. (уповноважена особа Одеської міської ради у порядку самопредставництва, директор юридичного департаменту Одеської міської ради).

При цьому, у позові зазначено, що Поповська І.П. діє у відповідності до ч.4 ст.56 ГПК України на підставі самопредставництва.

На підтвердження повноважень надано копію розпорядження міського голови від 18.05.2020 № 421, відповідно до п.1 якого самопредставництво Одеської міської ради в судах усіх інстанцій та спеціалізацій без окремого доручення з усіма правами, наданими Господарським процесуальним кодексом України тощо, здійснюється, зокрема, такими уповноваженими особами - працівниками юридичного департаменту Одеської міської ради: директором юридичного департаменту Одеської міської ради.

Відповідно до пункту 8 частини 3 статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських Формувань" в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості щодо державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб: відомості про осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо; прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які мають відмітку в паспорті про право здійснювати платежі за серією та номером паспорта), дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи.

Таким чином, до Єдиного державного реєстру включається інформація щодо осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, та дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи. Водночас у законодавстві відсутня вимога щодо необхідності внесення до Єдиного державного реєстру переліку усіх повноважень таких осіб, які вони можуть вчиняти від імені юридичної особи.

Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань керівником юридичного департаменту Одеської міської ради є Поповська Інна Петрівна.

Тобто, Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань передбачає внесення лише такого статусу, як підписант, чи керівник, а не всіх осіб, які мають повноваження здійснювати самопредставницво відповідної юридичної особи в суді.

Таким чином, Поповська І.П. (відповідно до статуту) є керівником юридичного департаменту Одеської міської ради, повноваження якої додатково визначено у вищевказаному п.1 розпорядження міського голови від 18.05.2020 № 421, а тому у Поповської І.П. є необхідні повноваження на підписання позовної заяви від імені Одеської міської ради у порядку самопредставництва.

Також, відповідач посилається на Закон України Про соціальну підтримку застрахованих осіб та суб`єктів господарювання на період здійснення обмежувальних протиепідемічних заходів, запроваджених з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 який був прийнятий у 2020 р. та спрямований на підтримку у 2020-2021 роках застрахованих осіб та надання допомоги суб`єктам господарювання на період здійснення обмежувальних протиепідемічних заходів, запроваджених з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Крім того, позивач вказує, що у даному Законі зазначено, що суб`єктам господарювання, діяльність яких була заборонена у цей період, не нараховується та ними не сплачується орендна плата за договорами оренди державного або комунального майна.

Суд звертає увагу на те, що у позовній заяві Одеської міської ради про стягнення з ТОВ ТРАНСРЕГІОНІНВЕСТ - УКРАЇНА заборгованості за договором оренди землі від 06.04.2017 р. зазначено період з травень 2018 р. по квітень 2021 р.

Крім того, згідно з Витягом з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань до видів діяльності ТОВ ТРАНСРЕГІОНІНВЕСТ - УКРАЇНА відносяться: 41.10 організація будівництва будівель (основний); 82.30 організування конгресів і торгівельних виставок; 66.19 інша допоміжна діяльність у сфері фінансових послуг, крім страхування та пенсійного забезпечення; 68.10 купівлі та продаж власного нерухомого майна; 68.20 надання в оренду й експлуатації власного чи орендованого нерухомого майна; 68.32 управління нерухомим майном за винагороду або на основі контракту; 70.22 консультування з питань комерційної діяльності й керування; 41.20 будівництво житлових і нежитлових будівель.

Згідно з «Переліком основних видів економічної діяльності, стосовно яких здійснюються обмежувальні протиепідемічні заходи, пов`язані із поширенням на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», який затверджений постановою КМУ від 09.12.2020 р. № 1236, обмежувальні заходи здійснюються тільки до одного виду діяльності ТОВ «ТРАНСРЕГІОНІНВЕСТ-УКРАЇНА», зазначеного у вищевказаному Витягу з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, а саме: код 82.30 - організування конгресів і торгівельних виставок.

Таким чином, більша частина видів діяльності, зазначених у вищевказаному Витягу не була заборонена під час карантинних заходів, тому посилання відповідача на вказані обставини є необгрунтованим.

Крім того, відповідно до Закону України від 17 березня 2020 року № 533 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID- 19)» не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки, що перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних або юридичних осіб, та використовуються ними в господарській діяльності за період з 01 березня по 30 квітня 2020 року (тобто на два місяці).

В той же час, 02.04.2020 року набрав чинності Закон України № 540 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» яким звільнення від плати за землю не нараховується та не сплачуютьється за період з 1 березня по 31 березня 2020 року. За квітень 2020 року податкове зобов`язання необхідно нарахувати у повному обсязі, а сплатити до 30 червня 2020 року без нарахування пені та штрафних санкцій.

Граничним терміном сплати податкового зобов`язання за квітень 2020 року, замість 29 травня, буде той самий строк, що і для сплати податкового зобов`язання за травень 26 червня 2020 року (оскільки 28 червня 2020 року святковий день, який припадає на вихідний).

При цьому платники плати за землю фізичні та юридичні особи, які відповідно до п. 286.2 ст. 286 Податкового кодексу України (далі - ПКУ) подали податкову декларацію, щоб скористатися пільгою повинні подати уточнюючу податкову декларацію, в якій відобразити зміни податкового зобов`язання із сплати плати за землю за березень місяць.

Таким чином, якщо платник плати за землю на підстав Закону України № 533 подав уточнюючу податкову декларацію з плати за землю за 2020 рік, в який зменшив податкові зобов`язання за березень та квітень 2020 року, то враховуючи вимоги Закону України № 540, такий платник податку зобов`язаний подати уточнюючу податкову декларацію до податкової декларації з плати за землю за 2020 рік (з урахуванням раніше поданих уточнюючих податкових декларацій).

Однак, відповідачем не зазначено у відзиві та не надано відповідних доказів стосовно подання до Головного управління ДПС в Одеської області податкової звітності з плати за землю (орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за 2017 р та 2021 р.

Щодо зменшення судом неустойки, суд зазначає наступне.

За умовами ч. 3 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За приписами ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За змістом ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

У пункті 42 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 07.04.2008 року №01-8/211 Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України вказано, що зазначені норми ставлять право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру і збитків. При застосуванні ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України слід мати на увазі, що поняття значно та надмірно є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку. При цьому слід враховувати, що правила ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

У відповідності до п. 3.17.4. Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. У зазначеній нормі ГПК йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені), а тому вона не може застосовуватися у вирішенні спорів, пов`язаних з відшкодуванням сум збитків та шкоди (стаття 22, глава 82 Цивільного кодексу України).

Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв`язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв`язку з порушенням зобов`язання, а з інших передбачених законом підстав (наприклад, за порушення вимог конкурентного законодавства), їх розмір не може бути зменшено судом. У резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню. Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Отже, зменшення розміру заявленого до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення розміру штрафних санкцій. Таким чином, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Приймаючи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку щодо відсутності обґрунтованих підставі задля задоволення відповідного клопотання відповідача, викладеного у відзиві на позов.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст.79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Станом на день розгляду справи, відповідач борг не сплатив, документів спростовуючих позовні вимоги не надав.

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що позовні вимоги Одеської міської ради є обґрунтовані, підтверджуються належними та допустимими докази, в зв`язку з чим задоволенню підлягають в повному обсязі.

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 231, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Провадження по справі №916/1602/21 за позовом Одеської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю ТРАНСРЕГІОНІНВЕСТ - УКРАЇНА за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради в частині стягнення частини основного боргу в сумі 3 000 (три тисячі) грн. закрити.

2. Позов Одеської міської ради (65026, м. Одеса, пл. Думська, 1, ) до Товариства з обмеженою відповідальністю ТРАНСРЕГІОНІНВЕСТ - УКРАЇНА (65026, м. Одеса, вул. Приморська, 1 , код 33313132) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради (65039, м. Одеса, вул. Артилерійська, 1) задовольнити повністю.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ТРАНСРЕГІОНІНВЕСТ - УКРАЇНА (65026, м. Одеса, вул. Приморська, 1 , код 33313132) на користь на користь Одеської міської ради (65026, м. Одеса, пл. Думська, 1, , на рахунок: Одеська міська ТГ, отримувач - ГУК в Одеській області /м. Одесі/, код отримувача (ЄДРПОУ) 37607526, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), номер рахунку UA 468 9999 8033 4 15744, код класифікації доходів бюджету 18010600 орендна плата з юридичних осіб) основний борг в сумі 7 059 821 (сім мільйонів п`ятдесят дев`ять тисяч вісімсот двадцять одна)грн. 13коп., пеню в розмірі 63 442 (шістдесят три тисячі чотириста сорок дві)грн. 85коп., інфляційні витрати в сумі 723 572 (сімсот двадцять три тисячі п`ятсот сімдесят дві)грн. 57коп., 3% річних в розмірі 309 224 (триста дев`ять тисяч двісті двадцять чотири)грн. 53коп.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Трансрегіонінвест-Україна (65026, м. Одеса, вул. Приморська, буд. 1, ) на користь Одеської міської ради (65026, м. Одеса, пл. Думська, 1, , на рахунок Юридичного департаменту Одеської міської ради, , р/р UA00995, в ДКСУ м. Київ, МФО 820172) судовий збір в сумі 122 385 (сто двадцять дві тисячі триста вісімдесят п`ять)грн. 92коп.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 22 листопада 2021 р.

Суддя К.Ф. Погребна