ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2021 року м. ОдесаСправа № 916/731/21
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Разюк Г.П.,

суддів: Головея В.М., Колоколова С.І.

при секретарі судового засідання Полінецькій В.С.

за участю представників учасників справи:

від прокуратури - Коломійчук І.О. за посвідченням №058842 від 21.12.2020;

від позивача - Садардінової І.В. за розпорядженнями №421 від 18.05.2020 та №1491К від 17.11.2020;

від відповідача - адвоката Селіванова С.А. за посвідченням та свідоцтвом №1948 від 02.11.2010; а також довіреністю від 25.11.2021;

- адвоката Мойси Є.В. за свідоцтвом № 003372 від 18.07.2018;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Квантум"

на рішення Господарського суду Одеської області від 23.07.2021, проголошене об 11:30:29 суддею Петровим В.С. у м. Одесі, повний текст якого складено 30.07.2021

у справі № 916/731/21

за позовом Першого заступника керівника Київської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради

до скаржника

про припинення права власності та витребування земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2021 року Перший заступник керівника Київської окружної прокуратури міста Одеси звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом в інтересах держави в особі Одеської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) "Компанія Квантум" про:

-припинення права власності ТОВ "Компанія Квантум" на земельну ділянку площею 0,1520 га, кадастровий номер :32:008:0009, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, шляхом скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (реєстраційний номер 101);

-витребування у ТОВ "Компанія Квантум" на користь територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради земельної ділянки, загальною площею 0,1520 га (кадастровий номер :32:008:0009), розташованої за адресою: м.Одеса, АДРЕСА_1.

Обгрунтовуючі позовні вимоги прокурор зазначив про те, що територіальна громада міста Одеси в особі Одеської міської ради, як законний власник земельної ділянки площею 0,152 га, розташованої в м. Одесі по АДРЕСА_1, рішень щодо її відчуження не приймала та право власності внаслідок укладення угод особами, які не мали прав на неї, не припиняла, відповідно спірна земельна ділянка підлягає витребуванню у ТОВ "Компанія Квантум". При цьому звернення прокурора із заявленим позовом обґрунтовано порушенням інтересів держави, що полягає в незаконному позбавленні територіальної громади міста Одеси належних їй на праві власності земельних ділянок, а підставою для подання позову стала необхідність захисту економічних інтересів держави, частиною яких є стале та належне функціонування місцевого самоврядування, дотримання встановленого Конституцією України принципу верховенства права, задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання щодо повернення земель, які вибули з комунальної власності з порушенням закону.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції представник відповідача звертався до суду з заявою про застосування наслідків спливу позовної давності, в якій зазначав, що, з огляду на дату набрання законної сили рішенням Київського районного суду м. Одеси у справі № 1512/10136/2012 - 22.06.2015, строк позовної давності щодо вимоги про витребування спірної земельної ділянки сплинув 22.06.2018.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 23.07.2021 позов задоволено частково та скасовано державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за реєстраційним номером 101 щодо права власності ТОВ "Компанія Квантум" на земельну ділянку площею 0,1520 га, кадастровий номер :32:008:0009, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , та витребувано її у ТОВ "Компанія Квантум" на користь територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради. В задоволенні іншої частини вимог Першого заступника керівника Київської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради відмовлено. Також на користь Одеської обласної прокуратури стягнуто судовий збір в сумі 168 327,48 грн.

Приймаючі відповідне рішення місцевий господарський суду зазначив, що всупереч вимог закону державними реєстраторами було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на належну територіальній громаді земельну ділянку на підставі угод, укладених між сторонами, які не були власниками цієї земельної ділянки, при наявній реєстрації права власності на цю земельну ділянку за територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради, водночас суд встановив, що такого способу захисту порушеного права як припинення права власності на об`єкт нерухомого майна чинне законодавство не передбачає, у зв`язку з чим дійшов висновку, що саме скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за реєстраційним номером 101 щодо права власності ТОВ "Компанія Квантум" на земельну ділянку площею 0,1520 га, кадастровий номер :32:008:0009, розташовану за адресою: м. Одеса, АДРЕСА_1, є належним та ефективним способом захисту при поновленні порушених прав Одеської міської ради, як власника спірної земельної ділянки.

Крім того, оскільки судом першої інстанції встановлено, що державна реєстрація права власності ТОВ "Компанія Квантум" на спірну земельну ділянку підлягає скасуванню, а належних правових підстав для набуття відповідачем права власності на неї судом не встановлено, задоволено і вимогу прокурора про витребування у ТОВ "Компанія Квантум" цієї земельної ділянки на користь дійсного власника - територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради.

Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності для заявлених прокурором вимог у поданому позові, то суд дійшов висновку про те, що вибуття земельної ділянки з комунальної власності Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 відбулося 01.03.2019 (а в подальшому 15.09.2020 її передано відповідачу - ТОВ "Компанія Квантум"), відповідно трирічний строк позовної давності за вимогами прокурора розпочався після вказаного моменту, а не раніше у 2015 році, відтак позовну давність прокурором не пропущено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням місцевого господарського суду відповідач звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

На думку скаржника, рішення суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки його прийнято із суттєвим порушенням норм матеріального та процесуального права при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи.

За твердженням апелянта, оскаржуване рішення суду першої інстанції суперечить чинному законодавству України про іпотеку і договірні відносини, а також фактичним обставинам справи та усталеній практиці Верховного Суду щодо залишення дійсною іпотеки незалежно від зміни власника.

Зокрема, скаржник стверджує, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку, що державним реєстратором Манютою С.В. у порушення вимог чинного законодавства при наявній в Державному реєстрі прав реєстрації права власності на спірну земельну ділянку за Одеською міською радою прийнято рішення про державну реєстрації права власності на земельну ділянку за ОСОБА_1 з використанням інформації з Державного реєстру іпотек, оскільки не враховано той факт, що остання набула правових підстав для здійснення державної реєстрації права власності на спірну земельну ділянку на підставі іпотечного договору ще до державної реєстрації 15.11.2017 за територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради права власності на вказану земленьку ділянку.

Крім того, апелянт зазначає, що судом першої інстанції безпідставно залишено поза увагою і той факт, що Одеська міська рада не вчиняла будь-яких дій та заходів, спрямованих на фактичне повернення спірної земельної ділянки у володіння.

Також апелянтом до суду апеляційної інстанції надіслані пояснення по справі, в яких останній зазначає, що прокурором пропущено строк позовної давності і у прокуратури відсутні підстави для представництва позивача у даній справі, оскільки прокуратурою не доведено обставин, які перешкоджають захисту прав та інтересів саме належним суб`єктом - Одеською міською радою.

У відзиві на апеляційну скаргу прокурор спростовує доводи апеляційної скарги, зазначає, що вони є безпідставними, формальними і суперечать встановленим судом обставинам справи, а тому вважає, що скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, заслухавши пояснення прокурора та представників сторін в судовому засіданні, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія дійшла до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 28.02.2013 у справі № 1512/10136/2012 задоволено позов прокуратури м.Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до Овідіопольської районної адміністрації, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та інших, за участю ПАТ "Райфайзен Банк Аваль", та:

-визнано недійсним розпорядження Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області № 904 від 16.12.2003 "Про включення земельної ділянки, якою користується Відкритим Акціонерним товариством /далі-ВАТ/ "БМУ-18", до переліку земель несільськогосподарського призначення, що підлягають продажу в 2003 - 2004 роках";

-визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1520 га по АДРЕСА_1 , укладений 23.12.2003 між Овідіопольською районною державною адміністрацією Одеської області та ВАТ "БМУ-18" та посвідчений приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Курчан Н.Ф., реєстровий № 6924;

-визнано недійсним та скасовано державний акт серії ЯЖ № 474111 на право власності на земельну ділянку, площею 0,1520 га, розташовану по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :32:008:0009, виданий на ім`я ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , зареєстрований 04.11.2008 в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі Одеською регіональною філією державного підприємства "Центр державного земельного кадастру", за № 10;

-скасовано реєстрацію права власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на земельну ділянку площею 0,1520 га, розташовану по АДРЕСА_1 , в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 10 від 04.11.2008;

-витребувано земельну ділянку площею 0,1520 га по АДРЕСА_1 загальною вартістю 1 863 307,20 грн. з незаконного володіння ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на користь Одеської міської ради.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 22.06.2015 у справі №1512/10136/2012 рішення Київського районного суду м. Одеси від 28.02.2013 у цій справі залишено без змін, отже, вищезазначене судове рішення Київського районного суду м. Одеси набрало законної чинності 22.06.2015. Твердження скаржника про те, що означене рішення суду не може застосовуватися, оскільки грунтується на постанові Верховної Ради, якою визначено межі міста Одеси і яку в подальшому визнано незаконною, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки з зазначених підстав рішення суду не переглядалося за нововиявленими обставинами і на теперішній час є чинним.

Таким чином, згідно рішення Київського районного суду м.Одеси від 28.02.2013 законним власником спірної земельної ділянки площею 0,1520 га, кадастровий номер :32:008:0009, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , є територіальна громада міста Одеси в особі Одеської міської ради.

На виконання вказаного рішення Київського районного суду м. Одеси від 28.02.2013 у справі № 1512/10136/2012 державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області Рубан М.О. прийнято рішення (індексний номер: 28883610 від 23.03.2016) про скасування права власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на земельну ділянку площею 0,1520 га, кадастровий номер :32:008:0009, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

15.11.2017 державним реєстратором Юридичного департаменту Одеської міської ради Баховою Вікторією Іванівною було зареєстровано за територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради право власності на земельну ділянку площею 0,1520 га, кадастровий номер :32:008:0009, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , про що зроблено запис про право власності № 23507325 від 15.11.2017. В якості підстав для виникнення права власності вказано рішення Київського районного суду м. Одеси від 28.02.2013 у справі № 1512/10136/2012.

23.10.2015 між ТОВ "Стандарт Фінанс Груп" та ОСОБА_1 було укладено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 12.06.2007, пунктом 1.3 якого визначено, що предметом іпотеки за договором іпотеки, право вимоги за яким відступається за цим договором є: земельна ділянка, площею 0,1520 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний договір про відступлення права вимоги від 23.10.2015 посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Немм О.В. та зареєстровано в реєстрі за № 1879.

При цьому, 30.09.2016 громадянами ОСОБА_9 та ОСОБА_1 було подано приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Янковській О.С. заяву, в якій висловлено прохання передати гр. ОСОБА_8 , гр. ОСОБА_2 , гр. ОСОБА_6 , гр.. ОСОБА_7 , гр. ОСОБА_3 вимогу про усунення порушень наступного змісту: "12.06.2007 між ВАТ "Райффазен Банк Аваль" та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 014/2145/85/76425, відповідно до умов якого ОСОБА_2 повинна сплатити кредит в розмірі 49 735,00 дол. США зі строком повернення до 12.06.2027 зі сплатою процентної ставки за користування кредитними коштами в розмірі 14,1% річних. Якщо в строк, визначений у даній вимозі, заборгованість за вищезазначеними кредитними договорами не буде погашена у повному обсязі, ОСОБА_1 ініціюватиме звернення стягнення на предмет іпотеки за договорами іпотеки, а саме на земельну ділянку площею 0,1520 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :32:008:0009 шляхом продажу третім особам або шляхом набуття права власності на предмет іпотеки відповідно до ст. 37, 38 Закону України "Про іпотеку"".

01.03.2019 державним реєстратором Комунального підприємства "Агенція реєстраційних послуг" Манютою Сергієм Васильовичем прийнято рішення (індексний номер: 28883610 від 01.03.2019) про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,1520 га, кадастровий номер :32:008:0009, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . В якості підстав для внесення запису вказано: договір про внесення змін та доповнень, серія та номер 1248, виданий 12.10.2010 р., видавник: ЛН ОМНО Скопелідіс Т.Г.; повідомлення про вручення, серія та номер: 282, видавник: Укрпошта; договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, серія та номер: 1879, виданий 23.10.2015 р., видавник: ПН КМНО Немм О.В.; заява (вимога про усунення порушень), серія та номер: 1117, виданий 30.09.2016, видавник: ПН ОМНО Янковська О.С.; іпотечний договір (дублікат від 18.11.2016 р. № 1198, ПН ОМНО Скопелідіс Т.Г.), серія та номер 1322, виданий 15.06.2007, видавник: ПН ОМНО Скопелідіс Т.Г.; відомості з ДЗК, серія та номер: 8309509, виданий 26.02.2019, видавник: Державний земельний кадастр; Закон України "Про іпотеку" (ст.ст. 23, 37), серія та номер: 898-ІV, виданий 05.06.2003., видавник: Верховна Рада України; повідомлення про вручення, серія та номер: 980, видавник: Укрпошта; заява (вимога про усунення порушень), серія та номер 1116, виданий 30.09.2016, видавник: ПН ОМНО Янковська О.С.; іпотечний договір, серія та номер: 1316, виданий 15.06.2007, видавник: ПН ОМНО Скопелідіс Т.Г.; повідомлення про вручення, серія та номер: 815, видавник: Укрпошта; заява (вимога про усунення порушень), серія та номер: 1115, виданий 30.09.2016, видавник: ПН ОМНО Янковська О.С.; іпотечний договір, серія та номер: 1317, виданий 15.06.2007 р., видавник: ПН ОМНО Скопелідіс Т.Г.; повідомлення про вручення, серія та номер 708, видавник: Укрпошта; заява (вимога про усунення порушень), серія та номер: 1113, виданий 30.09.2010 р., видавник: ПН ОМНО Янковська О.С.; іпотечний договір, серія та номер: 1318, виданий 15.06.2007 р., видавник: ПН ОМНО Скопелідіс Т.Г.; повідомлення про вручення, серія та номер: 312, видавник: Укрпошта; заява (вимога про усунення порушень), серія та номер: 1114, виданий 30.09.2016, видавник: ПН ОМНО Янковська О.С.; іпотечний договір, серія та номер: 1319, виданий 15.06.2007, видавник: ПН ОМНО Скопелідіс Т.Г.; повідомлення про вручення, серія та номер: 258, видавник: Укрпошта; заява (вимога про усунення порушень), серія та номер: 1111, виданий 30.09.2016, видавник: ПН ОМНО Янковська О.С.; іпотечний договір, серія та номер: 1320, виданий 15.06.2007, видавник: ПН ОМНО Скопелідіс Т.Г.; повідомлення про вручення, серія та номер: 266, видавник: Укрпошта; заява (вимога про усунення порушень), серія та номер: 1112, виданий 30.09.2016, видавник: ПН ОМНО Янковська О.С.; іпотечний договір, серія та номер: 1321, виданий 15.06.2007, видавник: ПН ОМНО Скопелідіс Т.Г.

На підставі вказаного рішення державного реєстратора комунального підприємства "Агенція реєстраційних послуг" Манюти С.В. від 01.03.2019 (індексний номер рішення: 45768305) про проведення державної реєстрації права приватної власності на земельну ділянку за Дерепою О.О. 01.03.2019 припинено право комунальної власності територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради на спірну земельну ділянку площею 0,1520 га, кадастровий номер :32:008:0009, розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

15.09.2020 державним реєстратором Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Турецьким О.С. прийнято рішення (індексний номер: 5405019) про державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку за ТОВ "Компанія Квантум", при цьому підставою для державної реєстрації зазначено акт приймання-передачі майна до статутного капіталу, серія та номер 1, виданий 11.09.2020, видавник: ТОВ "Компанія Квантум", ОСОБА_1 ..

Прокурор вважає, що державним реєстратором незаконно, в порушення вимог чинного законодавства було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на приналежну територіальній громаді земельну ділянку на підставі угод, укладених між сторонами, які не були власниками цієї земельної ділянки, при наявній реєстрації права власності на цю земельну ділянку за територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради, у зв`язку з чим і звернувся до суду із відповідним позовом.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно зі ст. 5 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Відносини, пов`язані із набуттям, зміною, припиненням права власності та його захистом, регулюються Цивільним і Господарським кодексами України.

Відповідно до ч.1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Зміст права власності, який полягає у тому, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Частиною 2 ст. 78 Земельного кодексу України, ст. 373 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Частиною 2 ст.152 Земельного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю.

Виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин (п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Згідно до п. 12 Розділу Х перехідних положень Земельного кодексу України до розмежування земель державної та комунальної власності, повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів здійснюють міські ради.

Ураховуючи вказані норми, передача у власність земельних ділянок громадянам та юридичним особам належить до виключної компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад (їх сесій).

Згідно з п. «б» ч.1 ст.81 Земельного кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної та комунальної власності.

Усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності, перебувають у комунальній власності відповідно до норм ст.83 Земельного кодексу України. Землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст є комунальною власністю.

При цьому орган місцевого самоврядування, який здійснює права власника земель від імені Українського народу в межах визначених територій, приймаючи рішення про надання земельної ділянки, фактично реалізує своє право власності шляхом розпорядження належним йому майном.

Виходячи зі змісту вказаних норм, рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки є необхідною передумовою виникнення права власності на земельну ділянку, іншого способу набуття права власності на земельну ділянку закон не передбачає.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником.

Відповідно до п. 5 ст. 12 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зареєстрованих у Державному реєстрі прав, вчиняються на підставі відомостей про речові права, обтяження речових прав, що містяться в цьому реєстрі.

Відомості про речові права, обтяження речових прав, що містяться в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державному реєстрі іпотек, що є невід`ємною архівною складовою частиною Державного реєстру прав, використовуються як актуальні виключно в разі, якщо відомості про право власності на відповідне нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва не внесені до Державного реєстру прав, а відомості про інші речові права, відмінні від права власності, та/або обтяження речових прав не внесені та не припинені в Державному реєстрі прав.

Положеннями ч. 4 ст. 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

При цьому, особливості процедури державної реєстрації прав власності на нерухоме майно визначені Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою КМУ № 1127 від 25.12.2015 (далі - Порядок).

Згідно з п. 40 Порядку, державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та цим Порядком.

Згідно із п. п. 1, 7, 8, 9 ч. 1 ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація права власності та інших речових прав, проводиться на підставі: укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Пунктом 53 Порядку зазначено, що для державної реєстрації права власності та інших речових прав на земельну ділянку, права власності на об`єкт нерухомого майна, реєстрацію яких проведено до 1 січня 2013 року відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, у зв`язку із втратою, пошкодженням чи псуванням відповідного державного акта на право власності чи постійного користування земельною ділянкою, свідоцтва про право власності на нерухоме майно використовуються відомості з Державного земельного кадастру або Реєстру прав власності на нерухоме майно, який є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, та паперовий носій інформації (реєстрові книги, реєстраційні справи, ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації). Державна реєстрація прав у випадку, передбаченому цим пунктом, проводиться виключно за умови встановлення державним реєстратором наявності зареєстрованих речових прав на підставі таких документів у Державному земельному кадастрі чи в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, або на паперових носіях інформації (в реєстрових книгах, реєстраційних справах, ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації), з обов`язковим зазначенням у Державному реєстрі прав відомостей про втрату, пошкодження чи зіпсування відповідного документа.

Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Враховуючи вищевказане, державна реєстрація не є способом набуття права власності, а виступає лише засобом підтвердження фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі визначених законом документів.

Згідно з частиною 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені у рішенні суду і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає у неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Правило про преюдицію спрямовано не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження та оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.

Як вбачається зі змісту судового рішення у справі № 1512/10136/2012, яке набрало законної сили, тобто є доведеним, спірна земельна ділянка вибула з володіння власника Одеської міської ради поза її волею всупереч чинному законодавству, що підтверджується відсутністю будь-яких погоджень як з боку Одеської міської ради так і її виконавчих органів.

Матеріали даної справи також не містять будь-яких рішень Одеської міської ради про передачу спірної земельної ділянки у власність інших осіб, а саме, ОСОБА_1 , за якою 01.03.2019 державним реєстратором КП "Агенція реєстраційних послуг" Манютою С.В. зареєстровано право власності на неї, та яка в подальшому на підставі акту приймання-передачі майна № 1 від 11.09.2020 передала спірну земельну ділянку до статутного капіталу відповідача щодо якого в подальшому державним реєстратором Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області Турецьким О.С. прийнято 15.09.2020 рішення про державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку за відповідачем.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд дійшов до правомірного висновку що державним реєстратором Манютою С.В. у порушення вимог чинного законодавства при наявній в Державному реєстрі прав реєстрації права власності на спірну земельну ділянку за Одеською міською радою прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за ОСОБА_1 з використанням інформації з Державного реєстру іпотек.

Водночас як вірно встановлено місцевим господарським судом такого способу захисту порушеного права як припинення права власності на об`єкт нерухомого майна чинне законодавство не передбачає, з огляду на що суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку, що саме скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за реєстраційним номером 101 щодо права власності ТОВ "Компанія Квантум" на земельну ділянку площею 0,1520 га, кадастровий номер :32:008:0009, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , є належним та ефективним способом захисту при поновленні порушених прав Одеської міської ради, як власника спірної земельної ділянки, який в даному випадку слід застосувати.

Щодо вимоги прокурора про витребування у ТОВ "Компанія Квантум" спірної земельної ділянки на користь територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради, то колегія суддів зазначає наступне.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 Цивільного кодексу України).

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, заволоділа ним (ст. 387 Цивільного кодексу України).

Згідно з п. 3 ч. 1 статті 388 Цивільного кодексу України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Отже, за змістом наведених норм законодавства передбачено необхідність встановлення обставин вибуття майна із володіння власника, який вважає своє право власності порушеним та вимагає повернення майна, а не в особи, яка в подальшому здійснила продаж цього майна останньому набувачу.

Витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння здійснюється шляхом подання до суду віндикаційного позову. Позивачем у віндикаційному позові може бути власник майна, відповідачем - особа, яка незаконно володіє майном, тобто, заволоділа ним без достатньої правової підстави.

Предметом віндикаційного позову є вимога неволодіючого майном власника до незаконно володіючого цим майном не власника про повернення індивідуально-визначеного майна з чужого незаконного володіння. Предметом доказування у справах за такими позовами є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння, як-то обставини, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, у тому числі - не з його волі, перебування його в натурі у відповідача тощо.

Вказаний спосіб захисту орієнтований на захист безпосередньо права власності і не пов`язаний з будь-якими конкретними зобов`язаннями між власником і порушником.

Власник з дотриманням вимог статей 387, 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Тому не є ефективним способом захисту права власника для мети витребування ним його майна з чужого незаконного володіння оспорювання не тільки рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, але й договорів, інших правочинів щодо спірного майна та документів, що посвідчують відповідне право. Останні не є підставами набуття земельної ділянки у власність із земель державної чи комунальної власності. Такою підставою є відповідне рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 94); постанову Верховного Суду України від 25 червня 2014 року у справі № 6-67цс14).

Оскільки власником спірної земельної ділянки є територіальна громада м.Одеси в особі Одеської міської ради, при цьому у судовому порядку визнано, що вона вибула з комунальної власності з порушенням вимог законодавства, тобто земельна ділянка вибула від позивача поза волею власника і як вже було встановлено державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за реєстраційним номером 101 щодо права власності ТОВ "Компанія Квантум" на земельну ділянку площею 0,1520 га, кадастровий номер :32:008:0009, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , підлягає скасуванню, суд першої інстанції цілком правомірно та обґрунтовано задовольнив вимогу прокурора про витребування у відповідача спірної земельної ділянки на користь дійсного власника - територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради.

При цьому, доводи апелянта про правомірність набуття ОСОБА_1 права власності на спірну земельну ділянку на підставі іпотечного договору ще до державної реєстрації 15.11.2017 за територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради права власності на вказану земленьку ділянку, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 не були власниками земельної ділянки площею 0,1520 га, кадастровий номер: :32:008:0009, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , відтак, після набрання законної чинності судовим рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28.02.2013 у справі № 1512/10136/2012, відповідно припинилось зобов`язання щодо переданої спірної земельної ділянки в іпотеку вказаними вище особами.

Щодо тверднень скаржника про те, що у прокуратури відсутні підстави для представництва позивача у даній справі, то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, наведеними у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, при вирішенні справ за позовами прокурора, який звертається до суду в інтересах держави в особі компетентного органу, необхідно враховувати таке.

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

На виконання положень статті 53 ГПК і статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор при поданні позовної заяви обґрунтував неналежне, на його думку, здійснення захисту інтересів держави Одеською міською радою, до компетенції якої віднесені повноваження щодо повернення у комунальну власність спірної земельної ділянки, яка незаконно вибула з власності територіальної громади міста. Крім того, прокурором 03.02.2021 на адресу Одеської міської ради був надісланий лист, яким повідомлялось про незаконність вибуття з власності територіальної громади міста спірної земельної ділянки, однак у відповіді Одеською міською радою вказано, що заходи реагування позовного характеру нею не приймались.

Отже, враховуючи нездійснення позивачем захисту інтересів держави у спірних правовідносинах, не звернення його до суду із відповідним позовом після звернень до нього прокурора, колегія суддів вважає, що прокурор цілком правомірно звернувся до суду із цим позовом.

Інші доводи та зауваження апелянта, наведені у апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду, наведених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

В процесі апеляційного розгляду справи колегією суддів не встановлено порушення норм процесуального права, що є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права для виходу за межі доводів апеляційної скарги, доводи апеляційної скарги відхилені судом апеляційної інстанції, тому оскаржуване рішення Господарського суду Одеської області залишається без змін, як ухвалене у відповідності до норм матеріального та процесуального права, відповідно до ст.276 ГПК України, а апеляційну скаргу ТОВ "Компанія Квантум" колегія суддів залишає без задоволення.

Згідно із ст.129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 273, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення Господарського суду Одеської області від 23.07.2021 у справі №916/731/21 залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Квантум" - без задоволення.

Відповідно до ст.284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом 20 днів, які обчислюються у відповідності до ст.288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 29.11.2021 о 09:30.

Головуючий суддя Разюк Г.П.

Суддя Головей В.М.

Суддя Колоколов С.І.