ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"16" листопада 2021 р. Cправа № 904/6675/21

Господарський суд Вінницької області у складі головуючого судді Тварковського А.А.,

за участю секретаря судового засідання Німенко О.І.,

представника позивача - Шевченко Л.П.,

у відсутності відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Оллкомп" (вул. Б.Хмельницького, 139, м. Дніпро, Дніпропетровська область, 49000)

до: Фізичної особи-підприємця Заславського Дмитра Ілліча ( АДРЕСА_1 )

про стягнення 1 471 319,11 грн,

В С Т А Н О В И В :

До Господарського суду Вінницької області надійшли позовні матеріали Товариства з обмеженою відповідальністю "Оллкомп" до Фізичної особи-підприємця Заславського Дмитра Ілліча про стягнення 1 471 319,11 грн, які передано за підсудністю Господарським судом Дніпропетровської області відповідно до ухвали від 23.07.2021 у справі №904/6675/21.

Ухвалою суду від 17.08.2021 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №904/6675/21 в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 02.09.2021.

Окремо слід зазначити, що разом із позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все належне відповідачу майно в межах ціни позову. При цьому ухвалою суду від 16.08.2021 у задоволенні такої заяви відмовлено.

Під час підготовчого провадження у справі, строк якого протокольною ухвалою від 21.09.2021 продовжено на 30 днів з власної ініціативи суду на підставі ч. 3 ст. 177 ГПК України, учасники справи скористалися правом на подання заяв по суті спору: відповідачем подано відзив на позовну заяву (а.с. 91-111, том 1) та заперечення на відповідь на відзив (а.с. 159-177, том 1); позивачем - відповідь на відзив (135-142, том 1).

На підставі заявлених клопотань представнику позивача забезпечено участь у судових засіданнях у даній справі в режимі відеконференції спочатку через Центральний апеляційний господарський суд, а згодом поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи Easycon, про що постановлено відповідні ухвали.

Виконавши завдання підготовчого провадження судом закрито дану стадію судового процесу та призначено справу до судового розгляду по суті на 04.11.2021, про що постановлено відповідну ухвалу у протокольній формі. При цьому протокольною ухвалою від 04.11.2021 в межах розгляду по суті оголошено перерву до 16.11.2021.

На визначену дату та час у судове засідання з`явилася представник позивача (в режимі відеоконференції), відповідач не з`явився.

Обізнаність останнього про дату, час та місце розгляду справи підтверджується, зокрема, змістом клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, яке надійшло 15.11.2021 на адресу електронної пошти суду та мотивоване участю останнього в іншому судовому засіданні.

Дослідивши вказане клопотання, з`ясувавши думку представника позивача щодо можливості слухання справи за відсутності відповідача, суд у протокольній формі ухвалив відмовити у його задоволенні з підстав необґрунтованості, позаяк причини неявки у судове засіданні (надання переваги участі в іншому судовому засіданні) об`єктивно не може вважатися поважною причиною для відкладення розгляду справи.

Представник позивача заявлений позов підтримала у повному обсязі з підстав та обставин, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач у позовній заяві вказує на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором поставки №3010/20 від 30.10.2020 (Договір) в частині повної та своєчасної оплати за поставлений товар, внаслідок чого Товариством з обмеженою відповідальністю "Оллкомп" заявлено до стягнення з Фізичної особи-підприємця Заславського Дмитра Ілліча 1 471 319,11 грн, з яких: 1 201 200 грн - основного боргу; 29 054,59 грн - 3% річних, 111 542,50 грн - інфляційних втрат та 129 522,02 грн - пені.

У відзиві на позовну заяву відповідач визнає факт укладення між сторонами Договору поставки №3010/20 від 30.10.2020 та що на виконання умов Договору станом на 08.07.2021 Постачальником поставлено Покупцю Товар на загальну суму 1 951 200 грн, з яких:

- 02.11.2020 на суму 489720 грн, згідно накладної №225 від 02.11.2020 та товарно-транспортної накладної №Р225 від 02.11.2020;

- 05.11.2020 на суму 976800 грн згідно видаткової накладної №231 від 05.11.2020 та товарно-транспортної накладної №Р231 від 05.11.2020;

- 06.11.2020 на суму 484680 грн згідно видаткової накладної №241 від 06.11.2020 та товарно-транспортної накладної №Р241 від 06.11.2020.

Окрім того, відповідач зазначає, що останнім станом на 01.03.2021 за поставлений товар сплачено кошти на загальну суму 150 000 грн. При цьому сторони шляхом листування та вчинення фактичних дій внесли зміни до п. 3.4. Договору, яким було передбачено, що оплата Товару здійснюється протягом 45 календарних днів з дати отримання покупцем відповідної партії Товару згідно накладної. Починаючи з 09.04.2021 порядок розрахунків сторонами змінено і відповідач має розраховуватись згідно графіку черговими платежами.

Так, відповідач наголошує, що оскільки листування щодо зміни умов розрахунків по Договору відбувалось з використанням визначених сторонами електронних адрес та у спосіб визначений Договором, тому сторони досягли домовленостей щодо змін умов Договору.

За таких обставин на момент подання позову - 27.07.2021 відповідач мав сплатити 1 050 000 грн, тобто усі чергові платежі, які були передбачені графіком оплати станом на 15.07.2021.

З цієї суми відповідач сплатив 600 000 грн, що вказує на те, що борг станом на момент подання позову становить 450 000 грн.

Відтак лише ця сума може бути предметом стягнення у даній справі, а тому лише в цій частині відповідач визнає вимоги по основному боргу.

За твердженням відповідача по решті суми коштів строк сплати не настав, що вказує на передчасність таких позовних вимог.

За здійсненим відповідачем розрахунком 3% річних на суму визнаного останнім основного боргу, ФОП Заславським Д.І. визнається обґрунтованим стягнення 3% річних в сумі 18068,43 грн.

Також відповідач з посиланням на приписи ч.1 ст. 533 ЦК України вказує, що гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. При цьому норми ч. 2 ст. 625 ЦК України, щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції, поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Відповідач акцентує увагу, що згідно із п. 3.3. Договору оплата за Товар здійснюється на підставі рахунків Постачальника, складених відповідно до цін, зазначених в Комерційних пропозиціях, що діє на момент замовлення Покупцем Товару. Валюта Комерційної пропозиції - долар США (еквівалент). Оплата здійснюється в гривнях за міжбанківським валютним курсом плюс 1%.

Підпунктом 3.3.1. та 3.3.2. цього пункту Договору передбачено, що міжбанківський валютний курс-це максимальний курс торгів на міжбанківському валютному ринку в день, що передує відвантаженню Товару. Сторони дійшли згоди щодо використання міжбанківського валютного курсу, зазначеного на сайті http://www.udinform.com/.

Таким чином, інфляційні нарахування не можуть бути застосовані до вартості неоплаченого товару у гривні, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлено еквівалентом іноземної валюти, у порядку визначеному п. 3 Договору.

З поміж іншого відповідач зазначає, що останнім вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення, але належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок саме обставин непереборної сили, яким є карантин запроваджений КМ України та низька якість сировини, що постачалась позивачем. При цьому обставини існування непереборної сили (форс-мажорних обставин) звільняють сторону від відповідальності за невиконання умов Договору, а саме стягнення неустойки у вигляді пені, а відсутність вини відповідача у частковому невиконанні зобов`язань по Договору є безумовною підставою для відмови у задоволені позовних вимог про стягнення пені.

У відповіді на відзив позивач вказує на хибність тверджень відповідача про досягнення згоди щодо графіка погашень платежів, позаяк запропонований відповідачем графік (на підставі направленого позивачу на електронну адресу листа від 19.03.2021 за №1903/21) позивачем не погоджувався, оскільки такий графік не відповідав вимогам Товариства з обмеженою відповідальністю "Оллкомп" щодо кінцевого терміну погашення виниклої у ФОП Заславського Д.І. заборгованості, зазначеним у електронному листі від 18.03.2021 (вимога погасити заборгованість до 15.04.2021).

Також позивач звертає увагу на пункт 8.4. Договору, яким встановлено, що всі додатки, зміни і доповнення до цього Договору є його невід`ємною частиною і вважаються дійсними, якщо вони оформлені належним чином у письмовій формі і підписані повноважними представниками Сторін. Сторони погодили, що Договір, додаткові угоди, додатки та інші документи, в яких є посилання на цей Договір, при підписанні обов`язково скріплюються печатками Сторін в разі їх наявності.

Окрім того, позивач зазначає, що положення п. 3.4. Договору щодо строків внесення ФОП Заславським Д.І. коштів за поставлений позивачем Товар залишились незмінними, що додатково підтверджується укладеним між сторонами Актом звірки взаємних розрахунків по стану за період: 01.11.2020 - 08.07.2021, за фактом підписання якого ФОП Заславський Д.І. підтвердив існування у нього заборгованості перед ТОВ "Оллкомп" за Договором поставки №3010/20 від 30.10.2020 у загальному розмірі 1 201 200 грн.

Враховуючи, що оплата по Договору нараховувалась і здійснювалася в національній валюті України - гривні, позивач вважає, що ТОВ "Оллкомп" правомірно проведено нарахування інфляційних втрат на суму виниклої у відповідача заборгованості за Договором.

Позивач звертає увагу суду, що Договір поставки №3010/20 укладено між Сторонами 30.10.2020, тобто в період дії на території України карантинних обмежень та після віднесення карантину до форс-мажорних обставин. При цьому в силу п. 7.2. Договору неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про настання форс-мажорних обставин позбавляє сторону права посилатися на настання таких обставин (п. 7.2. Договору).

Щодо посилань відповідача про поставку неякісного товару позивач вказує, що згідно з п. 5.4. Договору рекламації щодо якості Товару повинні бути пред`явлені Покупцем протягом 15-ти календарних днів з моменту отримання Товару на складі покупця.

Разом з тим долучені відповідачем до відзиву Акти №4/21 та №6/21 на підтвердження факту поставки неякісного Товару складені 06.06.2021 та 01.07.2021, тобто з запізненням більш як на 7 місяців від строку, встановленого п. 5.4. Договору та взагалі не пред`являлися позивачу.

У запереченні на відповідь на відзив відповідач дублює обставини викладені у відзиві щодо електронного листування між сторонами про погодження графіку проплат та здійснених відповідачем платежів, зазначаючи, що складання гарантійного листа є пропозицією, яка спрямована на укладення договору.

Відтак, на думку відповідача, враховуючи направлення відповідачем належним чином складеного гарантійного листа-пропозиції та здійснення позивачем дій на виконання зазначених у ньому вимог (прийняттям оплати), то це вважається акцептом оферти і договір між позивачем та відповідачем щодо зміни строків оплати коштів за отриманий товар вважається укладеним.

Відтак обґрунтовано стверджувати, що фактично Сторони шляхом листування та вчинення фактичних дій внесли зміни до п. 3.4. Договору, яким було передбачено, що оплата Товару здійснюється протягом 45 календарних днів з дати отримання Покупцем відповідної партії Товару згідно накладної. Тому починаючи з 09.04.2021 порядок розрахунків Сторонами змінено і відповідач мав розраховуватись згідно графіку черговими платежами.

Відповідач акцентує увагу, що додатково, крім прив`язки ціни товару до еквіваленту долара США, постачальником закладено у ціну товару 1% до курсу, як додатковий платіж за коливання курсу гривні до долара США, що фактично додатково убезпечує позивача від інфляційних процесів щодо національної валюти.

Також ФОП Заславський Д.І. підсумовує, що законодавець не передбачив сертифікат ТПП як єдиний належний та достатній документ на засвідчення форс-мажорних обставин в умовах карантину. Іншими словами, карантинні обмеження, що діяли і діють в Україні є форс - мажорними обставинами в силу закону, які звільняють сторону від відповідальності за невиконання умов Договору, а саме стягнення неустойки у вигляді пені.

Тому, на думку відповідача, останній звільняється від відповідальності передбаченої п. 6.3. Договору, на підставі якого позивач просить стягнути з відповідача пеню в сумі 129 522,02 грн. При цьому відсутність вини відповідача у частковому невиконанні зобов`язань по Договору є безумовною підставою для відмови у задоволені позовних вимог про стягнення пені.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

30.10.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Оллкомп" (Постачальник, позивач) та Фізичною-особою підприємцем Заславським Дмитром Іллічем (Покупець, відповідач) укладено Договір поставки №3010/20 (Договір), відповідно до п.1.1 якого Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця, а Покупець прийняти та оплатити Товар в асортименті, кількості, якості, в терміни, зазначені в замовленнях Покупця, які узгоджуються Сторонами за допомогою електронної пошти.

Згідно із п. 3.2. Договору загальна сума цього Договору визначається сумою всіх видаткових накладних, за якими Товар поставлений Постачальником та отриманий Покупцем.

Оплата за Товар здійснюється на підставі рахунків Постачальника, складених відповідно до цін зазначених в Комерційній пропозиції, що діє на момент замовлення Покупцем Товару. Валюта Комерційної пропозиції - долар США (еквівалент). Оплата здійснюється в гривнях за міжбанківським валютним курсом плюс 1% (п. 3.3. Договору).

Пунктом 3.4. Договору сторони погодили, що оплата за Товар здійснюється протягом 45 календарних днів з дати отримання Покупцем відповідної партії Товару згідно накладної.

Рекламації щодо якості Товару повинні бути пред`явлені Покупцем протягом 15-ти календарних днів з моменту отримання Товару на складі Покупця (п. 5.4. Договору).

Відповідно до п. 4.3. Договору датою поставки партії Товару вважається дата підписання уповноваженим представником Покупця видаткової накладної або іншого товаросупровідного документа, який був наданий для підпису в момент прийому-передачі Товару.

За змістом п. 6.3. Договору сторони дійшли згоди, що за несвоєчасну оплату або відмову від оплати Товару Покупець сплачує Постачальнику за кожен день прострочення пеню в розмірі 0,5%, що нараховується від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент порушення зобов`язань, до дня фактичної оплати.

Пунктом 7.1. Договору передбачено, що сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання зобов`язань за цим Договором, якщо це невиконання стало наслідком обставин непереборної сили, такі як пожежа, повінь, землетрус, війна, за умови, що дані обставини безпосередньо вплинули на виконання умов, викладених в Договорі. У такому випадку термін виконання цього Договору буде продовжений на час дії зазначених обставин.

Сторона, для якої виникли форс-мажорні обставини, зобов`язана протягом 3 днів в письмовій формі повідомити іншу Сторону, як про виникнення, так і про припинення дії цих обставин та не пізніше ніж через 10 робочих днів надати підтвердження початку, тривалості і припинення таких обставин. Неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про настання форс-мажорних обставин позбавляє Сторону права посилатися на настання таких обставин (п. 7.2. Договору).

Згідно із п. 7. 3. Договору факт виникнення форс-мажорних обставин і період їх дії повинен бути підтверджений регіональною Торгово-промисловою палатою України відповідно до чинного законодавства.

Договір набуває чинності з моменту його підписання обома Сторонами і діє до 31.12.2021, а в частині зобов`язань Сторін за цим Договором до повного їх виконання. Цей Договір вважається пролонгованим на кожен наступний рік і на тих же умовах, якщо за 15 днів до закінчення терміну дії цього Договору від жодної зі Сторін не надійшло письмової заяви про його припинення (п. 8.1. Договору).

Відповідно до п. 8.4. Договору усі додатки, зміни і доповнення до цього Договору є його невід`ємною частиною і вважаються дійсними, якщо вони оформлені належним чином у письмовій формі і підписані повноважними представниками Сторін. Сторони дійшли згоди, що цей Договір, додаткові угоди, додатки та інші документи, в яких є посилання па цей Договір, при підписанні, обов`язково скріплюється печатками Сторін в разі їх наявності.

Пунктом 8.8. Договору Сторони встановили, що електронною поштою погоджують будь-яку інформацію, що стосується умов виконання даного договору, в тому числі, але не виключно, строки та порядок заміни неякісного товару, усунення недоліків.

Електронні листи приймаються до уваги, якщо надіслані з вказаних у даному пункті адрес електронної пошти: електронна пошта Постачальника ; електронна пошта Покупця (п. 8.8.1. Договору).

На виконання умов Договору позивачем поставлено відповідачу Товар на загальну суму 1 951 200 грн, що підтверджується:

- видатковою накладною № 225 від 02.11.2020 на суму 489 720 грн та товарно - транспортною накладною № Р225 від 02.11.2020;

- видатковою накладною № 231 від 05.11.2020 на суму 976 800 грн та товарно - транспортною накладною № Р231 від 05.11.2020;

- видатковою накладною № 241 від 06.11.2020 на суму 484 680 грн та товарно - транспортною накладною № Р241 від 06.11.2020.

В свою чергу відповідач за поставлений Товар провів частковий розрахунок з простроченням на загальну суму 150 000 грн (100 000 грн - відповідно до платіжного доручення №787 від 25.01.2021 та 50 000 грн - відповідно до платіжного доручення №853 від 17.02.2021). При цьому 11.03.2021 позивачем направлено на електронну пошту відповідача лист нагадування № 81 від 10.03.2021 про оплату 1 801 200,00 грн, яким позивач просив ФОП Заславського Д.І. сплатити ТОВ "Оллкомп" вказану суму боргу та на підтвердження наміру внести таку оплату надати відповідний гарантійний лист.

18.03.2021 позивачем направлено на електронну пошту відповідача лист нагадування № 81 від 10.03.2021.

У відповідь на нього, ФОП Заславським Д.І. на адресу позивача направлено гарантійний лист вих. №1803/21 від 18.03.2021, у якому відповідач гарантував здійснити оплату решти коштів по договору поставки №3010/20 від 30.10.2020 згідно графіку із визначенням кінцевої дати оплати - 01.12.2021.

18.03.2021 на електронну адресу відповідача від позивача надійшов лист, в якому було відхилено гарантійний лист з підстав неприйнятності графіка погашення заборгованості, що склалась по договору.

У відповідь на дане звернення відповідачем направлено позивачу лист від 19.03.2021 № 1903/21, яким ФОП Заславський Д.І. гарантував здійснити оплату по Договору поставки №3010/20 від 30.10.2020 у розмірі 1 801 200,00 грн згідно із графіком: 150 000 грн - 15.04.2021; 150 000 грн - 30.04.2021; 150 000 грн - 15.05.2021; 150 000,00 грн - 31.05.2021; 150 000 грн - 15.06.2021; 150 000 грн - 30.06.2021; 150 000 грн. - 15.07.2021; 150 000 грн - 31.07.2021; 150 000,00 - 15.08.2021; 150 000 грн - 31.08.2021; 151 200 грн - 15.09.2021; 150 000 грн - 30.09.2021.

Реагування позивача на такий лист відповідача матеріали справи не містять.

Поряд з цим відповідачем проведено ряд проплат на погашення вартості поставленого Товару за Договором:

- 09.04.2021 перераховано 50 000 грн (платіжне доручення № 965);

- 16.04.2021 перераховано 100 000 грн (платіжне доручення № 979);

- 30.04.2021 перераховано 60 000 грн (платіжне доручення № 1015);

- 12.05.2021 перераховано 50 000 грн (платіжне доручення № 1039);

- 13.05.2021 перераховано 40 000 грн (платіжне доручення № 1041);

- 16.06.2021 перераховано 300 000 грн (платіжне доручення № 1111).

Таким чином, усього ФОП Заславським Д.І. за поставлений за Договором Товар сплачено 750 000 грн.

Несплата решти вартості поставленого Товару на суму 1 201 200 грн слугувала підставою для звернення позивача із даним позовом до суду. При цьому Товариством з обмеженою відповідальністю "Оллкомп" нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 29 054,59 грн - 3% річних, 111 542,50 грн - інфляційних та 129 522,02 грн - пені.

З огляду на встановлені обставини, суд враховує таке.

За своєю правовою природою правовідносини між позивачем та відповідачем в межах даного спору врегульовано положеннями глави 54 Цивільного кодексу України (ЦК України), враховуючи укладений між сторонами Договір поставки №3010/20 від 30.10.2020.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Як передбачено п. 2 ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст. 632 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 538 ЦК України у разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

В силу положень ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 610, 612 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як встановлено статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, ст. 193 Господарського кодексу України (ГК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України, ч.7 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Матеріалами справи підтверджено та відповідачем не спростовано, що останнім не виконано обов`язку щодо сплати повної вартості поставленого товару за Договором у передбачений п. 3.4. Договору строк - протягом 45 - ти календарних днів з дати отримання Покупцем відповідної партії Товару згідно накладної.

Щодо обставин зміни порядку розрахунків за Договором, на які посилається відповідач суд вважає за необхідне зазначити таке.

Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст. 651 ЦК України).

Статтею 654 ЦК України встановлено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. При цьому пунктом 8.4. Договору сторони передбачили, що всі додатки, зміни і доповнення до нього Договору є його невід`ємною частиною і вважаються дійсними, якщо вони оформлені належним чином у письмовій формі і підписані повноважними представниками Сторін. Сторони дійшли згоди, що Договір, додаткові угоди, додатки та інші документи, в яких є посилання на цей Договір при підписанні, обов`язково скріплюються печатками Сторін в разі їх наявності.

Будь-яких додатків до Договору, змін і доповнень до нього, оформлений згідно вимог п. 8.4. Договору матеріали справи не містять.

Суд також враховує зміст п. 8.8. Договору сторони обумовили погодження інформації, що стосується умов виконання Договору шляхом електронного листування.

Однак, всупереч приписам ч.1 ст. 651 ЦК України, погодження щодо зміни строків та порядку розрахунків за Договором від позивача не надходило, позаяк доказів протилежного матеріали справи не містять.

За таких обставин строк виконання зобов`язання за Договором щодо оплати вартості поставленого Товару є таким що настав, позаяк прострочення виконання зобов`язання щодо сплати товару виникло за спливом 45-ти денного строку з дати отримання Покупцем відповідної партії Товару згідно кожної накладної. При цьому актом звірки взаємних розрахунків за період 01.11.2020 - 08.07.2021, обопільно підписаним та скріпленим печатками сторін, сторони підтвердили наявність основного боргу за Договором станом на 08.07.2021 на суму 1 201 200 грн (а.с. 35, том 1).

Зокрема, суд враховує, що акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості. Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу (постанова ВС КГС від 04.12.2019 у справі № 916/1727/17).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позову щодо стягнення з відповідача основного боргу в сумі 1 201 200 грн, що відповідає залишку несплаченої вартості Товару, підтвердженої відповідачем.

Окрім суми основного боргу, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 29 054,59 грн - 3% річних, 111 542,50 грн - інфляційних втрат та 129 522,02 грн - пені внаслідок прострочення виконання зобов`язання за Договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Статтею 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Ця норма кореспондується із приписами статті 524 ЦК України, згідно з якою зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Отже, положення чинного законодавства, хоч і передбачають обов`язковість застосування валюти України при здійсненні розрахунків, але не містять заборони визначення грошового еквіваленту зобов`язань в іноземній валюті.

Разом з тим суд вважає за необхідне зазначити що курсова різниця - різниця, яка є наслідком відображення однакової кількості одиниць іноземної валюти в національну валюту України при різних валютних курсах. При цьому пунктом 3.3. Договору сторони погодили, що оплата за Товар здійснюється на підставі рахунків Постачальника, складених відповідно до цін, зазначених в Комерційних пропозиціях, що діє на момент замовлення Покупцем Товару. Валюта Комерційної пропозиції - долар США (еквівалент). Оплата здійснюється в гривнях за міжбанківським валютним курсом плюс 1%.

Міжбанківський валютний курс - це максимальний курс торгів на міжбанківському валютному ринку в день, що передує відвантаженню Товару (п. 3.3.1. (Договору).

Таким чином, пунктом 3.3. Договору сторони лише визначили порядок ціноутворення вартості Товару на момент відвантаження, а не визначили нарахування курсової різниці внаслідок коливання валютного курсу на момент виконання зобов`язання щодо оплати. При цьому в матеріалах справи відсутні будь-які первинні документи, які б вказували, що поставка товару відбувалася в іноземній валюті відповідно до комерційних пропозицій, про які йде мова в п.3.3 Договору.

За таких обставин необґрунтованими є доводи відповідача щодо безпідставності нарахування інфляційних втрат.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат за період прострочення з 18.12.2020 по 20.07.2021, суд дійшов висновку, що такий розрахунок є методологічно правильним, однак за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "LІGA 360" встановлено обґрунтованість нарахування 3% річних в сумі 28 974,53 грн, що є на 80,06 грн меншою, аніж заявлено позивачем. При цьому нарахування інфляційних втрат підтверджується в сумі 112 774,51 грн, що є більшою, аніж заявлено позивачем.

Отже, інфляційні втрати підлягають задоволенню у межах позовної вимоги, тобто у визначеній позивачем сумі 111 542,5 грн, а 3% річних - у встановленій судом сумі 28 974,53 грн. У стягненні 80,06 грн - 3% річних слід відмовити як заявлених безпідставно.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором.

Порушенням зобов`язання, згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з п. 3 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За приписами ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 6.3. Договору сторони визначили, що за несвоєчасну оплату або відмову від оплати Товару Покупець сплачує Постачальнику за кожен день прострочення пеню в розмірі 0,5%, що нараховується від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент порушення зобов`язань, до дня фактичної оплати.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені судом встановлено наявність помилки щодо початку періоду прострочення за поставлений Товар за видатковою накладною №231 від 05.11.2020 на суму 976 800 грн, позаяк період розрахунку має розпочинатися з 22.12.2020 з урахуванням п. 3.4. Договору, а не як вказано позивачем 21.12.2012. При цьому позивачем здійснено нарахування пені внаслідок прострочення виконання зобов`язання оплати за поставлений товар згідно видаткових накладних №231 від 05.11.2020 та №241 від 06.11.2020 всупереч приписам ч. 6 ст. 232 ГК України строку (тобто понад 6 місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано).

Здійснивши перерахунок пені за відповідні періоди прострочення з урахуванням здійснених позивачем проплат за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "LІGA 360" встановлено обґрунтованість сукупного нарахування пені в сумі 114 938,76 грн, що на 14 583,26 грн є меншим, аніж заявлено позивачем.

Отже, суд дійшов висновку про задоволення позову щодо стягнення пені в сумі 114 938,76 грн та у стягненні 14 583,26 грн таких нарахувань слід відмовити як заявлених безпідставно.

Статтею 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положеннями статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судом кожній стороні була надана розумна можливість, представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, в т.ч. подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, прийняти участь у досліджені доказів, надати пояснення, обґрунтувати перед судом переконливість поданих доказів та позицій по справі, скористатись іншими процесуальними правами.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Надавши оцінку наявним у справі доказам на предмет їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності, а також із дослідження кожного із них окремо та у сукупності, суд, керуючись своїм внутрішнім переконанням на підставі всебічного, повного, об`єктивного з`ясування обставин справи, приходить до висновку про часткове задоволення позову з урахуванням здійсненого перерахунку заборгованості.

При постановленні даного рішення, суд враховує висновки, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Серявін та інші проти України". Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Також, Європейський суд з прав людини зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України). При цьому суд зазначає, що інші доводи відповідача жодним чином не спростовують вищенаведених судом підстав для часткового задоволення позову.

Зокрема, слушними є доводи позивача, що Договір вже було укладено у період дії карантину та обставини карантинних обмежень як форс-мажорна обставина не доведена відповідачем з дотриманням умов Договору, як і не обґрунтовано належними доказами в силу погоджених умов Договору обставин поставки неякісного товару.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, на відповідача покладаються витрати на сплату судового збору в сумі 21 849,84 грн, при цьому витрати на сплату судового збору в сумі 219,95 грн залишаються за позивачем.

Керуючись ст.ст. 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Заславського Дмитра Ілліча ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Оллкомп" (вул. Б.Хмельницького, 139, м. Дніпро, Дніпропетровська область, 49000; ) 1 201 200 грн - основного боргу; 114 938,76 грн - пені; 28 974,53 грн - 3% річних; 111 542,5 грн - інфляційних втрат та 21 849,84 грн - витрат на сплату судового збору.

3. У стягненні 14 583,26 грн пені та 80,06 грн 3% річних - відмовити, у зв`язку з чим витрати на сплату судового збору в сумі 219,95 грн залишити за позивачем.

4. Згідно з приписами ч.1 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

5. Відповідно до положень ч.1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення, а також на відповідні адреси електронної пошти: позивача - ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ; ; відповідача - .

Повне рішення складено 26 листопада 2021 р.

Суддя А.А. Тварковський

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2 - позивачу - вул. Б.Хмельницького, 139, м. Дніпро, Дніпропетровська область, 49000;

3 - відповідачу - вул. 600-річчя, 18, кв. 30, м. Вінниця, 21100.