РІШЕННЯ

Іменем України

23 листопада 2021 року м. Чернігівсправа № 927/1041/21

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Шморгуна В. В., розглянувши матеріали справи у порядку спрощеного позовного провадження

Позивач: Акціонерне товариство РВС Банк,

, вул. Введенська, буд. 29/58, м. Київ, 04071

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю Італтекс Меріно,

, вул. Івана Мазепи, 66, м. Чернігів, 14014

Предмет спору: про стягнення 114 651,25 грн,

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

не викликались

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство РВС Банк звернулось до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Італтекс Меріно, у якому позивач просить суд стягнути з відповідача 114 651,25 грн заборгованості, з яких 107 550,00 грн основного боргу, 4596,66 грн 30 % річних та 2504,59 грн штрафних санкцій.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 11.10.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідно до ч. 5, 7 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.

Також ухвалою від 11.10.2021 встановлено сторонам строки для подання заяв по суті, а саме:

- відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали для подання до суду та позивачу відзиву на позов з доданими до нього документами;

- позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання до суду та відповідачу відповіді на відзив з доданими до неї документами;

- відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання до суду та позивачу заперечень з доданими до них документами.

Копії ухвали суду від 11.10.2021 направлена відповідачу 12.10.2021 та отримана останнім 13.10.2021.

Отже, останнім днем строку для подання відповідачем відзиву є 28.10.2021.

У встановлений судом строк відповідач відзив на позов суду не надав.

Частиною 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Короткий зміст позовних вимог та узагальнені доводи учасників справи.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем сплачено Міністерству оборони України 107 550,00 грн згідно банківської гарантії № 2746-18Г від 10.05.2021 на виконання постанови Північного апеляційного господарського суду у справі № 910/20731/20 від 23.07.2021. Відповідачу направлено регресну вимогу № 1282/21-БТ від 06.08.2021 про відшкодування протягом 5 робочих днів суми Гарантії на підставі п. 4.2 Договору про надання гарантії № Д-2746-18Г від 08.05.2018. Вимога відповідачем не виконана.

Відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень у встановлений строк до суду не надходило.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Оскільки відповідач не подав відзив у встановлений судом строк, справа вирішується за наявними у ній матеріалами.

Обставини, які є предметом доказування у справі. Докази, якими сторони підтверджують або спростовують наявність кожної обставини, яка є предметом доказування у справі.

08.05.2018 між Публічним акціонерним товариством «РВС БАНК» (далі - Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Італтекс Меріно» (далі - Принципал) було укладено Договір про надання гарантії № Д-2746-18Г (далі Договір про надання гарантії), відповідно до п. 1.1 якого, за заявою Принципала Банк надає на користь Бенефіціара Гарантію, за якою зобов`язується сплатити Бенефіціару на його письмову вимогу грошову суму у разі гарантійного випадку та дотримання умов Гарантії та цього Договору.

Відповідно до умов Договору про надання гарантії гарантія надається на забезпечення виконання умов договору на закупівлю «ДК 021:2015:18443300-9 Головні убори, капелюхи та головні убори (18440000-5) (Шапка зимова, вид 2), Лот 4. (18443300-9) Головні убори (Шапка зимова, вид 2).

Бенефіціаром за даним Договором про надання гарантії є Міністерство оборони України.

Сума Гарантії складає 107 550,00 грн. Гарантія вступає в силу з моменту видачі та строком дії до 01.02.2019 включно (п. 1.2. та п. 1.4. Договору про надання гарантії).

Згідно з п. 3.1. Договору про надання гарантії після належного виконання Принципалом вимоги п. 4.1 Договору, оригінал Гарантії передається Принципалу для подальшого передавання її Бенефіціару шляхом отримання оригіналу Гарантії у Банку Принципал підтверджує те, що він ознайомлений та згоден з її змістом.

Пунктом 4.1 Договору про надання гарантії передбачено, що принципал сплачує Банку комісію за надання Гарантії у розмірі 1613,25 грн без ПДВ, у день укладення цього Договору. Комісія нараховується у валюті Гарантії.

Відповідно до п. 4.2 Договору про надання гарантії якщо на вимогу Бенефіціара Банк виплачує кошти за Гарантією, Принципал зобов`язаний протягом 5 (п`яти) робочих днів, з моменту отримання одержання повідомлення від Банку, але не пізніше дня закінчення строку Гарантії, повністю відшкодувати Банку такі виплати та усі пов`язані з цим витрати Банку, у валюті Гарантії. До повного такого відшкодування Принципал сплачує Банку проценти від суми боргу в розмірі 30% (тридцять) процентів річних (за методом факт/факт (фактична кількість днів у місяці/фактична кількість днів у році - 365(366)) у валюті Гарантії, за період з моменту виконання Банком вимоги Бенефіціара до моменту зарахування суми боргу на належні рахунку Банку.

Згідно п. 4.4 Договору про надання гарантії Банк має нічим не обмежене право на зворотну вимогу до Принципала (регрес) у розмірі суми Гарантії, процентів та будь-яких витрат (збитків).

Пунктом 4.5 Договору про надання гарантії Принципал зобов`язаний відшкодувати Банку витрати за Гарантією, враховуючи комісії, пов`язані з відправкою повідомлень засобами телекомунікаційного зв`язку (SWIFT, TELEX), комісії авізую чого банка та банка Бенефіціара, а також комісії пов`язані з переказом платежів за Гарантією.

Згідно п. 5.1 Договору про надання гарантії за порушення строків повернення Банку коштів, сплачених Банком за Гарантією/сплати процентів, комісій та/або інших платежів за цим Договором, Принципал сплачує Банку пеню від суми заборгованості у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочки, що діяла в період, за який нараховується пеня.

Принципал не може бути звільнений від виконання зобов`язань та/або відповідальності за цим Договором ні при яких обставинах, у тому числі навіть тих, що не залежить від Принципала (п. 5.3. Договору про надання гарантії).

Цей Договір є укладений з дня його підписання представниками Сторін та діє до повного виконання зобов`язань Сторонами по цьому Договору (п. 6.1. Договору про надання гарантії).

10.05.2018 ПАТ «РВС БАНК» (Гарант) було видано Банківську гарантію № 2746-18Г(далі - Гарантія), за якою Бенефіціар це Міністерство оборони України, Принципал - це Товариство з обмеженою відповідальністю «Італтекс Меріно», предмет забезпечувального зобов`язання укладання договору на закупівлю: ДК 021:2015:18443300-9 Головні убори, капелюхи та головні убори (18440000-5) (Шапка зимова, вид 2), Лот 4. (18443300-9) Головні убори (Шапка зимова, вид 2).

За умовами Гарантії Гарант зобов`язується сплатити на користь Бенефіціара суму цієї Гарантії у випадку невиконання (неналежного виконання) Принципалом своїх зобов`язань перед Бенефіціаром за Договором.

Відповідно до умов Гарантії, Гарант безумовно та безвідклично зобов`язується виплатити Бенефіціару суму, що складає 107 550,00 грн, протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати отримання письмової вимоги Бенефіціара, підписаної уповноваженою особою та у якій Бенефіціар заявляє про те, що Принципал не виконав свої зобов`язання за договором про закупівлю; чи Принципал неналежним чином виконав свої зобов`язання за договором про закупівлю стосовно асортименту, кількості, якості та строків.

Письмова вимога Бенефіціара повинна бути підписана уповноваженою особою Бенефіціара, скріплена печаткою Бенефіціара та відправлена на поштову адресу Гаранта.

Гарант має право відмовити Бенефіціару в задоволенні його вимог, у випадку, якщо вимога по Гарантії надана Банку-Гаранту після закінчення строку дії Гарантії. Зобов`язання Гаранта за цією Гарантією припиняються у разі: 1) сплати Бенефіціару загальної суми Гарантії; 2) закінчення строку, на який видана Гарантія; 3) відмови Бенефіціара від своїх прав за Гарантією.

Ця гарантія діє з моменту її підписання по 01.02.2019 включно.

Північний апеляційний господарський суд розглянув справу № 910/20731/20 за позовом Керівника Київської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до Приватного акціонерного товариства «РВС Банк» про стягнення грошових коштів у розмірі 107 550,00 грн.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.07.2021 апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 17.02.2021 у справі № 910/20731/20 задоволено, рішення Господарського суду міста Києва від 17.02.2021 у справі № 910/20731/20 скасовано, прийнято нове рішення, яким позовні вимоги задоволено повністю та стягнуто з Акціонерного товариства «РВС Банк» на користь Міністерства оборони України банківську гарантію у розмірі 107 550,00 грн, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3153,00 грн.

Згідно з ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи те, що у справі № 910/20731/20 та у цій справі беруть участь особи, щодо яких встановлено певні обставини, факти, які встановлені постановою Північного апеляційного господарського суду у справі № 910/20731/20 та входять до предмету доказування в межах даної справи, є преюдиціальними та не підлягають доведенню знову в межах даної справи.

З урахуванням встановлених у вказаній постанові суду обставин, а також на підставі наявних у цій справі документів, суд встановив, що 08.06.2018 за результатами проведення процедури закупівлі між Міністерством оборони України (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Італтекс Меріно» (постачальник) укладено договір № 286/3/18/213 про поставку товарів для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби.

Відповідно до умов договору постачальник зобов`язався поставити замовнику (18443300-9) головні убори (шапка зимова, вид 2) у кількості 20 000,00 штук вартістю 1 195 000,00 грн та у кількості 10 000,00 штук вартістю 5 975 000,00 грн, всього на загальну суму 2 151 000,00 грн, а замовник забезпечити приймання та оплату товару в асортименті, кількості, у строки (терміни), вказані у цьому договорі.

Постачальник не виконав взяті не себе зобов`язання щодо своєчасного постачання продукції відповідно до умов укладених додаткових угод до Договору. Неналежне виконання підтверджується рішенням Господарського суду Чернігівської області від 10.02.2020 у справі № 927/951/19, яке набрало законної сили 11.03.2020.

Бенефіціар звертався до ПАТ «РВС БАНК» з вимогою № 286/6/46 від 03.01.2019 щодо сплати гарантійного платежу у розмірі 107 550,00 грн відповідно до умов банківської гарантії від 10.05.2018 № 2746-18Г, у межах строку гарантії, і останнім відмовлено листом № 104/19-БТ від 22.01.2019 у розгляді вказаної вимоги, посилаючись на невідповідність вимоги умовам визначених гарантією.

На виконання вказаної постанови Банком сплачено на користь Бенефіціара (Міністерства оборони України) 107 550,00 грн суми гарантії меморіальним ордером № 163 від 06.08.2021 з призначенням платежу «сплата за гарантією № 2746-18Г від 10.05.2018 згідно з рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/20731/20».

АТ «РВС БАНК» звернулося до Товариства з обмеженою відповідальністю «Італтекс Меріно» з регресною вимогою № 1282/21-БТ від 06.08.2021 про відшкодування Банку всіх витрат за Гарантією та сплату Банку, зокрема, 107 550,00 грн грошових коштів за гарантією.

Вказана вимога була надіслана відповідачу 06.08.2021, що підтверджується описом вкладення у конверт № 190, накладною № 190 від 06.08.2021 та фіскальним чеком від 06.08.2021.

Зазначене відправлення відповідачем не отримано та повернуто на адресу позивача з відміткою відділення зв`язку «за закінченням терміну зберігання». Копія довідки відділення поштового зв`язку про причини повернення/досилання містить нечітку дату повернення поштової кореспонденції, а саме тільки перша цифра дати « 2_», місяць « 08», рік «21».

Регресна вимога позивача щодо сплати грошових коштів за гарантією була залишена відповідачем без належного виконання.

Доказів сплати коштів у розмірі 107 550,00 грн відповідач суду не надав.

Оцінка суду.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною першою ст. 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, гарантією.

Згідно зі ст. 560 Цивільного кодексу України, за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до частини першої ст. 200 Господарського кодексу України, гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні.

Порядок, умови надання та отримання банками гарантій та їх виконання регулюються Положенням про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 639 (далі - Положення), відповідно до пп. 9 п. 3 розділу І якого, гарантія - це спосіб забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого банк-гарант бере на себе грошове зобов`язання перед бенефіціаром сплатити кошти в разі настання гарантійного випадку. Зобов`язання банку-гаранта перед бенефіціаром не залежить від базових відносин, які забезпечуються такою гарантією (їх припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли посилання на такі базові відносини безпосередньо міститься в тексті гарантії.

Частинами першою, другою та третьою ст. 563 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії; вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі, до якої додаються документи, зазначені у гарантії, та вказується, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією.

Згідно ч. 1 ст. 569 Цивільного кодексу України гарант має право на зворотну вимогу (регрес) до боржника в межах суми, сплаченої ним за гарантією кредиторові, якщо інше не встановлено договором між гарантом і боржником.

За приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Щодо заявленої до стягнення суми 107 550,00 грн.

Як вбачається з умов п. 4.2 Договору про надання гарантії, якщо на вимогу Бенефіціара Банк виплачує кошти за Гарантією, Принципал зобов`язаний протягом 5 (п`яти) робочих днів, з моменту отримання одержання повідомлення від Банку, але не пізніше дня закінчення строку Гарантії, повністю відшкодувати Банку такі виплати та усі пов`язані з цим витрати Банку, у валюті Гарантії.

Банком сплачено на користь Бенефіціара (Міністерства оборони України) 107 550,00 грн суми гарантії меморіальним ордером № 163 від 06.08.2021 з призначенням платежу «сплата за гарантією № 2746-18Г від 10.05.2018 згідно з рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/20731/20».

АТ «РВС БАНК» звернувся до відповідача з регресною вимогою вих. № 1282/21-БТ від 06.08.2021 про відшкодування Банку всіх витрат за Гарантією та сплату Банку, зокрема, 107 550,00 грн грошових коштів за гарантією.

Вказаний лист-вимога не був вручений відповідачу та повернутий позивачу з відміткою відділення поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання».

Проте сам по собі факт неотримання відповідачем кореспонденції, яку позивач надіслав на офіційну адресу відповідача, не може вважатися поважною причиною невиконання дій, обумовлених таким поштовим відправленням, оскільки викликаний не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Через неналежну якість копії довідки відділення поштового зв`язку про причини повернення/досилання, яку позивачем додано до суду в якості доказу, неможливо встановити точну дату такого повернення. З наданої копії можливо встановити тільки першу цифру дати « 2_», місяць « 08», рік « 21» повернення поштової кореспонденції.

Відповідно до приписів ст. 13, 74 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Згідно ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Оскільки позивачем надано суду копію довідки відділення поштового зв`язку неналежної якості, усі негативні наслідки цього повинні покладатися на нього, а тому суд доходить висновку, що позивачем не доведено точну дату повернення вимоги.

Отже, датою проставлення відділенням поштового зв`язку відмітки про невручення (повернення) регресної вимоги позивача № 1282/21-БТ від 06.08.2021 суд оцінює лише як період не раніше 20 та не пізніше 29 числа серпня місяця 2021 року.

Згідно з роз`ясненнями, наведеними у п. 1.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» днем пред`явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв`язку і підприємством зв`язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред`явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення.

Таким чином, виконання відповідачем зобов`язання по відшкодуванню витрат банку, які сплачені за Банківською гарантією № 2746-18Г від 10.05.2018, з урахуванням п. 4.2 Договору про надання гарантії, повинно було здійснено у строк не пізніше 03.09.2021.

Відповідачем доказів відшкодування банку коштів, сплачених АТ «РВС БАНК» за Банківською гарантією № 2746-18Г від 10.05.2018 у розмірі 107 550,00 грн, суду не надано.

Оскільки відповідач у порушення ст. 525, 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України взятих на себе зобов`язань по Договору про надання гарантії не виконав та не відшкодував позивачу, сплачені ним за Банківською гарантією № 2746-18Г від 10.05.2018 грошові кошти, господарський суд вважає, що позовні вимоги у частині стягнення грошових коштів у сумі 107 550,00 грн є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Щодо заявлених до стягнення пені, 30 % річних.

Враховуючи порушення відповідачем строків відшкодування коштів, сплачених за Банківською гарантією № 2746-18Г від 10.05.2018, позивач нарахував та заявив до стягнення 30 % річних за період з 07.08.2021 по 27.09.2021 у сумі 4596,66 грн та 2504,59 грн пені за період з 07.08.2021 по 27.09.2021.

Умовами п. 4.2. Договору про надання гарантії сторонами передбачено, що якщо на вимогу Бенефіціара Банк виплачує кошти за Гарантією, Принципал зобов`язаний протягом 5 (п`яти) робочих днів, з моменту отримання одержання повідомлення від Банку, повністю відшкодувати Банку такі виплати. До повного такого відшкодовування Принципал сплачує Банку проценти від суми боргу в розмірі 30% (тридцять) процентів річних (за методом факт/факт (фактична кількість днів у місяці/фактична кількість днів у році - 365(366)) у валюті Гарантії, за період з моменту виконання Банком вимоги Бенефіціара до моменту зарахування суми боргу на належні рахунки Банку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Обов`язок боржника сплачувати проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором, передбачається ст. 536 Цивільного кодексу України. При цьому згідно з ч. 2 цієї статті розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України у кредитному договорі може бути передбачено сплату процентів за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем і після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування.

Така правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №910/1238/17.

Відповідно до п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

За приписами ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Разом з тим, свобода договору не може мати абсолютний характер, законом можуть передбачені певні обмеження свободи договору, в тому числі і свободи сторін щодо визначення умов договору.

Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/12876/19 від 01.06.2021.

Отже, сплата відповідачем процентів у розмірі 30 %, як передбачено в Договорі про надання гарантії, за своєю правовою природою є процентами за користування грошовими коштами та право їх нарахування припиняється у строк 5 робочих днів з моменту отримання вимоги банку, тобто до початку прострочення грошового зобов`язання.

У разі прострочення боржником грошового зобов`язання настає відповідальність, передбачена ст. 625 Цивільного кодексу України, зокрема у вигляді сплати 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Договором про дання гарантії не передбачено сплату відповідачем процентів річних у розмірі 30 % за прострочення виконання грошового зобов`язання. Більш того, позивач у позовній заяві зазначив про нарахування 30 % річних на підставі п. 4.2 Договору про надання гарантії, які є процентами за користування чужими грошовими коштами; проценти річних на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України позивач не нараховував та не заявляв до стягнення.

Пунктом 5.1 Договору про надання гарантії сторонами погоджено, що за порушення строків повернення Банку коштів, сплачених Банком за Гарантією/сплати процентів, комісій та/або інших платежів за цим Договором, Принципал сплачує Банку пеню від суми заборгованості у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочки, що діяла в період, за який нараховується пеня.

Частина 1 ст. 216 Господарського кодексу України передбачає, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 624 Цивільного кодексу України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Зі ст. 230 Господарського кодексу України випливає, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з п. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Щодо періоду нарахування 30 % річних та пені.

За загальним принципом, що також відображено в ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Оскільки, як встановив суд, вимога Банку не була отримана відповідачем, проте зважаючи на неможливість встановлення точної дати її невручення відділенням поштового зв`язку через надання позивачем відповідних доказів неналежної якості, тобто через недоведеність відповідних обставин саме з вини позивача, суд вважає за необхідне тлумачити сумніви щодо такої дати на користь відповідача, а саме для нарахування 30 % річних застосовувати найранішу дату - 20.08.2021, а для нарахування пені найпізнішу 29.08.2021.

Таким чином, враховуючи 5-ти денний строк для відшкодування гарантійних виплат Банку та з урахуванням дати сплати банком коштів за гарантією, суд застосовує період нарахування 30 % річних з 07.08.2021 по 31.08.2021, період нарахування пені з 04.09.2021 по 27.09.2021.

За перерахунком суду, розмір 30 % річних, з урахуванням визначеного судом періоду нарахування, становить 2209,93 грн, а отже є меншим, ніж нараховано та заявлено до стягнення позивачем, відтак позовні вимоги у частині стягнення 30 % річних підлягають частковому задоволенню у зазначеному судом розмірі.

За перерахунком суду, розмір пені, з урахуванням визначеного судом періоду, становить 1184,52 грн, а отже є меншим, ніж нараховано та заявлено до стягнення позивачем, відтак позовні вимоги у частині стягнення пені підлягають частковому задоволенню у зазначеному судом розмірі.

Висновки суду.

Доказами у справі, відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків (ч. 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Інші докази та пояснення учасників справи судом до уваги не приймаються, оскільки не спростовують вищевикладені висновки суду.

За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", Серявін та інші проти України обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом було вжито усіх заходів для забезпечення реалізації сторонами своїх процесуальних прав та з`ясовано усі питання, винесені на його розгляд.

За наведених у їх сукупності обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо судових витрат.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач за подання позовної заяви сплатив 2270 грн судового збору.

Отже, розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача в частині задоволених позовних вимог, становить 2196,61 грн.

Керуючись ст. 14, 73-80, 86, 129, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1.Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Італтекс Меріно» (, вул. Івана Мазепи, 66, м. Чернігів, 14017) на користь Акціонерного товариства «РВС Банк» (, вул. Введенська, 29/58, м. Київ, 04071) 107 550,00 грн грошових коштів, 1184,52 грн пені, 2209,93 грн 30 % річних та 2196,61 грн витрат зі сплати судового збору.

3. У решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду у строки, визначені ст. 256 цього Кодексу.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя В. В. Шморгун