ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" листопада 2021 р.м. ХарківСправа № 922/3597/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аріт К.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФЕРОЕКС", м.Запоріжжя
до Державного підприємства "Харківський машинобудівний завод "ФЕД", м.Харків
про стягнення 155871,41 гривень
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ФЕРОЕКС" звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Державного підприємства "Харківський машинобудівний завод "ФЕД" про стягнення 155871,41 грн., з яких: 154750,00 грн. основного боргу; 154,75 грн. втрат від інфляції; 966,66 грн. 3% річних за договором №5684/21-1650 купівлі-продажу від 26.04.21, за яким відповідач не розрахувався за поставлений позивачем товар (нікель катодний Н-1).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 10.09.2021 року відкрито провадження у справі №922/3597/21 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Судом встановлено, що ухвала суду отримана відповідачем 14.09.2021 року, що підтверджується поштовим повідомленням.

Однак, відповідач своїми процесуальними правами не скористався, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не подав, відзив на позов не надав.

Частиною 4 статті 13 ГПК України закріплено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

При цьому, за висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

26.04.2021 року між ТОВ «ФЕРОЕКС» (Позивач, Продавець) та ДП «ХМЗ «ФЕД» (Відповідач, Покупець) був укладений договір №5684/21-1650 купівлі-продажу (далі - Договір), відповідно до умов якого Продавець зобов`язався передати у власність Покупця нікель катодний Н-1 (далі - Товар), в номенклатурі, кількості за ціною і на суму, згідно спе цифікації №1, що є невід`ємною частиною цього договору, а Покупець прийняв на себе зо бов`язання прийняти та оплатити товар на умовах визначених договором (п.1.1. договору).

В рамках договору сторонами складено Специфікацію №1 на суму 174750,00грн.

На підставі укладеного Договору, відповідно до специфікації №1, позивачем на адресу відповідача був поставлений товар на суму 174750,00 грн., що підтверджується видатковою накладною РН-0000260 від 18.05.2021 року на суму 174750,00 грн.

Товар отримано відповідачем на підставі довіреності №609 від 18.05.2021 року, без будь-яких запере чень щодо кількості та/або якості товару.

Доставка товару здійснена перевізником TOB «ТК «САТ», що підтверджується ТТН №007009695 від 18.05.2021 року. Крім цього, на підтвердження отримання товару Продавцем (як замовником перевезення) скла дено ТТН №41691 від 18.05.2021 року, яка містить підпис уповноваженої особи Покупця та відбиток печатки, що свідчить про факт отримання товару.

Згідно з п.2.3. Договору оплата за поставлений товар здійснюється Покупцем протягом 30 календарних днів з моменту отримання товару.

Для оплати поставленого товару відповідачу пред`явлений рахунок-фактура №СФ-0000272 від 18.05.2021 року.

Отже, з урахуванням узгоджених умов договору та строків поставки товару, відповідач повинен був провести оплату за поставлений товар по видатковій накладній №РН-0000260 від 18.05.2021 року, в строк не піз ніше 17.06.2021 року.

Проте, даний обов`язок з боку відповідача виконано частково.

Всього відповідачем сплачено за поставлений товар 20000,00 грн. (платіжне доручення №4876 від 01.07.21 на суму 10000,00 грн. та платіжне доручення №5844 від 04.08.21 на суму 10000,00 грн.).

Враховуючи здійснені відповідачем оплати, на день подання позову, основана заборгованість за по ставку товару складає 154750,00 грн. (174750,00 - 20000,00 = 154750,00).

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

У ч.1 ст.174 Господарського кодексу України (далі - ГК України) закріплено, що господарський договір є підставою виникнення господарських зобов`язань.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.1 ст.175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч.1 ст.193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Ст.692 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Позивачем було дотримано порядок виконання умов Договору та поставлено відповідачу товар, що підтверджується матеріалами справи: видатковою накладною, довіреністю, ттн (а.с.22-26).

Відповідач здійснив оплату за отриманий товар лише частково в сумі 20000,00грн. (а.с.27-28).

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

На виконання умов договору позивач свої зобов`язання по поставці товару виконав у повному обсязі згідно з умовами договору, повернень товару або претензій щодо кількості та якості товару від відповідача не надходило.

Відповідно до вимог ст.ст.610-612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Приймаючи до уваги те, що відповідач не вчинив необхідних дій, передбачених сторонами у договорі та повністю не розрахувався за поставлений товар у визначений умовами договору строк, доказів протилежного суду не надав, суд дійшов висновку, що останній є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання за Договором на суму 154750,00 грн.

Щодо стягнення 154,75 грн. втрат від інфляції та 966,66 грн. 3% річних.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що прострочення відповідачем оплати починається з 18.06.2021 року.

Позивачем на суму боргу в розмірі 154750,00 грн. нараховано 3% річних за період з 18.06.2021 року по 01.09.2021 року в розмірі 966,66 грн., та інфляційні - за липень 2021 року в розмірі 154,75 грн.

Перевіривши відповідні розрахунки позивача (а.с.10) за допомогою програми "Законодавство", суд зазначає про їх вірність та відповідність вимогам чинного законодавства України.

Отже, позовні вимоги в частині стягнення 154,75 грн. втрат від інфляції та 966,66 грн. 3% річних підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч.1 ст.79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Згідно з ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Підсумовуючи вищевикладене, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, суд дійшов висновку про обґрунтованість та правомірність заявлених позовних вимог, отже, позов підлягає повному задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується положеннями ст.129 ГПК України, відповідно до яких, судовий збір покладається на відповідача, з вини якого виник спір.

Щодо витрат на правничу допомогу суд встановив наступне.

Відповідно до ч.2 ст.126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч.8 ст.129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

04.10.2021 року позивач надав до суду заяву (вх.№23176) про стягнення з відповідача 5000,00 грн. витрат на правничу допомогу з доказами понесених витрат, а саме: договір від 27.08.21 про надaння правової допомоги, акт приймання-передачi виконаних робіт від 29.09.21, платіжне доручення.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Як передбачено ч.1 ст.126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Судом встановлено, що позивачем та адвокатським об`єднанням "КФК" укладено договір про надання правничої правової допомоги від 27.08.2021 року, відповідно до умов якого 29.09.2021 року складено Акт приймання-передачі послуг на загальну суму 5000,00 грн.

Згідно з ч.4 ст.129 ГПК України інші судові витрати (в т.ч. пов`язані з наданням професійної правничої допомоги) покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Частиною 5 цієї ж статті встановлено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес,

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо,

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Позивач просить стягнути з відповідача 5000,00 грн. витрат на правничу допомогу, на підставі акту приймання-передачі наданої правової допомоги.

Обсяг наданих адвокатом послуг підтверджується наявними в матеріалах справи договором про надання правової допомоги, актом приймання-передачі наданих послуг, платіжним дорученням.

Отже, позивачем надані до суду належні докази на підтвердження виконання наданих послуг з правничої допомоги.

Відповідачем клопотання про зменшення даних витрат не надано.

На підставі викладеного, з урахуванням повного задоволення позовних вимог, судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст.13, 73-74, 76-80, 86, 123, 126, 129, 232-233, 237-238, 240-241, 247, 251, 252 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства "Харківський машинобудівний завод "ФЕД" (адреса: 61023, м.Харків, вул.Сумська, буд.132; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФЕРОЕКС" (адреса: 69035, м.Запоріжжя, вул.Незалежної України/вул.Михайла Гончаренка, буд.66/5, кв.42; ) 155871,41 грн., з яких: 154750,00 грн. основного боргу, 154,75 грн. втрат від інфляції, 966,66 грн. 3% річних; крім того, 2338,07 грн. судового збору, 5000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "22" листопада 2021 р. (враховуючи перебування судді на лікарняному з 25.10.21 по 16.11.21).

Суддя К.В. Аріт