РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.11.2021Справа № 910/13677/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., розглянувши матеріали справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Буд Системи" до товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельний альянс "Преміумжитлобуд" про стягнення 7 195,44 грн,

без виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У серпні 2021 року товариство з обмеженою відповідальністю "Буд Системи" (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельний альянс "Преміумжитлобуд" (далі - Підприємство) заборгованості в розмірі 87 195,44 грн, з яких: 69 714,43 грн - основний борг, 4 732,94 грн - пеня, 6 971,44 грн - штраф, 1 272,05 грн - три проценти річних, 4 504,58 грн - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань з оплати поставленого позивачем товару за договором поставки товару від 21 грудня 2020 року № БС-0216.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25 серпня 2021 року позовну заяву Товариства залишено без руху, встановлено позивачу строк та спосіб усунення виявлених недоліків.

10 вересня 2021 року до суду надійшли документи позивача для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15 вересня 20211 року відкрито провадження в справі № 910/13677/21 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

Крім того, цією ухвалою відповідачу було визначено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення копії даної ухвали.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, у порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини 4 статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини 11 статті 242 ГПК України, у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі, судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

За змістом статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" місцезнаходження юридичної особи визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

У силу положень статті 10 наведеного Закону, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи та про його право подати відзив на позовну заяву, копія ухвали суду від 15 вересня 2021 року про відкриття провадження у справі № 910/13677/21 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в позовній заяві та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, а саме: 03039, місто Київ, провулок Руслана Лужевського, будинок 14, корпус 7, офіс 32/10.

Копія зазначеної ухвали була отримана відповідачем 8 жовтня 2021 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 690.

Проте Підприємство в установлений строк відзиву на позов не подало, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не направило.

Положеннями частини 9 статті 165 ГПК України передбачено, що в разі ненадання відповідачем відзиву в установлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

19 жовтня 2021 року до суду через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва від позивача на виконання вимог ухвали суду про відкриття провадження у справі надійшло письмове підтвердження про те, що станом на 19 жовтня 2021 року розмір позовних вимог не змінився та становить 87 195,44 грн.

Зважаючи на те, що Підприємство належним чином було повідомлене про розгляд даної справи, а також враховуючи наявність достатньої кількості документів для її розгляду по суті, суд дійшов висновку про розгляд цієї справи за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

21 грудня 2020 року між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як покупцем, був укладений договір поставки товару № БС-0216, відповідно до умов якого Товариство зобов`язалось поставляти (передавати) у власність Підприємства, а останнє - приймати та оплачувати будівельні матеріали, що визначені вказаною угодою.

Даний правочин підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками цих суб`єктів господарювання.

Умовами пункту 1.2. вказаної угоди передбачено, що найменування, одиниця виміру, ціна за одиницю товару, що підлягає поставці за вказаним договором, його часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами за згодою сторін визначаються в рахунках-фактурах та видаткових накладних. За окремою домовленістю сторонами складається специфікація на поставку однієї або більше партій товару за цим договором.

Згідно з пунктами 4.1. договору постачання товару здійснюється окремими партіями. Партією товару вважається обсяг товару, передача якого оформлена однією видатковою накладною або товарно-транспортною накладною (пункт 4.1.1. вказаної угоди).

Пунктом 5.1. договору передбачено, що розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюються Підприємством шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позивача на умовах відстрочення платежу строком 14 (чотирнадцять) календарних днів з дати поставки товару.

Відповідно до пунктів 9.1., 9.2. цього договору останній вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення їх печатками й діє до 31 грудня 2021 року.

Судом встановлено, що позивач на виконання укладеного правочину 24 грудня 2020 року поставив відповідачу дві партії товару на загальну суму 139 428,86 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями відповідних видаткових накладних, підписаних уповноваженими представниками сторін та скріплених печатками цих юридичних осіб, зокрема: від 24 грудня 2020 року № 4825 на суму 69 714,43 грн та від 24 грудня 2020 року № 4826 на суму 69 714,43 грн.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань щодо поставки спірного товару за наведеними видатковими накладними також свідчить відсутність з боку покупця претензій та повідомлень про порушення постачальником умов договору.

Всупереч умовам укладеного договору відповідач 24 грудня 2021 року лише частково сплатив вартість поставленого товару в розмірі 69 714,43 грн, що підтверджується копією доданої до матеріалів справи банківської виписки про рух грошових коштів по рахунку Товариства за період з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року. Таким чином розмір заборгованості становить 69 714,43 грн.

З метою досудового врегулювання спору Товариство зверталось до відповідача з претензією від 29 липня 2021 року № 29/07 щодо сплати заборгованості за договором поставки № БС-0216 на суму 69 714,43 грн, проте дана вимога була залишена Підприємством без відповіді та задоволення.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

У частині 2 статті 712 ЦК України зазначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу (частина 1 статті 694 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Судом встановлено, що умовами укладеного між сторонами договору передбачено право відповідача здійснювати оплату поставленого товару на умовах відстрочення платежу на чотирнадцять календарних днів. Беручи до уваги те, що поставка товару мала місце 24 грудня 2020 року, оплата мала бути здійснена до 8 січня 2021 року включно. Такий висновок суду ґрунтується на тому, що чотирнадцятий день строку відстрочення платежу припадає на 7 січня 2021 року, який є святковим, а тому, в силу приписів частини 5 статті 254 ЦК України, днем закінчення строку є перший за ним робочий день - 8 січня 2021 року.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідач своїх зобов`язань за укладеним між сторонами договором у повному обсязі в установлений цим правочином строк не виконав, допустивши наявність заборгованості за поставлений товар в загальному розмірі 69 714,453 грн.

На підтвердження наявності заборгованості відповідача позивач надав до матеріалів справи копії первинних документів, що підтверджують факт поставки товару на спірну суму, зокрема, підписаних уповноваженими представниками та скріплених печатками обох сторін видаткових накладних.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, на момент прийняття рішення не надав суду будь-яких документів, що свідчать про погашення вказаної заборгованості.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що позовна вимога Товариства про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 69 714,43 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Також у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки позивач просив суд стягнути з Підприємства пеню в загальному розмірі 4 732,94 грн за період з 8 січня 2021 року по 8 липня 2021 року, 6 971,44 штрафу, інфляційні втрати в розмірі 4 504,58 грн за період з 8 січня 2021 року по 17 серпня 2021 року, а також суму трьох процентів річних, що складає 1 272,05 грн за вказаний період.

Положенням пункту 6.1. договору визначено, що у випадку порушення зобов`язання, що виникло з цього договору, сторона несе відповідальність, визначену даною угодою та чинним законодавством України.

Згідно із підпунктами 6.4.1.-6.4.2. пункту 6.4. договору за порушення строків розрахунків, встановлених цим договором, відповідач сплачує Товариству пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла протягом простроченого періоду, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, а також штраф у розмірі 10 % від ціни неоплаченої партії Товару, що сплачується додатково до пені у випадку порушення строків оплати понад 10 календарних днів.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Приписами статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

У той же час суд звертає увагу на положення частини 6 статті 232 ГК України, за якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Із наданого позивачем розрахунку суми пені вбачається, що нарахування вказаної штрафної санкції здійснено за період з 8 січня 2021 року по 8 липня 2021 року на суму заборгованості, яка існувала в зазначений ним період прострочення.

Здійснивши перерахунок заявленої позивачем до стягнення пені з урахуванням встановленого вище початку періоду прострочення, тобто з 9 січня 2021 по 8 липня 2021 року, суд дійшов висновку, що до стягнення з відповідача підлягає 4 710,02 грн, а тому позовна вимога про стягнення з Підприємства обрахованої пені підлягає задоволенню частково.

Разом із цим, нарахований на підставі вищенаведеного пункту договору штраф у розмірі 6 971,44 грн відповідає зазначеним приписам законодавства та положенням даної угоди, а тому вимога позивача про стягнення з Підприємства вказаної суми штрафу підлягає задоволенню в повному обсязі.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача трьох процентів річних у розмірі 1 272,05 грн та 4 504,58 грн інфляційних втрат за період з 8 січня 2021 року по 17 серпня 2021 року суд встановив наступне.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням наведених вище обставин щодо визначення початку періоду прострочення зобов`язання, суд вважає за можливе здійснити власний розрахунок суми трьох процентів річних та інфляційних втрат за період з 9 січня 2021 року по 17 серпня 2021 року.

За розрахунком суду за вказаний період сума трьох процентів річних становить 1 266,32 грн, інфляційних втрат - 4 356,14 грн.

За таких обставин позовні вимоги про стягнення з відповідача трьох процентів річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню частково.

Приписами частини 1 статті 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, вимоги Товариства підлягають частковому задоволенню, а саме: у частині стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 69 714,43 грн, пені у розмірі 4 710,02 грн, 6 971,44 грн штрафу, трьох процентів річних у розмірі 1 266,32 грн та 4 356,14 грн інфляційних втрат. У задоволенні позовних вимог про стягнення з Підприємства 22,92 грн пені, 5,73 грн трьох процентів річних та 148,44 грн інфляційних втрат слід відмовити.

З урахуванням положень статті 129 ГПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, у своїй позовній заяві Товариство просило суд стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Відповідно до частини 1 статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема до них належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами 2, 3 статті 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 8 статті 129 ГПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу Товариством долучено до матеріалів справи копії: договору про надання правової допомоги від 1 травня 2020 року № 3/20, укладеного з адвокатським об`єднанням "Нєчаєв і партнери", договору про внесення змін до договору про надання правової допомоги від 31 грудня 2020 року , акту про надані юридичні послуги за договором про надання правової допомоги від 17 серпня 2021 року на загальну суму 8 800,00 грн, рахунку від 17 серпня 2021 року № 80 на суму 8 800,00 грн, банківської виписки про рух грошових коштів за 17 серпня 2021 року, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 30 січня 2015 року серії КВ № 004311. Також до матеріалів справи долучений оригінал ордера від 17 серпня 2021 року серії КВ № 063551 про надання правової допомоги адвокатом вказаного адвокатського об`єднання - Осіпчуком Віталієм Юрійовичем.

За умовами договору від 1 травня 2020 року № 3/20 позивач доручив, а адвокатське об`єднання взяло на себе зобов`язання надавати клієнту правову допомогу на умовах, визначених цим договором. Надання правової допомоги за цим договором полягає в наданні адвокатським об`єднанням юридичних послуг із захисту прав, свобод і законних інтересів клієнта, здійснення адвокатським об`єднанням в інтересах клієнта юридичних і фактичних дій (пункт 1.1. та 1.2. вказаного договору).

За змістом пунктів 3.3. та 3.4. вказаної угоди на підставі даних обліку часу, який веде адвокатське об`єднання, воно щомісячно складає акт про надання юридичних послуг у відповідному місяці та направляє його клієнту. Винагорода (гонорар) за надані юридичні послуги сплачується клієнтом на підставі рахунків.

У попередньому (орієнтовному) розрахунку суми судових витрат, які поніс і які очікує понести позивач у зв`язку із розглядом справи, наведений опис послуг адвоката та їх вартість. За попереднім розрахунком, загальна орієнтовна сума витрат на професійну правничу допомогу складала 8 800,00 грн.

На підтвердження виконання робіт, обумовлених договором про надання правової допомоги від 1 травня 2020 року № 3/20, Товариство подало акт про надані юридичні послуги за договором про надання правової допомоги від 17 серпня 2021 року, відповідно до якого вартість таких послуг становить 8 800,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд встановив, що витрати позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 8 800,00 грн є пов`язаними з розглядом даної справи, їх розмір є обґрунтованим, співмірним із складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Заявлена сума витрат не перевищує їх попереднього орієнтовного розрахунку, наданого суду (протилежного відповідачем не доведено належними та допустимими доказами).

За таких обставин, беручи до уваги часткове задоволення пред`явлених Товариством позовних вимог, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині покладення на Підприємство 8 782,13 грн витрат на правову допомогу адвоката, тобто пропорційно розміру задоволеним позовним вимогам.

Керуючись статтями 86, 123-126, 129, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельний альянс "Преміумжитлобуд" (03039, місто Київ, провулок Руслана Лужевського, будинок 14, корпус 7, офіс 32/10; ідентифікаційний код 43065794) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Буд Системи" (01013, місто Київ, Набережно-Печерська дорога, будинок 9-А; ідентифікаційний код 40443988) суму основного боргу в розмірі 69 714 (шістдесят дев`ять тисяч сімсот чотирнадцять) грн 43 коп., 4 710 (чотири тисячі сімсот десять) грн 02 коп. пені, 6 971 (шість тисяч дев`ятсот сімдесят одну) грн 44 коп. штрафу, три проценти річних у розмірі 1 266 (одна тисяча двісті шістдесят шість) грн 32 коп., 4 356 (чотири тисячі триста п`ятдесят шість) грн 14 коп. інфляційних втрат, судовий збір у розмірі 2 265 (дві тисячі двісті шістдесят п`ять) грн 39 коп. та 8 782 (вісім тисяч сімсот вісімдесят дві) грн 13 коп. витрат на правову допомогу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 29 листопада 2021 року.

Суддя Є.В. Павленко