ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2021 року м.Дніпро Справа № 904/5739/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Антоніка С.Г.,

суддів: Орєшкіної Е.В., Березкіної О.В.

Секретар судового засідання Грачов А.С.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" на рішення

Господарського суду Дніпропетровської області від 06.04.2021 ( суддя Фещенко Ю.В., повний текст рішення складено 07.04.2021р.), у справі № 904/5739/19

за позовом Акціонерного товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (м. Київ)

до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" (м.Дніпро)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" (м.Дніпро)

про стягнення суми інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язань за договором купівлі-продажу природного газу № 13-137-ВТВ від 04.01.2013 року у розмірі 11 988 369 грн. 84 коп. та визнання недійсним правочину у вигляді заяви Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 21.12.2019 року № 490007.2-Сл-20938-1219

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою (з урахуванням заяви про уточнення позову), в якій просить суд стягнути з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" (далі - відповідач) суму інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язань за договором № 13-137-ВТВ від 04.01.2013 у розмірі 11 988 369 грн. 84 коп. та визнати недійсним правочин у вигляді заяви Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" від 21.12.2019 № 490007.2-Сл-20938-1219 про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог на суму 11 988 369 грн. 84 коп.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 06.04.2021 у задоволенні клопотання Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" про закриття провадження у справі відмовлено. Позов задоволено. Визнано недійсним правочин у вигляді заяви Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" (49000, м. Дніпро, вулиця Шевченка, будинок 2; ідентифікаційний код 03340920) від 21.12.2019 № 490007.2-Сл-0938-1219 про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог на суму 11 988 369 грн. 84 коп. Стягнуто з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - 11 988 369 грн. 84 коп. - інфляційних втрат.

Приймаючи оскаржуване рішення, господарський суд послався на те, що в даному випадку, АТ "НАК "Нафтогаз України" не визнавало обов`язку зі сплати заборгованості, що є предметом правочину про зарахування зустрічних однорідних вимог, оформленого заявою від 21.12.2019, у зв`язку з чим відсутня безспірність заявлених однорідних вимог, як одна з обов`язкових умов для здійснення зарахування. Крім того, господарський суд вказав, що заявлені позивачем до стягнення інфляційні втрати за період з січня 2019 року по квітень 2019 року в сумі 11 988 369 грн. 84 коп. є арифметично правильними та такими, що відповідають сумі заборгованості та періоду нарахування

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулося Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз".

Апеляційна скарга обгрунтована наступним:

- суд відхилив всі докази, які були надані відповідачем на підтвердження правомірності проведеного зарахування однорідних зустрічних вимог, не наводячи жодного доказу зі сторони АТ «НАК «Нафтогаз України», пославшись лише на незгоду позивача із проведеним зарахуванням;

- в рамках справи №910/9617/20 досліджувалися, зокрема, дійсність зобов`язань АТ «Нафтогаз України» перед ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» в сумі ,16грн. за договорами від 30.06.2015 №15-709-Н, від 30.12.2015 №16-106-Н, від 28.10.2016 №16-405-Н, від 12.04.2017 №17-204-Н, від 29.09.2017 №17-404-Н, від 05.11.2018 №18-504-Н, право вимоги за якими ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» відступило АТ «Дніпропетровськгаз», яке, в свою чергу, повідомило АТ`НАК «Нафтогаз України» про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог на суму 11988364,84грн., що є предметом спору у справі №904/5739/19;

- рішенням господарського суду міста Києва від 11.01.2021 у справі №910/9617/20 встановлено, що «доказів того, що договори про відступлення права вимоги визнані судом недійсними, матеріали справи не містять, неправомірність, а отже і недійсність даних правочинів не встановлена прямим приписом закону, тобто, дані договори є чинними, ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» станом на момент звернення з позовом до суду правомірно відступлено право вимоги в сумі 789 859 844,06 грн., у зв`язку з чим у нього відсутнє право вимоги до відповідача на вказану суму»;

- вимоги АТ «Дніпропетровськгаз» є безспірними, оскільки виникли на підставі договору від 06.12.2019 №06-12/19 відступлення права вимоги, укладеного між ТОВ «Дніпропетровськгаззбут» та АТ «Дніпропетровськгаз», який є діючим та не оскаржений;

- відповідачем до господарського суду було надано належні докази на підтвердження дійсності вимоги про зарахування однорідних зустрічних вимог, водночас, господарський суд не надав оцінку сутності заборгованості АТ «НАК «Нафтогаз України» перед ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» у вигляді переплати;

- суд не застосував до спірних правовідносин норми матеріального права, які підлягали застосуванню, а саме: положення постанови Кабінету Міністрів України від 27.02.2019 року №143;

- господарським судом неправомірно відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про призначення у даній справі судово-економічної експертизи з метою встановлення розміру заборгованості АТ «НАК «Нафтогаз України» перед АТ «Дніпропетровсьгаз»;

- судом необгрунтовано відхилено клопотання відповідача про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі №910/9617/20, оскільки питання дійсності вимоги є безпосереднім об`єктом дослідження у справі №910/9617/20, яка перебуває на розгляді в Північному апеляційному господарському суді;

- позивачем жодним чином не спростовано розміру переплати, яка виникла у позивача перед третьою особою;

- судом проігноровано документальне підтвердження факту розподілу з боку АТ «Дніпропетровськгаз» в адресу ТОВ «Дніпропетровськгаззбут» природного газу за нормою споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затвердженими постановою КМУ від 08.06.1996 №619, виставлення споживачам ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» до сплати суми вартості природного газу за нормами, відмінними від норм споживання, встановлених даною постановою та обгрунтованим розрахунком переплати ТОВ «Дніпропетровськгаз збут`на користь АТ «НАК «Нафтогаз України» у зв`язку із сплатою останньому суми вартості придбаного природного газу з розрахунку норм споживання, затверджених вищеозначеною постановою;

- задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, господарський суд необгрунтовано не врахував доводи АТ «Дніпропетровськгаз» щодо відсутності вини у несвоєчасному виконанні грошового зобов`язання, внаслідок чого відхилив клопотання про зменшення розміру інфляційних втрат до 1,00грн.

Просить рішення господарського суду скасувати та прийняти нове, яким в позові відмовити, заяву Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання недійсним правочину залишити без задоволення.

Третя особа у відзиві на апеляційну скаргу просила рішення господарського суду скасувати та відмовити в задоволенні позову.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просив рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

09.09.2021 року відповідач подав до Центрального апеляційного господарського суду клопотання про закриття провадження у справі на підставі Закону від 14 липня 2021 року № 1639-ІХ "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", яким передбачено списання інфляційних нарахованих на реструктуризовану заборгованість.

Дане клопотання задоволенню не підлягає, так як відповідно до вимог вказаного Закону, для реструктуризації заборгованості необхідно включення підприємства до Реєстру, а заявник на час розгляду справи не включений до реєстру.

09.09.2021 року відповідач подав до Центрального апеляційного господарського суду клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №640/3438/21 за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Кабінету Міністрів України про визнання протиправним і нечинним абз. 4 п. 2 постанови №143 від 27.02.2019.

Оскільки у справі №904/5739/19 достатньо доказів для в встановлення всіх обставин справи, колегія суддів дійшла висновку про відхилення клопотання представника відповідача про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 640/3438/21, яка розглядається Окружним адміністративним судом міста Києва.

Крім того, якщо при розгляді справи № 640/3438/21 будуть встановлені істотні для справи № 904/5739/19 обставини, які не були і не могли бути відомі на час розгляду останньої, то це буде підставою для перегляду рішення за ново виявленими обставинами.

09.09.2021 року до Центрального апеляційного господарського суду надійшло клопотання відповідача про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили рішенням суду у справі №904/1210/18 за позовом Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаззбут» про стягнення 60493442,45грн. пені, 13939822,28грн. трьох процентів річних та 49721769,08грн. інфляційних втрат.

Вказане клопотання задоволенню не підлягає, оскільки предметом спору у справі №904/1210/18 є стягнення заборгованості з ТОВ «Діпропетровськгаззбут», між тим в межах даної справи досліджується, зокрема, недійсність правочину у вигляді заяви Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" від 21.12.2019 № 490007.2-Сл-0938-1219 про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог на суму 11 988 369 грн. 84 коп. Отже, ці дві справи не є взаємопов`язаними та результат розгляду справи №904/1210/18 жодним чином не вплине на розгляд даної справи.

12.11.2021 року до Центрального апеляційного господарського суду надійшло клопотання відповідача про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили рішенням суду у справі №640/31815/21, яке обгрунтовано тим, що заборгованість, відносно якої АТ "НАК "Нафтогаз України" подано позовну заяву, з прийняттям Закону від 14 липня 2021 року № 1639-ІХ "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" вже не є заборгованістю АТ "Дніпропетровськгаз" перед АТ "НАК "Нафтогаз України", а є предметом взаєморозрахунків між учасниками ринку природного газу, яка буде проведена у спосіб, встановлений цим Законом, а саме за рахунок видатків державного бюджету, однак, внаслідок бездіяльності НКРЕКП не може бути врегульована у встановлений Законом спосіб. Тільки за результатами розгляду адміністративної справи №640/31815/21 щодо бездіяльності НКРЕКП та включення АТ "Дніпропетровськгаз" до Реєстру, заборгованість у справі №904/5739/19 зможе бути врегульована у спосіб, передбачений Законом.

Вказане клопотання задоволенню не підлягає, оскільки відсутні обставини об`єктивної неможливості розгляду даної справи до вирішення спору у справі №640/31815/21.

Крім того, відповідно до Закону "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" підлягає врегулюванню заборгованість суб`єктів ринку природного газу, в тому числі підтверджена рішенням суду.

Як випливає з ст.4 - 6 Закону,врегулювання заборгованості та реструктуризація можлива лише після включення підприємства до реєстру. І на реструктуризовану заборгованість не нараховуються пеня., інфляційні, річні. А нараховані, в тому числі підтверджені судовими рішеннями, які набрали законної сили, що обліковуються учасниками процедури погашення заборгованості та не сплачені станом на розрахункову дату, підлягають списанню.

Отже при наявності підстав, передбачених вищезазначеним Законом, сума інфляційних за даним рішенням, може бути списана.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 29.04.2021 року відкрито апеляційне провадження у справі 904/5739/19. Розгляд справи призначений у судовому засіданні.

Згідно з ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, що стосуються фактів, викладених в апеляційній скарзі, в межах доводів та вимог апеляційної скарг, зазначає наступне.

Як встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи, в провадженні Господарського суду Дніпропетровської області перебувала справа №904/4470/16 за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" про стягнення 348 222 726 грн. 62 коп. заборгованості за природний газ, 51 305 898 грн. 24 коп. пені, 3 583 797 грн. 82 коп. 3% річних та 9 972 484 грн. 42 коп. інфляційних втрат.

За результатами розгляду даної справи, Господарським судом Дніпропетровської області прийнято рішення від 28.07.2016, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог.

В подальшому, постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.10.2016 по справі № 904/4470/16 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 28.07.2016 у справі №904/4470/16 було скасовано та прийнято нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково та стягнуто з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 348 222 726 грн. 62 коп. заборгованості за природний газ, 3 583 797 грн. 82 коп. 3% річних, 9 972 484 грн. 42 коп. інфляційних втрат, 181 027 грн. 48 коп. витрат по сплаті судового збору.

Постановою Верховного Суду від 11.04.2018 по справі № 904/4470/16 постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.10.2016 по справі №904/4470/16 залишено в силі.

Під час прийняття вказаного судового рішення по справі № 904/4470/16 були встановлені, зокрема, такі обставини:

- 04.01.2013 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" (покупець) було укладено договір на купівлю-продаж природного газу № 13-137-ВТВ (надалі - договір) відповідно пунктів 1.1 та 1.2 якого продавець зобов`язався передати у власність покупцю у 2013 році природний газ (далі - газ), а покупець зобов`язався прийняти та оплатити газ на умовах договору;

- відповідно до умов договору позивачем передано, а відповідачем прийнято за актами прийому-передачі природного газу протягом з січня 2013 року - грудень 2015 року природний газ на загальну суму 1 036 110 883 грн. 98 коп.;

- Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Дніпропетровськгаз" здійснило часткову оплату отриманого природного газу на загальну суму 687 888 157 грн. 36 коп.;

- апеляційний господарський суд вважав правомірними позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 348 222 726 грн. 62 коп. основного боргу, 3 583 797 грн. 82 коп. 3% річних за загальний період з 21.01.2016 по 13.05.2016 та 9 972 484 грн. 42 коп. інфляційних втрат за загальний період з лютого 2016 року по квітень 2016 року.

Вказане рішення суду набрало законної сили 05.10.2016.

Крім того, вказана вище заборгованість була предметом розгляду також у справі № 904/1209/18. Так, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2019 по справі № 904/1209/18, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 25.03.2019 та постановою Верховного Суду від 14.08.2019, зокрема, - стягнуто з Публічного акціонерного товариства з газопостачання та газифікації "Дніпропетровськгаз" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" суму 3% річних в розмірі 18 679 583 грн. 84 коп., інфляційну складову в розмірі 81 075 510 грн. 99 коп. (за період з травня 2016 року по січень 2018 року) та витрати зі сплати судового збору в розмірі 616 700 грн. 00 коп.

Як зазначає позивач, та ці обставини не заперечує відповідач, постанова Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 05.10.2016 у справі №904/4470/16 відповідачем виконана лише частково на суму 687 888 157 грн. 36 коп.; заборгованість складає 348 222 726 грн. 62 коп.

У цьому зв`язку, позивач на підставі статті 625 Цивільного кодексу України нарахував відповідачу інфляційні втрати за період прострочення з січня по квітень 2019 року в сумі 11 988 369 грн. 84 коп.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача з позовом до суду.

Крім того, в процесі розгляду справи судом першої інстанції відповідачем було подано клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю предмета спору, посилаючись на припинення грошового зобов`язання АТ "Дніпропетровськгаз" перед АТ "НАК "Нафтогаз України" у сумі 11 988 369 грн. 84 коп. за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013 № 13-137-ВТВ у справі № 904/5739/19. При цьому, як зазначив відповідача, він належним чином повідомив позивача про вчинення одностороннього заліку, шляхом направлення заяви про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 21.12.2019 № 490007.2-Сл-20938-1219, внаслідок якого його грошові зобов`язання перед АТ "НАК "Нафтогаз України" у справі № 904/5739/19 на загальну суму 11 988 369 грн. 84 коп. є припиненими. Право вимоги на зазначену суму відповідач набув, внаслідок укладення договору між ним (новий кредитор) та ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" (первісний кредитор) № 06-12/19 від 06.12.2019, за яким в порядку та на умовах, визначених договором, первісний кредитор відступив, а новий кредитор набув право вимоги боргу в сумі 11 988 369 грн. 84 коп., яке виникло у ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" в частині вартості отриманого природного газу по договорам № 16-106-Н від 30.12.2015, № 16-405-Н від 28.10.2016, № 17-204-Н від 12.04.2017, № 17-404-Н від 29.09.2017, №18-504-Н від 05.11.2018, за якими залишок заборгованості АТ "НАК "Нафтогаз України" перед ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" складає 998 829 206 грн. 34 коп.

В подальшому, позивачем у відповідності до частини 3 статті 237 Господарського процесуального кодексу України було подано заяву, в якій він просив суд визнати недійсним правочин у вигляді заяви Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" від 21.12.2019 № 490007.2-Сл-20938-1219 про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог на суму 11 988 369 грн. 84 коп., посилаючись на наступне:

- 16.12.2019 на адресу позивача надійшла вимога АТ "Дніпропетровськгаз" від 13.12.2019 № 490007.1-Ск-20531-1219 про виконання грошового зобов`язання, а саме вимога про сплату НАК "Нафтогаз України" на рахунок АТ "Дніпропетровсьгаз";

- зі змісту вимоги вбачається, що між ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" та АТ "Дніпропетровсьгаз" укладено договір про відступлення права вимоги № 06-12/19 від 06.12.2019. За умовами договору ТОВ "Дніпропетровськгаззбут" відступило на користь АТ "Дніпропетровськгаз" право вимоги до НАК "Нафтогаз України" щодо виконання грошового зобов`язання у сумі 11 988 369 грн. 84 коп.;

- позивач зазначає, що вказаний договір відступлення права вимоги не впливає на права та обов`язки НАК "Нафтогаз України", оскільки НАК "Нафтогаз України" не є стороною договору;

- 24.12.2019 на адресу позивача надійшла заява АТ "Дніпропетровськгаз" про припинення зобов`язання зарахування зустрічних однорідних вимог від 21.12.2019 №490007.2-Сл-20938-1219;

- заява АТ "Дніпропетровськгаз" про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 21.12.2019 № 490007.2-Сл20938-1219 впливає на права та інтереси НАК "Нафтогаз України", а тому позивач заявив про визнання такого правочину недійсним з підстав, передбачених частиною 1 статті 203 Цивільного кодексу України, частиною 1 та 3 статті 215 Цивільного кодексу України в поєднанні зі статтею 601 Цивільного кодексу України та статтею 203 Господарського кодексу України;

- на підставі частини 3 статті 237 Господарського процесуального кодексу України позивач заявив вимоги про визнання недійсним правочину у вигляді вказаної вище заяви АТ "Дніпропетровськгаз" про припинення зобов`язання зарахування зустрічних однорідних вимог від 21.12.2019 № 490007.2-Сл20938-1219;

- для зарахування зустрічних вимог необхідна безспірність вимог, які зараховуються, а саме: відсутність спору щодо змісту, умови виконання та розміру зобов`язань. За відсутності безспірності вимог відповідний спір має бути вирішений у судовому порядку з дотриманням вимог процесуального закону.

Відповідно до ст. ст. 202, 203 ГК України зобов`язання припиняється, зокрема зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони. До відносин щодо припинення господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

В силу ст. 601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Згідно ст. 602 ЦК України, не допускається зарахування зустрічних вимог:

1) про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю;

2) про стягнення аліментів;

3) щодо довічного утримання (догляду);

4) у разі спливу позовної давності;

5) в інших випадках, встановлених договором або законом.

За змістом названих правових норм залік можливий лише при наявності таких умов: вимоги сторін мають бути зустрічні, тобто такі, які випливають з двох різних зобов`язань між двома особами, де кредитор одного зобов`язання є боржником іншого, те саме повинно бути і з боржником; однорідні, зокрема можна зарахувати грошовий борг проти грошового, а також необхідно, щоб за обома вимогами настав вже строк виконання, оскільки не можна пред`явити до зарахування вимоги за таким зобов`язанням, яке не підлягає виконанню.

Таким чином, зобов`язання може бути припинено шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог за наявності умов, установлених статтею 601 Цивільного кодексу України, та за відсутності обставин, передбачених статтею 602 Цивільного кодексу України, за яких зарахування зустрічних вимог не допускається.

Зарахування є одностороннім правочином, для нього достатньо заяви однієї сторони.

При цьому, чинним законодавством не передбачено спеціальних вимог щодо форми заяви про зарахування зустрічних вимог як одностороннього правочину.

Отже вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв`язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов`язань із передачі родових речей, зокрема, грошей). Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо); 3) строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Разом з тим, ще одною важливою умовою для здійснення зарахування зустрічних вимог є безспірність вимог, які зараховуються, а саме відсутність спору щодо змісту, умови виконання та розміру зобов`язань.

Таким чином, для задоволення заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог слід встановити наявність таких умов: зустрічність вимог, однорідність цих вимог, строк виконання яких настав, та прозорість вимог, тобто відсутність спору між сторонами щодо характеру зобов`язання, його змісту та умов виконання, оскільки лише за наявності всіх умов у сукупності можливо здійснити таке зарахування.

В даному випадку, АТ "НАК "Нафтогаз України" не визнавало обов`язку зі сплати заборгованості, що є предметом правочину про зарахування зустрічних однорідних вимог, оформленого заявою від 21.12.2019, у зв`язку з чим відсутня безспірність заявлених однорідних вимог, як одна з обов`язкових умов для здійснення зарахування.

Відтак, як правильно встановив господарський суд, АТ "НАК "Нафтогаз України" не визнавало зобов`язань, які, за твердженням АТ "ОГС "Дніпропетровськгаз", виникли у нього на підставі договору відступлення права вимоги, укладеного АТ "ОГС "Дніпропетровськгаз" з ТОВ "Дніпропетровськгаз збут".

Крім того, відступлені відповідачу третьою особою вимоги на суму 11 988 369 грн. 84 коп. не підтверджені належними доказами. Так, долучені до матеріалів справи відповідачем постанови КМУ, акти приймання-передачі природного газу, протокол засідання Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, відеозапис такого засідання, листи, постанова про закриття кримінального провадження від 05.10.2020 та інші надані відповідачем докази не є належними доказами виникнення заборгованості АТ "НАК "Нафтогаз України" перед ТОВ "Дніпропетровськгаз збут", яка в подальшому була відступлена останнім АТ "ОГС "Дніпропетровськгаз".

Також колегія суддів відзначає, що правова природа вимоги відповідача до позивача у розмірі 11988369,84грн., невідома.

Заборгованість, яка заявлена відповідачем позивачу, не носить ясний та безспірний характер, зокрема, у зв`язку із відсутністю судового рішення, яке набрало законної сили і підтверджує заборгованість позивача перед відповідачем у розмірі 11988369,84грн.

Відповідачем не надано жодних доказів існування боргу позивача перед первісним кредитором ТОВ «Дніпропетровськгаззбут», його розміру.

Крім того, наявність спору між позивачем та ТОВ «Дніпропетровськгаззбут» щодо уступленої права вимоги суми підтверджується справою № 910/9617/20 в якій ТОВ «Дніпропетровськгаззбут» просить суд зобов?язати АТ "НАК "Нафтогаз України" визнати переплату у сумі 1 756 256 489,16 грн. за договорами купівлі-продажу газу від 30.06.2015 №15-709-Н, від 30.12.2015 №16-106-Н, від 28.10.2016 № 16-405-Н, від 12.04.2017 № 17-204-Н, від 29.09.2017 № 17-404-Н та від 05.11.2018 № 18-504-Н. До цієї суми, яка зазначена як переплата, входить сума передана відповідачу за договором уступки права вимоги.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів вважає правильним висновок господарського суду про те, що заява про зарахування зустрічних однорідних вимог не відповідає вимогам статті 601 Цивільного кодексу України, а це, у свою чергу, є підставою для визнання її недійсною, як такої, що вчинена з порушенням вимог частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.ч.1, 7 ст.193 ГК України (ст.ст.525, 526 ЦК України), суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом.

За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст.599 Цивільного кодексу України).

Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який построчив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В даному випадку матеріалами справи доведено факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем за отриманий природний газ в сумі 348 222 726,62грн.

Оскільки відповідач порушив умови договору №13-137-ВТВ від 04.01.2013 в частині оплати за отриманий природний газ, позивачем обґрунтовано застосовано ст.625 ЦК України щодо нарахування інфляційних втрат за період прострочення з січня по квітень 2019 року в сумі 11 988 369 грн. 84 коп.

У цьому зв`язку позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача вказаних нарахувань підлягають задоволенню.

Підстави для скасування рішення господарського суду у даній справі відсутні.

Вказане вище спростовує доводи скаржника про те, що відповідачем до господарського суду було надано належні докази на підтвердження дійсності вимоги про зарахування однорідних зустрічних вимог, водночас, господарський суд не надав оцінку сутності заборгованості АТ «НАК «Нафтогаз України» перед ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» у вигляді переплати.

Також колегія суддів не приймає до уваги доводи скаржника про необгрунтовано неврахування господарським судом доводів АТ «Дніпропетровськгаз» щодо відсутності вини у несвоєчасному виконанні грошового зобов`язання, внаслідок чого відхилено клопотання про зменшення розміру інфляційних втрат до 1,00грн.

Скаржник посилається на позицію Великої Палати Верховного Суду щодо можливості зменшення загального розміру відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання, що викладена у постанові від 18.03.2020 року у справі №902/417/18.

У згаданій постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Такого висновку Велика Палата Верховного Суду дійшла з урахуванням того, що у справі умовами договору сторони передбачили відповідальність за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання у вигляді пені та штрафу, збільшили позовну давність за відповідними вимогами, а також пунктом 5.5 укладеного між сторонами договору змінили розмір процентної ставки, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, і встановили її в розмірі сорока відсотків річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем та дев`яносто шести відсотків річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення дев`яноста календарних днів.

При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що з огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум санкцій у вигляді штрафу, пені і процентів річних, враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, Велика Палата Верховного Суду вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, обмежити розмір санкцій сумами штрафу і пені, які вже присуджені до стягнення судами попередніх інстанцій.

Отже, правовідносини у справі № 904/5739/19 та у справі № 902/417/18 відрізняються за своїми обставинами та підстави для задоволення клопотання відповідача про зменшення інфляційних втрат відсутні.

Між тим, статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Частиною першою цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У частині другій зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зазначена норма передбачає, що проценти та індекс інфляції, що стягуються у разі порушення стороною грошового зобов`язання, має компенсаційний, а не штрафний характер.

За змістом частини другої статті 625 Цивільного кодексу України нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Проценти та інфляційні втрати, передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів. Тобто вони є гарантією для кредитора у вигляді настання певних правових наслідків для боржника через неналежне виконання ним взятих за договором зобов`язань. Отже, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді трьох процентів річних та інфляційних втрат не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Отже, оскільки інфляційні втрати не є штрафною санкцією, обставини, які зазначені відповідачем у відзиві на позовну заяву не можуть бути підставою для звільнення від обов`язку компенсувати позивачу розмір інфляційних втрат за період невиконання рішення суду, яким встановлено наявність заборгованості за договором № 13-137-ВТВ від 04.01.2013.

За наведених обставин апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення господарського суду слід залишити без змін.

Витрати з судового збору покласти на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.04.2021 у справі № 904/5739/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 25.11.2021 року

Головуючий суддя С.Г. Антонік

Суддя О.В. Березкіна

Суддя Е.В. Орєшкіна