ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2021 Справа № 917/1469/21

за позовною заявою Фізичної особи підприємця Колтунова Георгія Анатолійовича, РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1

до Публічного акціонерного товариства «Науково-дослідний і конструкторсько-технологічний інститут емальованого хімічного обладнання і нових технологій КОЛАН», місцезнаходження: Україна, 36002, Полтавська обл., місто Полтава, вул. Європейська, будинок 153; Ідентифікаційний код юридичної особи 04637622

про визнання порушення умов договору

Суддя Киричук О.А.

Секретар судового засідання Тертична О.О.

Представники сторін:

від позивача: Боровик І.В.

від відповідача: не з`явився

Фізична особа підприємець Колтунов Георгій Анатолійович звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Науково-дослідний і конструкторсько-технологічний інститут емальованого хімічного обладнання і нових технологій КОЛАН» про визнання дій Відповідача із звернення до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто-Оптимал" про припинення порушення прав інтелектуальної власності (справа 910/5438/17) порушенням прав Позивача та умов Ліцензійного Договору №1 від 07.07.2015.

Ухвалою від 27.09.2021р. суд прийняв позовну заяву до розгляду і відкрив провадження у справі, постановив справу розглядати в порядку загального позовного провадження, призначити підготовче засідання у справі на 12.10.21, запропонувати відповідачу протягом 15 днів з дня вручення ухвали суду надати суду відзив на позов.

Відповідач подав до суду відзив на позов.

Ухвалою від 12.10.21 суд постановив відкласти підготовче засідання 09.11.21.

26.10.21 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив.

08.11.21 від відповідача до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив та клопотання про розгляд справи без участі його представника.

У підготовчому засіданні, 09.11.2021р., судом здійснено дії та з`ясовані всі питання, передбачені ст.ст.177, 182 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою від 09.11.21 р. закрито підготовче провадження, призначено розгляд справи по суті на 18.11.20.

В судове засідання призначене на 18.11.2021 відповідач чи його представник не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За таких обставин, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, з метою дотримання строків розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника Публічного акціонерного товариства «Науково-дослідний і конструкторсько-технологічний інститут емальованого хімічного обладнання і нових технологій КОЛАН» за наявними у ній матеріалами.

В судовому засіданні 18.11.21 суд заслухав вступне слово представника позивача, з`ясував обставини, на які посилаються учасники справи та дослідив доказів, якими вони обгрунтовуються.

Позивачем позовні вимоги підтримані у повному обсязі.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 18.11.21 судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Розглянувши наявні у справі матеріали, оцінивши подані сторонами докази, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд встановив наступні обставини.

Між Позивачем та Відповідачем укладено Ліцензійний договір №1 від 07.07.2015 відповідно до якого Ліцензіар надає другій стороні Ліцензіату дозвіл на використання об`єкта права інтелектуальної власності (невиключну ліцензію) на умовах передбачених Договором.

Відповідно п. 5.1. Договору «Ліиензіат (Інститут) як представник Ліиензіара має право звернення до суду за захистом його прав та інтересу, шляхом подачі позову від свого імені проти осіб».

Відповідно до абз. 2 п. 5.1 Договору «Про свій намір звернення до суду проти конкретної особи Ліиензіат письмово повідомляє Ліиензіара. Ліцензіар на свій розсуд, видає або не видає Ліиензіату довіреність на участь в судовій справі, в якій визначає повноваження, зокрема вимагати лише припинення протиправних дій та відшкодування власнику патенту заподіяних збитків; бути представником в судовому процесі без його участі (присутності) або з його участю (присутністю)».

Публічне акціонерне товариство "Науково-дослідний і конструкторсько-технологічний інститут емальованого технічного обладнання і нових технологій Колан" у 2017 році звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто-Оптимал" про припинення порушення прав інтелектуальної власності.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 06.04.2017 р. було порушено провадження у справі за №910/5438/17.

Як зазначено в рішенні від 20.06.2018 р. у справі за №910/5438/17 (рішення розміщене в Єдиному державному реєстрі судових рішень) позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем реалізується масляний фільтр "M FILTER" TF23; при заміні вказаного фільтру використана кожна ознака, включена до незалежного пункту формули винаходу за патентом України на винахід № 79603 від 10.07.2007 р., або ознака еквівалентна їй, у зв`язку з чим позивач просить суд заборонити відповідачу здійснювати продаж масляного фільтру "M FILTER" TF23.

Рішенням від 20.06.2018 Господарський суд міста Києва вирішив відмовити у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Науково-дослідний і конструкторсько- технологічний інститут емальованого технічного обладнання і нових технологій Колан" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто-Оптимал" про припинення порушення прав інтелектуальної власності. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду Постановою від 3 жовтня 2019 року Рішення господарського суду міста Києва від 20.06.2018 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.07.2019 залишив без змін, а касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Науково-дослідний і конструкторсько-технологічний інститут емальованого хімічного обладнання і нових технологій Колан" - без задоволення.

Позивач вказує, що Відповідачем не виконані вимоги п. 5.1. Договору, за яким Відповідач повинен був звернутися до Позивача за видачою Довіреності на право звернення до суду щодо порушених прав Позивача, що вплинуло в подальшому на продовження порушення прав інтелектуальної власності Позивача Товариством з обмеженою відповідальністю "Авто-Оптимал", так як Відповідач не мав належних прав щодо звернення до суду.

З огляду на вказане, позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Науково-дослідний і конструкторсько-технологічний інститут емальованого хімічного обладнання і нових технологій КОЛАН» про визнання дій Відповідача із звернення до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто-Оптимал" про припинення порушення прав інтелектуальної власності (справа 910/5438/17) порушенням прав Позивача та умов Ліцензійного Договору №1 від 07.07.2015.

Відповідач у відзиві вказав, що дійсно звернувся 06.04.2017 до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства (справа №910/5438/17), за захистом прав Ліцензіара власника права по патенту №79603 України, згідно п.5.1 "Захист прав Ліцензіара проти третіх осіб" Ліцензійного договору №1, але до Ліцензіара не звертався за отриманням Довіреності та її не отримував.

При вирішенні спору суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом ст. 3, 15, 16 ЦК України правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Положеннями ст. 20 ГК України та ст. 16 ЦК України визначені способи захисту прав і законних інтересів суб`єктів господарювання. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, дійшовши висновку про безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам необхідно виходити з його ефективності. Це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним, тому суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу.

Наведене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.06.2018 у справі №338/180/17 та від 07.11.2018 у справі №488/5027/14-ц.

Водночас, вимога щодо встановлення певних фактів не може бути самостійним предметом розгляду в господарському суді, оскільки до повноважень останнього не належить встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 04 серпня 2020 року у справі № 910/10764/19.

Проаналізувавши зміст та характер заявлених позивачем позовних вимог у цій справі, суд дійшов висновку про те, що позивач, звертаючись до суду з позовом у цій справі, та визначаючи предметом спору визнання дій Відповідача із звернення до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто-Оптимал" про припинення порушення прав інтелектуальної власності (справа 910/5438/17) порушенням прав Позивача та умов Ліцензійного Договору №1 від 07.07.2015, фактично прагне встановлення певних фактів, що як зазначено вище, не може бути самостійним предметом розгляду в господарському суді, оскільки до повноважень останнього не належить встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Також, за змістом статей 3, 15, 16 ЦК України правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17), тому суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу (пунктах 72-76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц).

Вирішуючи господарський спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного на момент звернення до суду права позивача. При цьому слід ураховувати і те, що у резолютивній частині судового рішення остаточно закріплюється висновок суду щодо вимог позивача і судове рішення має бути виконано в процесі виконавчого провадження у справі, адже, як уже зазначалося, ефективний засіб зрештою повинен забезпечити поновлення порушеного права.

Таким чином, існує певний порядок реалізації прав суб`єктів господарювання та способи захисту порушених прав. Неналежність чи невідповідність обраного способу судового захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та зумовлює відмову у задоволенні означених позовних вимог.

Аналогічна правова позиція щодо відповідності обраного способу захисту змісту порушеного права, в тому числі в частині ефективності обраного способу захисту, який має забезпечити поновлення порушеного права, наведено Верховним Судом у постанові від 07.05.2018 у справі № 927/522/17.

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Захист майнового або немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов`язання утриматись від їх вчинення.

Крім того, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року №005 та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В статтях 6, 13 цієї Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 29.06.2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Аналогічна правова позиція міститься в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004, згідно з яким верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Відповідно до пункту 9 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким, лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Застосування конкретного способу захисту права залежить як від захисту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Отже, із приписів вищенаведених правових норм випливає, що захист прав особи та законних інтересів здійснюється способом, що визначений законом або договором.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, необхідно також зважати й на його ефективність з точки зору ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У п. 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

У кінцевому результаті ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним, та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту).

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2018 у справі № 910/14144/17 та від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16.

Таким чином, обраний позивачем у цій справі спосіб захисту його прав не буде «ефективним» у контексті ст. 13 Конвенції через відсутність механізму відновлення, поновлення порушеного, на думку позивача, права, оскільки заявлена ним вимога не призводить до поновлення порушеного права позивача та, у разі її задоволення, не може бути виконана у примусовому порядку, оскільки відсутній механізм виконання такого рішення.

Крім того, суд зазначає, що визначений позивачем спосіб захисту - визнання дій Відповідача із звернення до суду з позовною заявою порушенням прав Позивача - суперечить положенням статті 4 Господарського процесуального кодексу України, якою передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, відповідно до чинного господарського процесуального законодавства, сплачені судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22.11.2021

Суддя Киричук О.А.