ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"25" листопада 2021 р. Справа № 911/3464/21

Суддя Господарського суду Київської області Шевчук Н.Г. розглянувши матеріали заяви

Фізичної особи-підприємця Мельник Інни Володимирівни про забезпечення позову

до пред`явлення позовної заяви Фізичною особою-підприємцем Мельник Інною Володимирівною, АДРЕСА_1

особи, які можуть отримати статус відповідачів:

1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Бровариінвест", 07415, Київська область, Броварський районн, село Зазим`я, вулиця Лісова, будинок 105

2. Товариство з обмеженою відповідальністю "Силіва Торг", 07413, Київська область, Броварський район, село Пухівка, вулиця Центральна, будинок 116

про визнання договорів купівлі-продажу недійсними

встановив:

24 листопада 2021 року Фізична особа-підприємець Мельник Інна Володимирівна звернулась до Господарського суду Київської області із заявою б/н від 22.11.2021 про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просить суд накласти арешт на нежитлове приміщення загальною площею 41,6 кв. м та нежитлове приміщення загальною площею 557,8 кв. м, які розташовані за адресою: Київська обл., Броварський р-н, с. Пухівка, вул. Центральна, 116.

Статтею 136 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник зазначає, що 06.04.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Бровариінвест", як орендодавцем та Фізичною особою-пiдприємцем Мельник І.В., як орендарем було укладено три однакові договори оренди нерухомого майна за №1, №2 та №3 (далі договір/договори) за умовами яких, орендодавець передає орендарю в тимчасове платне користування приміщення загальною площею 96,3 кв. м., 41,87 кв. м. та 461,23 кв. м, які розташовані за адресою: Київська обл., Броварський р-н, с. Пухівка, вул. Центральна 116, строком до 28.04.2023.

Згідно з пунктом 2.1 Договорів, фактична передача об`єкта оренди у користування орендарю оформлюється шляхом підписання акта приймання-передачі об`єкта оренди, скріплений підписами сторiн та відбитками печаток сторін, що є Додатком № 2 до вказаних договорів.

Розділом 6 вказаних Договорів передбачено, що орендодавець зобов`язуються в письмовому вигляді повідомити орендаря, у разі прийняття рішення, щодо відчуження об`єкта оренди чи надходження серйозної пропозиції щодо придбання об`єкта оренди вiд третіх осіб під час дiп цього договору (пункт 27.5 Договору); орендар має право протягом 20 (двадцяти) календарних днiв, з дня отримання такого повідомлення, письмово надати свою пропозицію щодо придбання об`єкта оренди за ціною та на умовах встановлених на розсуд орендодавця. В разі прийняття орендарем рішення щодо придбання об`єкта оренди, останній зобов`язуються розпочати з орендодавцем переговори щодо придбання об`єкта оренди та укладання вiдповiдного договору купівлі-продажу (пункт 27.5.1 Договору).

Однак, як стверджує заявник, в супереч умовам Договорiв, жодних пропозицій щодо відчуження або придбання об`єктів нерухомості від орендодавця орендарю не надходило.

Разом з тим, заявнику (орендарю) стало відомо, що 13.07.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю "Бровариінвест" уклав з Товариством з обмеженою відповідальністю "Силіва Торг" договори купівлі-продажу нежитлових приміщень площею 557,8 кв. м та площею 41,6 кв. м, які розташовано за адресою: Київська обл., Броварський р-н, с. Пухівка, вул. Центральна, 116. Вказані договори посвідчені приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Щербиною Т.В. та зареєстровано в реєстрі за № 1353 і № 1362.

Заявник зазначає, що такими діями було порушено переважне право ФОП Мельник І.В. перед іншими особами на придбання (викуп) об`єктів оренди.

Враховуючи викладене, заявник вважає за необхідне, до пред`явлення позову, з метою не допущення істотного ускладнення чи не уможливлення виконання рішення суду застосувати заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлові приміщення площею 41,6 кв. м та площею 557,8 кв. м, які розташовані за адресою: Київська обл., Броварський р-н, с. Пухівка, вул. Центральна, 116.

Розглянувши заяву Фізичної особи-підприємця Мельник Інни Володимирівни про забезпечення позову до пред`явлення позову суд зазначає таке.

Статтею 136 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною першою статті 137 Господарського процесуального кодексу України визначено, що позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Тобто забезпечення позову - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову, є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому, сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з заявою про забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Аналогічні правові висновки щодо застосування статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України наведені в постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №910/19256/16, від 14.05.2018 у справі №910/20479/17, від 14.06.2018 у справі №916/10/18, від 23.06.2018 у справі №916/2026/17, від 16.08.2018 у справі №910/5916/18, від 11.09.2018 у справі №922/1605/18, від 14.01.2019 у справі №909/526/18, від 21.01.2019 у справі №916/1278/18, від 25.01.2019 у справі №925/288/17.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості є однією із основних засад судочинства.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини з її зверненням.

Отже, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

В силу положень частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення конкретного позову та на які така сторона посилається.

Відповідно до частини першої статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Під час вирішення питання про наявність підстав для забезпечення позову, обов`язок по доведенню та обґрунтуванню наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, обґрунтованості та невідворотності додаткових зусиль і витрат у майбутньому, покладається саме на позивача.

Відповідно до частини першої статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування (частина перша статті 79 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, забезпечення позову - це, по суті обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача і з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Заявник звертаючись з вказаною заявою до суду, просить суд накласти арешт на нежитлові приміщення не зазначаючи при цьому обставин, які можуть ускладнити виконання рішення у випадку його задоволення.

Підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на нежитлові приміщення, оскільки заявник вважає, що не вжиття таких заходів може істотно ускладнити ефективний захист прав позивача у випадку задоволення його позову, відсутні.

Здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову не містить обґрунтованих мотивів, посилань на докази та самих доказів, на підставі яких суд міг би визначити доцільність та необхідність забезпечення позову.

Враховуючи вищевикладене, суд відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Мельник Інни Володимирівни про забезпечення позову.

За змістом статті 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено.

Враховуючи положення статті 129 Господарського процесуального кодексу України та Закону України "Про судовий збір", оскільки заяву про забезпечення позову судом розглянуто, витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 135,00 грн відшкодуванню та поверненню не підлягають.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 136-140, 234 Господарського процесуального кодексу України суд

ухвалив:

Відмовити Фізичній особі-підприємцю Мельник Інні Володимирівні в задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви.

Ухвала господарського суду набирає законної сили в порядку статті 235 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала господарського суду оскаржується в порядку та строки, визначені статтями 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Н.Г. Шевчук

Ухвалу підписано: 25.11.2021