ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2021 року Черкаси справа №925/507/21

Господарський суд Черкаської області у складі судді Кучеренко О.І. із секретарем судового засідання Юхименко О.В.,

за участю представника відповідача Хоція С.А., за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «РАФФІНЕРІЯ»

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ,

про визнання недійсними договорів,

Товариство з обмеженою відповідальністю «РАФФІНЕРІЯ» звернулося із позовом у Господарський суд Черкаської області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , у якому просить суд визнати недійсними договори про охорону об`єкта №12 від 01.02.2020 та №12 від 01.04.2020, а також відшкодувати судові витрати, у розмірі сплаченого судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при ознайомленні з матеріалами справи №906/839/20 позивачу стало відомо про наявність начебто укладених між фізичної особою-підприємцем ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРАНССТАНДАРТ-2002», правонаступником якого є позивач, однотипних договорів про охорону об`єкта №12 від 01.02.2020 та №12 від 01.04.2020. За доводами позивача зазначені договори є недійсними, оскільки договір №12 від 01.02.2020 не був підписаний зі сторони позивача, він містить лише відбиток печатки Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНССТАНДАРТ-2002» без підпису уповноваженої особи. Ідентичний договір №12 від 01.04.2020 підписаний директором Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНССТАНДАРТ-2002» Філіпченком К.А., який на момент підписання даного договору вже не обіймав посаду директора відповідно до протоколу загальних зборів учасників №1903-20/2 від 19.03.2020, згідно з наказом №2 від 19.03.2020 директором підприємства на той час був ОСОБА_2 . Отже, ОСОБА_3 на момент підписання договору №12 від 01.04.2020 не мав повноважень на вчинення будь-яких правочинів від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНССТАНДАРТ-2002, а тому цей договір також підлягає визнанню недійсним у судовому порядку.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 23.04.2021 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху надати суду докази сплати судового збору у сумі 2270,00 грн до Державного бюджету України або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону, а також надати суду оригінали доданих до позовної заяви документів або належним чином завірені копії цих документів.

05 травня 2021 року позивач направив до суду квитанцію від 29.04.2021 про сплату судового збору у сумі 2270,00 грн, а також надав суду належним чином завірені копії доданих до позовної заяви документів.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 12.05.2021 відкрито провадження у справі, справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження. Встановлено відповідачу строк для подання суду відзиву на позов та усіх доказів, якими обґрунтовує свої заперечення протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

03.06.2021 від відповідача до суду надійшов відзив на позов, у якому останній просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі у зв`язку з його необґрунтованістю. У відзиві відповідач зазначив, що спірні договори від 01.02.2020 та від 01.04.2020 є укладеними у встановленому законом порядку. Відзив обґрунтований тим, що відповідачем був переданий представнику позивача підписаний та скріплений печаткою зі сторони відповідача договір про охорону об`єкта №12 від 01.02.2020 для подальшого його підписання зі сторони позивача та повернення відповідачу. Однак позивачем з невідомих причин було повернуто відповідачу договір №12 від 01.02.2020 без підпису директора ОСОБА_3 . Відповідач зазначає, що незважаючи на повернутий непідписаний договір, позивачем були підписані та скріплені печаткою акти виконаних робіт за лютий, березень та квітень 2020 року без жодних зауважень, що є належними доказами того, що відповідачем надавалися відповідні послуги з охорони об`єкта позивача, а тому даний договір є укладеним між сторонами, оскільки позивачем було вчинено дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, яка засвідчує його бажання укласти спірний договір (підписання актів виконаних робіт за лютий, березень та квітень 2020 року). Щодо іншого спірного договору, відповідач зазначив, що 01.04.2020 договір №12 було переукладено та належним чином підписано та скріплено печатками сторін. Охоронні послуги надавались позивачу з 01.02.2020 до моменту зняття постів охорони у присутності працівників поліції 12.06.2020, весь цей час позивач безоплатно користувався послугами охорони, які надавав відповідач, приймаючи дані послуги та не відмовляючись від них. Позивач не звертався до представників поліції щодо неправомірного знаходження невідомих осіб на території належного йому об`єкту, що дає підстави вважати, що працівники охорони знаходились на об`єкті позивача правомірно відповідно до умов укладеного між сторонами договору. Відповідач, не маючи змоги власними коштами утримувати персонал охорони, ініціював розірвання договору, позивач у свою чергу не підписав акт зняття охорони, що призвело до зняття постів охорони у присутності працівників поліції.

Відзив прийнятий судом до розгляду.

19.07.2021 позивач надіслав суду відповідь на відзив, у якій зазначив, що відповідач у відзиві не ставить під сумнів, що договір про охорону об`єкта №12 від 01.02.2020 не підписаний уповноваженою особою позивача. За доводами позивача у відповідача не було жодних підстав для охорони об`єкта, який належить позивачу, належних доказів надання таких послуг суду не надано. Підстав переукладання договору від 01.02.2020 відповідачем не наведено, можна зробити висновок, що необхідність такого «переукладання» була зумовлена тим, що договір від 01.02.2020 так і залишився непідписаним з боку позивача, крім того Господарський кодекс України та Цивільний кодекс України не містять поняття «переукладання» та ніяким чином його не регулює. Жодних договірних відносин між сторонами з охорони об`єкта позивача не було, останній не мав екземплярів договорів, їх додатків та актів виконаних робіт. З боку відповідача на адресу позивача жодного разу не надходили повідомлення з приводу виконання договорів. Позивач також зазначив, що акти здачі-прийому робіт були підписані ОСОБА_3 , який вже не перебував на посаді директора, а тому не мав будь-яких повноважень на вчинення будь-яких правочинів зі сторони позивача.

05.08.2021 від відповідача до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких доводи позивача, викладені у відповіді на відзив, вважає необґрунтованими та безпідставними. Твердження позивача про відсутність доказів надання послуг з охорони об`єкта позивача спростовуються актами виконаних робіт за лютий, березень та квітень 2020 року, які підписані та скріплені печаткою позивача без зауважень. Позивачем не доведено, що відповідач знав про відсутність повноважень у директора ОСОБА_4 станом на 01.04.2020. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на 01.02.2020 та 29.02.2020 кінцевим бенефіціарним власником та керівником Товариства з обмеженою відповідальністю «РАФФІНЕРІЯ» вказано ОСОБА_3 , станом на 01.05.2020 державна реєстрація зміни керівника відбулась 20.03.2020, а зміна складу засновників 22.04.2020, тобто договір №12 від 01.04.2020 був укладеним у законному порядку ОСОБА_3 , який ще до 23.04.2020 був кінцевим бенефіціарним власником Товариства з обмеженою відповідальністю «РАФФІНЕРІЯ».

Протокольною ухвалою від 08.06.2021 підготовче засідання у справі відкладено до 14 год 30 хв 21 липня 2021 року.

Протокольною ухвалою від 21.07.2021 клопотання представника відповідача задоволено та відкладено підготовче засідання у справі на 12 год 00 хв 10 серпня 2021 року. Зобов`язано відповідача надати суду заперечення на відповідь на відзив на протязі 10 днів.

Протокольною ухвалою від 10.08.2021 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши наявні у справи докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «РАФФІНЕРІЯ» є правонаступником Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНССТАНДАРТ-2002», яке зареєстровано як юридична особа 10.06.2002. Станом на 01.02.2020 керівником цієї юридичної особи, згідно з даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців зазначено ОСОБА_3 .

19.03.2020 ОСОБА_3 було звільнено з посади директора Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНССТАНДАРТ-2002» за власним бажанням, директором Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНССТАНДАРТ-2002» з 20.03.2020 обрано ОСОБА_2 , що підтверджується протоколом загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНССТАНДАРТ-2002» №1903-20/2 від 19.03.2020 та внесено відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців.

За доводами позивача, 25.01.2021 новим директором Товариства з обмеженою відповідальністю «РАФФІНЕРІЯ» Губановим Д.І. у Єдиному державному реєстрі судових рішень було виявлено, що рішенням Господарського суду Житомирської області від 18.09.2020 у справі №906/839/20 частково задоволено позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНССТАНДАРТ-2002» на користь позивача 156 686,40 грн боргу, 12097,44 грн штрафу та 2531,76 грн судового збору.

При ознайомленні з матеріалами справи №906/839/20 директору позивача стало відомо про наявність ніби-то укладених між сторонами договорів про охорону об`єкта №12 від 01.02.2020 та №12 від 01.04.2020, на підставі яких рішенням суду стягнуті грошові кошти з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНССТАНДАРТ-2002». Позивачу не було відомо про укладання даних договорів з відповідачем, оскільки вони не були підписані уповноваженим представником Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНССТАНДАРТ-2002», крім того, відповідачем будь-яких претензій про порушення якихось зобов`язань не направлялось і про їх існування нічого не повідомлялось.

Судом встановлено, що за умовами оспорюваних договорів №12 від 01.02.2020 та №12 від 01.04.2020, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (як виконавець) зобов`язався здійснювати охорону об`єкта, який належить Товариству з обмеженою відповідальністю «ТРАНССТАНДАРТ-2002» (як замовнику), та який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а замовник, у свою чергу зобов`язався своєчасно та у повному обсязі оплачувати надані виконавцем послуги.

Також умовами договорів визначено, що у порядку та на умовах визначених цим договором, замовник передає, а виконавець приймає під охорону об`єкти, перераховані у дислокації додаток №1 до договору. Передача об`єкту під охорону здійснюється за актом приймання-передачі.

Зняття об`єкта з охорони здійснюється за актом зняття з охорони (приймання-передачі) у випадку тимчасового припинення або розірвання договору.

Вартість наданих послуг за цим договором визначається та узгоджується протоколом погодження договірної ціни, який є невід`ємною частиною цього договору (пункт 6.1 договорів).

Оплата за надані послуги здійснюється на підставі виставленого рахунку виконавцем, акту виконаних робіт, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця до 10 числа місяця наступного за розрахунковим. За взаємною згодою сторін можливий інший порядок розрахунків (пункт 6.2 договорів).

Документом, що підтверджує факт надання виконавцем послуг по договору є акт виконаних робіт, що надається замовнику 5 числа місяця, наступного за розрахунковим. Акт виконаних робіт також вважається наданим, якщо його надіслано поштою з поштовим повідомленням про вручення на адресу замовника, зазначену у договорі, електронною поштою на електрону адресу замовника, засобами факсимільного зв`язку, тощо (пункт 6.3 договорів).

Замовник зобов`язаний підписати наданий виконавцем акт виконаних робіт та повернути його виконавцю. У випадку, якщо замовник не повертає підписаний акт виконаних робіт або за відсутності обґрунтованих письмових заперечень про підстави його не підписання, передбачених пунктом 4.1.15 договору, послуги надані виконавцем замовнику, вважаються підтвердженими (наданими) та підлягають оплаті, а акт виконаних робіт вважається таким, що підписаний замовником (пункт 6.4 договору від 01.02.2020).

Договір набирає чинності з 01 лютого 2020 року та діє до 31 грудня 2020 року. Якщо за 15 днів до закінчення строку договору жодна зі сторін не вимагатиме його припинення, договір вважається подовженим на тих же умовах на наступний рік і так кожного разу (пункти 10.1, 10.2 договору №12 від 01.02.2020).

Договір набирає чинності з 01 квітня 2020 року та діє до 31 грудня 2020 року (пункт 10.1 договору №12 від 01.04.2020).

Договір №12 від 01.02.2020 та усі додатки до нього скріплені печаткою позивача, проте не підписані ОСОБА_3 , який на дату укладення договору від 01.02.2020 перебував на посаді директора Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНССТАНДАРТ-2002».

До договору №12 від 01.02.2020 додано акт приймання-передачі об`єкта під охорону від 01.02.2020, у якому зазначено, що виконавець надав для охорони об`єкта замовника охоронників, у кількості погодженій з замовником. Охоронники приступили до виконання своїх зобов`язань зазначених у договорі та додатку №1 01 лютого 2020 року о 12 год. 00 хв. та знаходяться на постах, що зазначені у дислокації об`єктів, що приймаються під охорону, згідно додатку №1 до договору. Замовник не має претензій до виконавця стосовно прийняття виконавцем об`єкта під охорону та охоронників, що перебувають на постах охорони. Даний акт не підписаний представником позивача, проте, скріплений печатками позивача та відповідача.

Договір №12 від 01.04.2020 повністю співпадає з умовами договору на охорону об`єкта №12 від 01.02.2020, та підписаний ОСОБА_3 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та скріплений відповідними печатками.

До договору №12 від 01.04.2020 також додано акт приймання-передачі об`єкта під охорону від 01.04.2020 (додаток №4 до договору від 01.04.2020), відповідно до умов якого виконавець надав для охорони об`єкта замовника охоронників, у кількості погодженій з замовником. Охоронники приступили до виконання своїх зобов`язань зазначених у договорі та додатку №1, 01 квітня 2020 року о 12 год. 00 хв. та знаходяться на постах, що зазначені у дислокації об`єктів, що приймаються під охорону, згідно додатку №1 до договору. Замовник не має претензій до виконавця стосовно прийняття виконавцем об`єкта під охорону та охоронників, що перебувають на постах охорони. Від імені позивача акт приймання-передачі підписаний ОСОБА_3 та скріплений печаткою позивача.

Крім того, у матеріалах справи містяться акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), згідно з якими відповідач надав позивачу послуги з охорони об`єкта (установка по сепаруванню і підготовці газового конденсату по АДРЕСА_1 : №ОУ-0000020 від 29.02.2020 на суму 35712,00 грн, №ОУ-0000028 від 31.03.2020 суму 35712,00 грн, №ОУ-0000033 від 30.04.2020 на суму 35712,00 грн, які підписані представниками сторін та скріплені їх печатками. У зазначених актах вказано, що сторони претензій одна до одної не мають.

Судом також встановлено, що 10.06.2020 відповідач направив позивачу лист за вих.№4-п, у якому відповідач попередив позивача про намір призупинити договір у односторонньому порядку на підставі пункту 5.1.6 договору і зняти пости охорони з об`єкта, якщо позивачем не буде погашено заборгованість у розмірі 70888,00 грн за надані відповідачем послуги з охорони об`єкта у квітні та травні 2020 року. Також у листі відповідач попередив позивача, що у іншому випадку він буде вимушений звернутись до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідним нарахуванням штрафних санкцій за порушення строків оплати та відшкодування судових витрат. Про зняття охорони з об`єкта, відповідач зобов`язався повідомити позивача телеграмою.

Даний лист був отриманий представником позивача 16.06.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

12.06.2020 відповідач направив позивачу листа за вих.№5-п, у якому повідомив позивача про те, що він вимушений призупинити виконання договору у односторонньому порядку до погашення позивачем заборгованості у сумі 84726,40 грн за надані охороні послуги і зняти пости охорони з об`єкта, про що замовника (позивача) завчасно повідомлено телеграмою за його юридичною адресою, засобами електронного зв`язку та у телефонному режимі з проханням забезпечити явку уповноважених представників для підписання акта зняття постів охорони. Лист отриманий представником позивача 16.06.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Оскільки для зняття постів охорони позивач не забезпечив явку своїх уповноважених представників, працівниками відповідача у присутності двох свідків було складено акт про відмову у підписанні акту постів охорони (приймання-передачі об`єктів охорони), який у подальшому 12.06.2020 був направлений на адресу позивача та був отриманий останнім 16.06.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

12.06.2020 у смт.Драбів Драбівського району Черкаської області поліцейським сектору реагування патрульної поліції №4 Драбівського відділення поліції сержантом поліції Богославцем К.Б. було складено протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується, згідно з яким представник відповідача Хоцій Сергій Анатолійович. заявив, що 12.06.2020 близько 16 год. 00 хв. в АДРЕСА_1 у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 виник конфлікт з Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРАНССТАНДАРТ-2002» з приводу шахрайських дій останніх, а саме щодо несплати Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРАНССТАНДАРТ-2002» заборгованості по оплаті за охоронні послуги об`єкта. Явку уповноваженого представника для зняття постів охорони з об`єкта та підписання відповідного акту останні не забезпечили.

У цей же день 12.06.2020 ОСОБА_5 надав працівнику сектору реагування патрульної поліції №4 Драбівського відділення поліції сержанту поліції свої пояснення, згідно з якими фізична особа-підприємець ОСОБА_1 надавав охоронні послуги об`єкта, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «ТРАНССТАНДАРТ-2002» за адресою вул.В.Щерби, 56, смт.Шрамківка Драбівського району Черкаської області, проте останнє плату за надані послуги не здійснювало, у зв`язку з чим їх було повідомлено про необхідність 12.06.2020 забезпечити їх уповноваженого представника на об`єкт для підписання акту зняття охорони. Присутність представника забезпечено не було, на телефоні дзвінки товариство не відповідало.

Судом також встановлено, що рішенням Господарського суду Черкаської області від 05.07.2021 у справі №906/839/20 частково задоволено позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Раффінерія» та стягнуто з останнього на користь позивача 156686,40 грн боргу, 12097,44 грн штрафу та 2531,76 грн судового збору. У задоволенні позову у частині стягнення 14284,80 грн штрафу відмовлено. Вказане рішення залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.10.2021.

За доводами позивача, договори на охорону об`єктів №12 від 01.02.2020 та №12 від 01.04.2020 є недійсними з підстав, що вони підписані не повноважним представником позивача, тому вони підлягають визнанню судом, як недійсні.

Відповідно до статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільного права може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 Цивільного кодексу України).

Згідно із статтею 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з вимогами частин першої, восьмої статті 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами-юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільного Кодексу України, з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (частини перша та сьома статті 179 Господарського Кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (частини перша та друга статті 640 Цивільного Кодексу України).

Згідно із частиною другою статті 642 Цивільного Кодексу України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Як встановлено судом між позивачем, як замовником, та відповідачем, як виконавцем, виникли правовідносини з надання послуг з охорони об`єкта нерухомого майна, який належить позивачу на праві власності.

Вказані правовідносини за своєю правовою природою є відносинами з надання послуг та відповідають вимогам статей 901, 903 Цивільного кодексу України, якими передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що договір №12 від 01.02.2020 та усі додатки до нього скріплені печаткою позивача, проте не містять підпису уповноваженої особи - Філіпченка К.А., який на дату укладення цього договору 01.02.2020 мав повноваження на вчинення правочину від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНССТАНДАРТ-2002».

Водночас, судом також встановлено, що на підтвердження виконання умов договору №12 від 01.02.2020 та прийняття його виконання замовником, останнім були вчинені відповідні дії, які підтверджують наявність правовідносин з надання послуг охорони, а саме повноважний представник позивача, прийняв виконання послуг охорони від відповідача, підписавши акти приймання-передачі виконаних робіт.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Юридична особа є учасником цивільних відносин і наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю (статті 2, 80, 91, 92 Цивільного кодексу України). При цьому особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (частина перша статті 92 цього ж Кодексу).

Правочини юридична особа також вчиняє через свої органи, що з огляду на приписи статті 237 Цивільного кодексу України утворює правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі вступаючи в правовідносини з третіми особами.

За твердженнями позивача, зміна керівництва у нього відбулася 19.03.2020, отже у лютому 2020 року уповноваженою особою позивача на укладення господарських договорів, підписання актів здачі-прийняття був саме директор Філіпченко К.А., що підтверджується витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 01.02.2020 та станом на 29.02.2020, які містяться у матеріалах справи.

Підписання директором позивача Філіпченком К.А. акту здачі-прийняття робіт за лютий 2020 року №ОУ-0000020 від 29.02.2020 свідчить про те, що позивач погодив надання охоронних послуг якісно та у повному обсязі, своїм підписом він підтвердив вартість наданих послуг за повний календарний місяць у сумі 35712,00 грн, яка і відповідає сумі за один календарний місяць за договором від 01.02.2020, який зазначений у додатку №2 до договору (протокол погодження договірної ціни).

Відповідно до статті 241 Цивільного Кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

Настання передбачених статтею 241 Цивільного Кодексу України наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів та ін.).

Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/11079/17, від 02.04.2019 у справі № 904/2178/18, від 19.06.2019 у справі № 904/9795/16 та від 01.10.2019 у справі № 910/8287/18.

Отже, визнання договору недійсним згідно зі статтями 203, 215 Цивільного Кодексу України, у зв`язку з підписанням договору особою, яка не має на це повноважень, та відсутністю волевиявлення власника, можливе лише у тому випадку, якщо власник у подальшому не схвалив такого правочину.

Виконання зобов`язань за договором виключає і кваліфікацію договору як неукладеного, та виключає можливість застосування до спірних правовідносин частини восьмої статті 181 Господарського Кодексу України, відповідно до якої визнання договору неукладеним (таким, що не відбувся) може мати місце на стадії укладання господарського договору, якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних його умов, а не за наслідками виконання договору сторонами (пункт 22 постанови Верховного Суду від 11.10.2018 у справі №922/189/18).

Аналогічної правової позиції також дійшов Верховний Суд України в постановах від 23.09.2015 у справі №914/2846/14 та від 06.07.2016 у справі №914/4540/14.

Враховуючи викладене вище, а також встановлені судом обставини щодо того, що сторони договору досягли згоди щодо усіх його істотних умов, а також вчиняли дії спрямовані на його виконання, суд відхиляє доводи позивача щодо визнання спірного договору від 01.02.2020 недійсним, оскільки акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені їх відповідними печатками, що свідчить про виконання умов договору від 01.02.2020, а тому у цій частині позовні вимоги позивача є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Щодо вимоги позивача про визнання недійсним договору №12 від 01.04.2020, оскільки він підписаний не уповноваженою особою ( ОСОБА_4 з 19.03.2020 вже не обіймав посади директора), то суд зазначає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частин 3, 5 наведеної статті Кодексу волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як вбачається зі змісту оспорюваного договору №12 від 01.02.2020 строк його дії встановлений сторонами до 31.12.2020. Будь-яких дій, які б свідчили про припинення його дії, ні позивач ні відповідач суду не надали. Майно, яке було передано відповідачу під охорону до 01.04.2020 власнику не поверталося, а було повернуте тільки 12.06.2020, що підтверджується матеріалами справи, зокрема, вимогами відповідача про прийняття нерухомого майна з під охорони, протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення та поясненнями до нього. Отже, суд вважає, що договір №12 від 01.04.2020 (який повністю дублює усі умови договору №12 від 01.02.2020) не спрямований на реальне настання правових наслідків, оскільки попередній договір не втратив свою чинність.

З огляду на встановлені судом обставини, доводи позивача, що спірний договір був підписаний ОСОБА_3 , який на момент укладання договору від 01.04.2020 вже був звільнений з посади директора Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНССТАНДАРТ-2002», суд вважає достатньою правовою підставою для визнання договору від 01.04.2020 недійсним, у зв`язку з відсутністю волевиявлення позивача на укладання даного договору та відсутність настання реальних правових наслідків, що має наслідком задоволення позовних вимог у цій частині.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається, зокрема, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені частково, сплачена ним сума судового збору підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача у сумі 2270,00 грн.

Керуючись статтями 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним договір про охорону об`єкта №12 від 01.04.2020, який укладений між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРНАССТАНДАРТ-2002».

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «РАФФІНЕРІЯ» 2270,00 грн судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги на рішення, рішення набирає законної сили після прийняття судом апеляційної інстанції судового рішення. Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Північного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 26.11.2021.

Суддя О.І.Кучеренко