ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" листопада 2021 р. Справа № 910/8548/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Демидової А.М.

суддів: Попікової О.В.

Євсікова О.О.

за участю секретаря судового засідання: Ващенка В.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Лойфер А.О.

від відповідача: Тараторін С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Компанії "ESCO, GmbH"

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2021 (повне рішення складено 16.09.2021) (суддя Босий В.П.)

у справі № 910/8548/21 Господарського суду міста Києва

за позовом Компанії "ESCO, GmbH"

до Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Юромаш"

про стягнення 80 646,25 Євро

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог.

1. Компанія "ESCO, Gmbh" (позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Юромаш" (далі - ТОВ з ІІ "Юромаш", відповідач) про стягнення 80 646,25 Євро.

2. Спір у справі виник у зв`язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов`язання з оплати поставленого товару, у зв`язку з чим позивач вказував на наявність заборгованості в розмірі 74 453,36 Євро та просив, крім цієї суми, також стягнути з відповідача нараховані на вказану заборгованість 3 % річних у розмірі 6 192,89 Євро.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

3. Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.09.2021 у справі № 910/8548/21 в задоволені позовних вимог Компанія "ESCO, Gmbh" відмовлено повністю.

4. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено існування між сторонами договірних відносин та факту здійснення позивачем відповідачу відповідної поставки.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

5. Не погодившись із вказаним рішенням, Компанія "ESCO, GmbH" звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2021 у справі № 910/8548/21 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

6. Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач посилається на те, що:

- договір укладено сторонами в спрощений спосіб (шляхом обміну листами);

- переписка щодо спірних правовідносин велась між особами, електронні адреси яких розміщені на домені euromash.com.ua;

- дії відповідача суперечать його попередній переписці та є недобросовісними;

- у листі від 03.08.2018 відповідач визначив перевізника та вказав номер транспортного засобу;

- позивач вважає, що укладення договору перевезення підтверджується транспортною накладною № 25257 GV (CMR).

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

7. Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.10.2021 апеляційну скаргу Компанії "ESCO, Gmbh" у справі № 910/8548/21 передано колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: Демидова А.М. - головуючий, Ходаківська І.П., Владимиренко С.В.

8. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.10.2021 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/8548/21; відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Компанії "ESCO, GmbH" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2021 у справі № 910/8548/21 до надходження матеріалів даної справи з Господарського суду міста Києва.

9. 01.11.2021 на виконання вищезазначеної ухвали до Північного апеляційного господарського суду з Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи № 910/8548/21.

10. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.11.2021 задоволено клопотання Компанії "ESCO, GmbH" про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2021 у справі № 910/8548/21 та поновлено Компанії "ESCO, GmbH" зазначений строк; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Компанії "ESCO, GmbH" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2021 у справі № 910/8548/21; розгляд апеляційної скарги (з урахуванням ухвали Північного апеляційного господарського суду від 12.11.2021 про виправлення описки) призначено на 23.11.2021 о 10:45; зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2021 у справі № 910/8548/21 до закінчення його перегляду в апеляційному порядку; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 23.11.2021.

11. У зв`язку з перебуванням судді Ходаківської І.П., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), на лікарняному та перебуванням судді Владимиренко С.В., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 22.11.2021 № 09.1-08/6016/21 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/8548/21.

12. Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.11.2021 для розгляду апеляційної скарги Компанії "ESCO, Gmbh" у справі № 910/8548/21 визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: Демидова А.М. -головуючий, Попікова О.В., Євсіков О.О.

13. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.11.2021 колегією суддів у складі: Демидової А.М. - головуючого, Попікової О.В., Євсікова О.О. прийнято апеляційну скаргу Компанії "ESCO, GmbH" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2021 у справі № 910/8548/21 до свого провадження.

Позиції учасників справи.

14. У відзиві на апеляційну скаргу відповідач проти апеляційної скарги Компанії "ESCO, GmbH" заперечує і просить суд залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін. При цьому, відповідач зазначає про те, що між сторонами відсутні договірні відносини, на підставі яких у відповідача наявне зобов`язання зі сплати на користь позивача 74 453,36 Євро.

Явка представників учасників справи.

15. У судове засідання 23.11.2021 з`явились представники позивача (скаржника) та відповідача.

16. Представник позивача (скаржника) у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав і просив суд її задовольнити. Крім того, представник позивача зробив заяву в порядку ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

17. Представник відповідача у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував і просив суд відмовити в її задоволенні.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

18. Компанія "ESCO, Gmbh" у позовній заяві стверджує, що ТОВ з ІІ "Юромаш" звернулось до неї із замовленням на поставку товару загальною вартістю 98 980,00 Євро, що оформлено рахунком-фактурою № 29971869 від 28.06.2018.

19. При цьому, позивач вважає, що умови поставки були узгоджені сторонами відповідно до Incoterms 2010 FCA.

20. У подальшому, для оплати замовлення позивачем виставлені рахунки № 269032 від 05.07.2018 на суму 58 644,75 Євро та № 269033 від 05.07.2018 на суму 40 335,25 Євро, з яких, за доводами позивача, відповідачем оплачено 24526,64 Євро.

21. 29.03.2021 позивач звернувся до відповідача з претензією № 16/2019 від 26.03.2021, в якій просив погасити заборгованість за отриманий товар у розмірі 74 453,36 Євро.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

22. Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

23. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 14 ГПК України).

24. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

25. За статтею 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

26. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

27. Відповідно до ст.ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

28. Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

29. За змістом 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

30. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22.04.2021 у справі № 904/1017/20.

31. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

32. Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ч.ч. 1, 2 ст. 5 ГПК України).

33. Статтею 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), положення якої кореспондуються з положеннями ст. 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України), встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Названими нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 03.02.2021 у справі № 910/11594/19.

34. Пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

35. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

36. Частинами 1, 2 статті 180 ГК України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

37. Відповідно до частин 1-5 статті 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором. Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов`язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони.

38. Частиною другою статті 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

39. Згідно з частиною першою статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

40. Частиною першою статті 641 ЦК України передбачено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

41. Відповідно до ч. 1 ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

42. Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Норми вказаної статті кореспондуються із приписами статті 265 ГК України.

43. За статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

44. За приписами частини першої статті 691 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

45. У силу вимог частини першої статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

46. При цьому, частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

47. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" зовнішньоекономічна діяльність - діяльність суб`єктів господарської діяльності України та іноземних суб`єктів господарської діяльності, побудована на взаємовідносинах між ними, що має місце як на території України, так і за її межами.

48. Зовнішньоекономічний договір (контракт) - домовленість двох або більше суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та їх іноземних контрагентів, спрямована на встановлення, зміну або припинення їх взаємних прав та обов`язків у зовнішньоекономічній діяльності.

49. Іноземні суб`єкти господарської діяльності - суб`єкти господарської діяльності, що мають постійне місцезнаходження або постійне місце проживання за межами України.

50. Суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності в Україні, в силу ст. 3 названого Закону, зокрема, є юридичні особи, зареєстровані як такі в Україні і які мають постійне місцезнаходження на території України (підприємства, організації та об`єднання всіх видів, включаючи акціонерні та інші види господарських товариств, асоціації, спілки, концерни, консорціуми, торговельні доми, посередницькі та консультаційні фірми, кооперативи, кредитно-фінансові установи, міжнародні об`єднання, організації та інші), в тому числі юридичні особи, майно та/або капітал яких є повністю у власності іноземних суб`єктів господарської діяльності.

51. Враховуючи те, що позивач у даній справі є юридичною особою, яка діє за законодавством Німеччини, вказана особа є іноземним суб`єктом господарської діяльності, відповідно господарська діяльність за участю вказаної особи регулюється в тому числі положеннями Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність".

52. При цьому, у ч. 2 ст. 6 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" визначено, що зовнішньоекономічний договір (контракт) укладається суб`єктом зовнішньоекономічної діяльності або його представником у простій письмовій або в електронній формі, якщо інше не передбачено міжнародним договором України чи законом.

53. Відповідно до положень ч. 2 ст. 6 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" укладення зовнішньоекономічного договору у спрощений спосіб шляхом прийняття публічної пропозиції про угоду (оферти) або шляхом обміну електронними повідомленнями, або в інший спосіб, зокрема шляхом виставлення рахунка (інвойсу), у тому числі в електронному вигляді, передбачено виключно для договорів надання послуг.

54. Також ч. 2 ст. 6 зазначеного Закону містить положення про те, що повноваження представника на укладення зовнішньоекономічного договору (контракту) може випливати з доручення (довіреності), установчих документів, договорів та інших підстав, які не суперечать цьому Закону.

55. Аналогічні положення також містились у Положенні про форму зовнішньоекономічних договорів (контрактів), затвердженому наказом Міністерства Економіки та з питань Європейської інтеграції України № 211 від 06.09.2001 (з чинними станом на 2018 рік змінами) (далі - Положення).

56. Пунктом 1 Положення також передбачено те, що до умов, які повинні бути передбачені в договорі (контракті), якщо сторони такого договору (контракту) не погодилися про інше щодо викладення умов договору і така домовленість не позбавляє договір предмета, об`єкта, мети та інших істотних умов, без погодження яких сторонами договір може вважатися таким, що неукладений, або його може бути визнано недійсним внаслідок недодержання форми згідно з чинним законодавством України, відносяться: 1.1. Назва, номер договору (контракту), дата та місце його укладення. 1.2. Преамбула. 1.3. Предмет договору (контракту). 1.4. Кількість та якість товару (обсяги виконання робіт, надання послуг). 1.5. Базисні умови поставки товарів (приймання-здавання виконаних робіт або послуг).1.6. Ціна та загальна вартість договору (контракту). 1.7. Умови платежів. 1.8. Умови приймання-здавання товару (робіт, послуг). 1.9. Упаковка та маркування. 1.10. Форс-мажорні обставини. 1.11. Санкції та рекламації. 1.12. Урегулювання спорів у судовому порядку. 1.13. Місцезнаходження (місце проживання), поштові та платіжні реквізити сторін.

57. Відповідно до п. 2 Положення за домовленістю сторін у договорі (контракті) можуть визначатися додаткові умови: страхування, гарантії якості, умови залучення субвиконавців договору (контракту), агентів, перевізників, визначення норм навантаження (розвантаження), умови передачі технічної документації на товар, збереження торгових марок, порядок сплати податків, митних зборів, різного роду захисні застереження, з якого моменту договір (контракт) починає діяти, кількість підписаних примірників договору (контракту), можливість та порядок унесення змін до договору (контракту) та ін.

58. У даному випадку позивач зазначає, що між ним та відповідачем у спрощений спосіб було укладено саме договір поставки, укладення якого у спрощений спосіб чинним законодавством не передбачено.

59. Матеріали справи свідчать про те, що договір у формі єдиного документа сторонами не укладався та уповноваженими представниками не підписувався.

60. При цьому, позивачем не надано суду будь-яких доказів, які б підтверджували наявність повноважень на укладення зовнішньоекономічних договорів та здійснення на підставі них замовлень від імені відповідача в осіб, роздруківку переписки з якими додано до матеріалів справи.

61. Судом першої інстанції обґрунтовано зауважено на тому, що жодна із зазначених у наданій позивачем роздруківці переписки адрес електронної пошти не є адресою електронної пошти відповідача, яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що є у відкритому доступі на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України, а саме: "".

62. Перебування електронних адрес у межах одного доменного імені не є належним самостійним доказом ведення такої переписки від імені відповідача саме уповноваженими на укладення договорів особами.

63. Крім того, із зазначеної переписки неможливо встановити ні того, що позивачем та відповідачем досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору (в тому числі замовлення конкретно визначеного товару на конкретно зазначену суму (98 980,00 Євро), ні того, що поставка мала здійснюватися на умовах Incoterms 2010.

64. Таким чином, твердження позивача про здійснення відповідачем замовлення товару на суму 98 980,00 Євро, яке оформлене рахунком-фактурою № 29971869 від 28.06.2018, шляхом обміну електронними листами, є необґрунтованими та не свідчать про укладення сторонами договору у спрощений спосіб.

65. Крім того, є необґрунтованим твердження Компанії "ESCO, Gmbh" про здійснення відповідачем часткової оплати поставленого товару.

66. Відповідач факт здійснення часткової оплати заперечував.

67. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (у чинній станом на 2018 рік редакції) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

68. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

69. Надана позивачем роздруківка (а.с. 49-50) невідомого походження не може вважатись належним доказом здійснення відповідачем сплати позивачу коштів у розмірі 24 526,64 Євро з огляду на те, що вона не відповідає визначеним ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" вимогам до первинних документів та не дає можливості ідентифікувати господарську операцію.

70. Будь-які інші належні та допустимі докази перерахування ТОВ з ІІ "Юромаш" коштів у розмірі 24 526,64 Євро у матеріалах справи відсутні.

71. Статтею 241 ЦК України визначено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

72. Наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним. Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з`ясовувати пов`язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину

Аналогічна правова позиція щодо застосування норм права викладена в постанові Верховного Суду від 02.04.2018 у справі № 904/2178/18.

73. З огляду на викладене, слід дійти висновку про те, що матеріалами справи не підтверджено і факту подальшого схвалення відповідачем правочину.

74. Враховуючи все вищезазначене, щодо тверджень позивача про те, що поставка мала бути здійснена на умовах Incoterms 2010 FCA, а також про те, що ним виконано зобов`язання з поставки товару, слід зазначити таке.

75. Відповідно до правил "Інкотермс-2010" (Incoterms, International commerce terms, міжнародні комерційні умови, комплект міжнародних правил з тлумачення найбільш широко використовуваних торгівельних термінів (умов) в галузі міжнародної торгівлі), FCA - термін "франко-перевізник" означає, що продавець доставить товар, який пройшов митне очищення, зазначеному покупцем перевізнику до названого місця.

76. Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази досягнення сторонами домовленості щодо здійснення спірної поставки на умовах Incoterms 2010 FCA, з огляду на що можна дійти висновку про те, що позивачем не доведено необхідності застосування до спірної поставки зазначених умов Incoterms 2010, а також про те, що факт поставки має підтверджуватись у загальному порядку.

77. Статтею 664 ЦК України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

78. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві (ч. 2 ст. 664 ЦК України).

79. На підтвердження поставки відповідачу товару позивач посилається на міжнародну транспортну накладну CMR № B25257GV, зміст якої свідчить про те, що товар для перевезення позивачем передано Торгово-транспортному підприємству "Марів-Транс", що підтверджується зазначеними на вказаному документі підписами представників, які скріплені печатками підприємств (а.с. 45-48).

80. Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази існування між відповідачем та Торгово-транспортним підприємством "Марів-Транс" договірних відносин щодо перевезення вантажу автомобільним транспортом у міжнародному сполученні. Також у матеріалах справи відсутній лист ТОВ з ІІ "Юромаш", який би підтверджував доводи Компанії "ESCO, Gmbh" про погодження перевізника замовленого товару.

81. Також, надані позивачем роздруківки з електронної пошти не містять відомостей, за допомогою яких було б можливим встановити факт визначення відповідачем Торгово-транспортного підприємства "Марів-Транс" як перевізника товару.

82. У даному випадку, з огляду на те, що позивачем не доведено необхідності застосування до спірної поставки терміну FCA, факт вручення товару відповідачу міг би підтверджуватись відомостями міжнародної транспортної накладної CMR № B25257GV, в якій одержувачем вказано ТОВ з ІІ "Юромаш", проте підпис представника та печатка підприємства відповідача у відповідній її графі відсутні.

83. Таким чином, до матеріалів справи не надано ані доказів передачі замовленого товару узгодженому покупцем перевізнику, ані факту отримання такого товару відповідачем.

84. Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саму ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

85. Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду від 11.09.2020 у справі № 910/16505/19.

86. У даній справі, за наслідками дослідження наявних у матеріалах справи доказів в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що до матеріалів справи не надано доказів погодження сторонами істотних умов договору поставки, що є підставою вважати такий договір неукладеним.

87. Таким чином, Компанією "ESCO, Gmbh" не доведено існування договірних відносин з поставки товару ТОВ з ІІ "Юромаш" на пред`явлену до стягнення суму щодо зазначеного позивачем товару.

88. Також у матеріалах справи відсутні як докази досягнення сторонами домовленості щодо здійснення позивачем спірної поставки, так і докази, що б підтверджували поставку позивачем відповідачу визначеного у рахунку-фактурі № 29971869 від 28.06.2018 товару, а надані позивачем документи не можуть бути такими доказами, оскільки складені без участі відповідача, жоден з них не містить підпису представника відповідача та/або печатки підприємства, що не може свідчити про об`єктивність та вірогідність таких доказів.

89. Наданий до апеляційної скарги лист № 428/04/18 від 19.04.2018 колегія суддів не може взяти до уваги в якості належного та допустимого доказу існування між сторонами договірних відносин та виконання позивачем на користь відповідача спірної поставки, з огляду на те, що позивачем всупереч положенням ст. 269 ГПК України не обґрунтовано існування об`єктивних причин неможливості подати такий доказ разом з позовною заявою. Крім того, зміст вказаного листа не дає можливості однозначно ідентифікувати те, що він стосується саме поставки, заборгованість за яку пред`явлено до стягнення позивачем, оскільки він датований на три місяці раніше від дати, зазначеної в рахунку від 28.06.2018. При цьому, зміст вказаного листа не дає ані можливості встановити існування договірних відносин між сторонами, ані узгодження ними порядку поставки, ані факт узгодження замовлення на поставку товару на суму 98 980,00 Євро.

90. Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що в задоволенні позовних вимог про стягнення з ТОВ з ІІ "Юромаш" на користь Компанії "ESCO, Gmbh" 74 453,36 Євро заборгованості та нарахованих на неї 3 % річних у розмірі 6 192,89 Євро слід відмовити.

91. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

92. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

93. У даній справі скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.

94. За таких обставин, підстави для задоволення апеляційної скарги Компанії "ESCO, GmbH" відсутні.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

95. Відповідно до положень ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

96. Нормою ст. 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

97. З огляду на викладені обставини, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2021 у справі № 910/8548/21 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Судові витрати.

98. У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги судові витрати за розгляд апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Компанії "ESCO, GmbH" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2021 у справі № 910/8548/21 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 06.09.2021 у справі № 910/8548/21.

5. Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 25.11.2021.

Головуючий суддя А.М. Демидова

Судді О.В. Попікова

О.О. Євсіков