ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

08.11.2021 Справа № 905/981/21

Господарський суд Донецької області у складі судді Харакоза К.С.,

секретар судового засідання (помічник судді) Колтак Т.М.,

розглянувши справу за позовною заявою Миколаївської міської ради Краматорського району Донецької області, м.Миколаївка, Слов`янський район, Донецька область,

до відповідача Фізичної особи-підприємця Цубира Миколи Семеновича, Донецька область,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Департаменту архітектурно-будівельної інспекції у Донецькій області,

про визнання недійсними та скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації, рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,

за участю представників сторін:

від позивача: Сухоруков В.Г. (в режимі відеоконференції, самопредставництво);

від відповідача: Жеболенко Г.М. (в режимі відеоконференції, адвокат на підставі ордеру);

від третьої особи - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Миколаївська міська рада Слов`янського району Донецької області, м.Миколаївка, Слов`янський район, Донецька область, звернулася до Господарського суду Донецької області з позовом до відповідача Фізичної особи-підприємця Цибури Миколи Семеновича, Донецька область, про визнання недійсними та скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації, рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Ухвалою суду від 02.06.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі 905/981/21; справу №905/981/21 вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 16.08.2021 було залучено Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Донецькій області в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача.

Ухвалою суду від 04.10.2021 року закрито підготовче провадження, призначено розгляд справи по суті.

За клопотанням позивача було замінено позивача по справі з Миколаївська міська рада Слов`янського району Донецької області на Миколаївську міську раду Краматорського району Донецької області, через зміну адміністративного підпорядкування міста Миколаївка та внесенням відповідних змін у Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

За змістом позову позивач звернувся до суду за захистом свого права власності на земельну ділянку, а саме на виключне право на забудову земельної ділянки

Позивач зазначив, що відповідач, всупереч умовам договору оренди землі від 09.11.2010р. (п.17), здійснив без згоди позивача забудову земельної ділянки шляхом оформлення декларації про готовність об`єкта до експлуатації та зареєстрував право власності на нього в Єдиному державному реєстрі.

Як на правову підставу вимог позивач посилається на ст.ст. 10, 37, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. ст. 36, 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ст. 25 Закону України «Про оренду землі», ст.321 ЦК України.

Додатково, у відповіді на відзив, позивач зазначив, що відповідачем порушується ст. 321 Цивільного кодексу України щодо права власності позивача на земельну ділянку, оскільки, позивач не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися земельною ділянкою, так як на земельній ділянки знаходиться нерухоме майно Відповідача.

Відповідач у відзиві на позовну заяву просив суд відмовити в задоволенні позову, посилаючись на наступне:

- до матеріалів справи не надані докази недійсності Декларації та рішення державного реєстратора;

- позивачем було надано згоду на забудову спірної земельної ділянки до початку дії договору оренди від 09.11.2020р., про що свідчать: укладений Договір на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) загальною площею 0,193 га для розміщення торгівельного павільйону і благоустрою прилеглої території по вул.Миру Серія II ДН №90001033; Рішення Миколаївської міської ради №10-ІV-5 від 31.08.2006 року про надання дозволу на розроблення проекту відводу по землеустрою, для оформлення документів підтверджуючих право користування земельною ділянкою на умовах оренди для розміщення торгового павільйону; Рішення Миколаївської міської ради №08-ХІ-5 від 07.09.2007 року про уточнення площі земельної ділянки; Рішення сесії Миколаївської міської ради №08-ХХХVІ-5 від 15.10.2010 року про надання земельної ділянки в оренду; Договір від 09.11.2010 оренди землі по вул.Миру 20-А в м.Миколаївка, для функціонування торгівельного павільйону.

- оскаржувана декларація вичерпує свою дію фактом виконання, у зв`язку з чим її скасування не буде нести правових наслідків;

- позивачем порушено строк позовної давності для пред`явлення позову, у зв`язку з чим відповідач просить суд застосувати наслідки спливу позовної давності.

У додаткових поясненнях до відзиву відповідач зазначає, що у разі прийнятті сільською, селищною чи міською радою рішення про надання земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності для розміщення об`єкта містобудування в порядку, визначеному земельним законодавством, зазначене рішення одночасно є дозволом на будівництво цього об`єкта відповідно до статті 24 Закону України "Про планування та забудову територій", з чого слідує, що своїми рішеннями про надання земельної ділянки Відповідачеві для розміщення торгівельного павільйону Миколаївська селищна рада дала і дозвіл на будівництво цього павільйону.

Представник позивача в судовому засіданні 08.11.2021 просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача у судове засідання 08.11.2021 підтримав викладені у відзиві заперечення щодо позову.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав.

За змістом статей 3, 15, 16 ЦК України правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. У цьому висновку cуд спирається на подібні висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі №920/1771/14 та постанові Верховного Суду від 14.08.2018 у справі №910/23369/17).

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови від 05.06.2018 у справі № 338/180/17), тому суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу (див. mutatis mutandis висновки у пунктах 72-76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц).

Вирішуючи господарський спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити.

Згідно із ч.ч.1, 3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Реалізуючи своє право на судовий захист позивач звернувся із позовом до суду з вимогами про усунення порушень умов договору оренди землі від 09.11.2010р. та захисту права власності територіальної громади на земельну ділянку, яке було обмежено внаслідок її забудови відповідачем та подальшої реєстрації права власності на будівлю.

Відповідно до ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Сторонами не заперечується зміст та дійсність договору оренди від 09.11.2010р. відповідно до якого позивач передав в оренду відповідачеві земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0026, загальною площею 0,0500 га, на якій було відсутнє нерухоме майно та була передана відповідачу строком на 10 років для функціонування торгівельного павільйону за договором оренди 09.11.2010р.

Зазначений договір зареєстрований у ДП Донецька регіональна філія земельного кадастру" при Держкомземі України 09.11.2010 року за №166.

У серпні 2017 року відповідач здійснив забудову орендованої у позивача земельної ділянки.

Так, 16.08.2017 року Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Донецькій області, зареєстровано подану відповідачем Декларацію серія ДЦ №83 про готовність об`єкта до експлуатації, а саме - Громадської будівлі для роздрібної торгівлі, загальною площею 165,6 кв.м., за адресою Донецька область, Слов`янський район, м. Миколаївка, вулиця Миру будинок 20А.

В декларації про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер ДЦ83, зазначено: документ, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою - договір оренди землі; термін будівництва та введення в експлуатацію 02.08.2017-08.08.2017.

В подальшому, на підставі звернення відповідача від 27.09.2017, державним реєстратором Слов`янської районної державної адміністрації Донецької області, було прийняте рішення про державну реєстрацію права власності (з відкриттям розділу) Цибури М.С. на зазначене нерухоме майно, індексний номер 37335010, зокрема на громадську будівлю для роздрібної торгівлі, загальною площею 165,6 кв.м., за адресою Донецька область, Слов`янський район, м. Миколаївка, вулиця Миру будинок 20А.

У витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №98871721 від 29.07.2017 щодо підстав виникнення права власності зазначено: Довідка, серія та номер: 011-2/138, виданий 22.02.2012, видавник: МИКОЛАЇВСЬКА МІСЬКА РАДА; декларація про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер: ДЦ 83, виданий 16.08.2017, видавник: Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Донецькій області, Документ отримано з ЄРД; технічний паспорт, серія та номер: 7039, виданий 09.08.2017, видавник: КП "Бюро технічної інвентаризації" м.Слов`янськ.

Таким чином, на належній позивачеві земельній ділянці відповідачем було побудоване нерухоме майно, право власності на яке, в силу положень ч.2 ст. 331 ЦК України, виникло у відповідача, і це право було офіційно визнано державою шляхом державної реєстрації.

Між сторонами відсутній спір, щодо дотримання вимог закону при реєстрації спірної декларації та реєстрації права власності на будівлю, і під час судового розгляду суд досліджував дотримання відповідачем обов`язку надання повних та достовірних відомостей під час реєстрації декларації, як то передбачено Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до частини 4 статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Таким чином, відповідач як замовник відповідальний за внесення в декларацію про готовність об`єкта до експлуатації відомостей про наявність в нього права на забудову земельної ділянки.

Як було зазначено раніш, відповідач є орендарем земельної ділянки, на якій розташована зазначена будівля, і вона перебуває у його користуванні на підставі договору оренди від 09.11.2010 р.

Статтею 95 Земельного кодексу України, зокрема, передбачено право землекористувачів споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди, якщо інше не передбачено законом або договором (ч.1).

Частиною 1 статті 25 Закону України "Про оренду землі", орендар земельної ділянки має право за письмовою згодою орендодавця зводити в установленому законодавством порядку жилі, виробничі, культурно-побутові та інші будівлі і споруди та закладати багаторічні насадження.

Пунктом 17 Договору оренди землі «Умови збереження стану об`єкта оренди», визначено, що забороняється самовільна забудова земельної ділянки, земельну ділянку використовувати за цільовим призначенням.

Таким чином, за сукупністю положень ст. 95 ЗК України, ст.25 Закону «Про оренду землі» та п. 17 договору від 09.11.2010р., відповідачу було заборонено самовільно забудовувати земельну ділянку і отримання дозволу від позивача на забудову було обов`язковою умовою для здійснення відповідачем будівництва і внесення відомостей про право забудови землі в декларацію.

Відповідний дозвіл позивача на забудову земельної ділянки в матеріалах справи відсутній.

Суд, вважає хибними доводи відповідача, що позивач надав згоду на забудову спірної земельної ділянки до того як був укладений договір оренди землі від 09.11.2010р.

Зокрема, за поясненням відповідача, документи про користування земельною ділянки, які передували укладанню договору оренди землі від 09.11.2010р., передбачали розташування на земельній ділянці саме торгівельного павільйону. Зокрема, це - договір на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) загальною площею 0,193 га для розміщення торгівельного павільйону і благоустрою прилеглої території по вул.Миру, Серія II ДН №90001033 від 26.07.2002р., Рішення Миколаївської міської ради №10-ІV-5 від 31.08.2006 року про надання дозволу на розроблення проекту відводу по землеустрою, для оформлення документів підтверджуючих право користування земельною ділянкою на умовах оренди для розміщення торгового павільйону, а також Рішення Миколаївської міської ради №08-ХІ-5 від 07.09.2007 року про уточнення площі земельної ділянки; Рішення сесії Миколаївської міської ради №08-ХХХVІ-5 від 15.10.2010 року про надання земельної ділянки в оренду; Договір від 09.11.2010 оренди землі по вул.Миру 20-А в м.Миколаївка.

Дослідивши зазначені документи, суд погоджується з тим, що відповідач використовував земельну ділянку позивача раніш саме для розміщення торгівельного павільйону.

Проте, предметом спору по справі є порушення процедури забудови земельної ділянки, а не її функціональне використання і суд оцінює зазначені докази саме в контексті спірних правовідносин: чи передбачало використання земельної ділянки за функціональним призначенням обов`язкове зведення нерухомого майна, переміщення якого є неможливим без його знецінення та зміни їх призначення і виникнення на них права власності відбувається.

Такі відомості в зазначених доказах відсутні.

З огляду на викладене, суд вважає хибним аргумент відповідача про погодження позивачем розміщення на земельній ділянці нерухомого майна.

Також, суд відхиляє аргумент відповідача, що позивач погодився на розміщення нерухомого майна на земельній ділянці шляхом укладання договору від 18.02.2020р. про пайову участь в розвитку інфраструктури міста Миколаївка, оскільки укладання зазначеного договору є наслідком реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації відповідно до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», і його правові наслідки обмежуються виключно грошовою участю відповідача у розвітку інфраструктури населеного пункту, де ним здійснена забудова.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови п. 17 договору оренди від 09.11.2010р., ст.95 ЗК України та ч.1. ст.25 Закону України «Про оренди землі», шляхом внесення недостовірних відомостей до Декларації серія ДЦ №83 про готовність об`єкта до експлуатації щодо наявності в нього права на забудову належної позивачеві земельної ділянки, що є порушенням (обмеженням) права позивача як власника земельної ділянки.

В силу статті 391 ЦК власник майна має право звернутися до суду з вимогою про захист права власності вимагаючи усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (негаторний позов).

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Як визначено вище, порушення права власності позивача полягає у незаконній забудові земельної ділянки, що оформлено Декларації серія ДЦ №83 про готовність об`єкта до експлуатації, яка зареєстрована 16.08.2017 року Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Донецькій області.

Відповідно до частини 10 статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», саме замовник несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації про готовність об`єкта до експлуатації, та за експлуатацію об`єкта без зареєстрованої декларації або сертифіката.

Механізм прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів на момент отримання відповідачем спірної Декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 16.08.2017 визначався Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 р. № 461 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2015 р. № 750).

Згідно Абз.7 п.22 вказаного Порядку, у разі виявлення органом державного архітектурно-будівельного контролю недостовірних даних (встановлення факту, що на дату реєстрації декларації інформація, яка зазначалася в ній, не відповідала дійсності, та/або виявлення розбіжностей між даними, зазначеними у декларації), наведених у зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об`єкт самочинним будівництвом, зокрема, якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, реєстрація такої декларації підлягає скасуванню органом державного архітектурно-будівельного контролю.

З огляду на наведене, суд вважає обраний позивачем спосіб захисту свого права як скасування декларації ефективним і, вимоги позивача, в частині визнання недійсною та скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер ДЦ83, видану 16.08.2017 року Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Донецькій області правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Суд також вважає обґрунтованими вимоги позивача про скасування рішення держаного реєстратора про державну реєстрацію права власності відповідача на збудовану будівлю, оскільки ці вимоги є похідними від вимог про визнання недійною та скасування декларації про готовність об`єкту до експлуатації.

Як зазначалось раніш, на підставі спірної декларації та звернення відповідача від 27.09.2017, державним реєстратором Слов`янської районної державної адміністрації Донецької області, було прийняте рішення про державну реєстрацію права власності (з відкриттям розділу) Цибури М.С. на нерухоме майно, індексний номер 37335010, зокрема на громадську будівлю для роздрібної торгівлі, загальною площею 165,6 кв.м., за адресою Донецька область, Слов`янський район, м. Миколаївка, вулиця Миру будинок 20А.

Слід зазначити, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до положень ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна) та його прийняття до експлуатації.

Таким чином, враховуючі, попередній висновок суду про задоволення вимоги про визнання недійсною та скасування декларації про готовність об`єкту до експлуатації, розташований на торгівельний павільйон за адресою м. Миколаївка, вулиця Миру будинок 20А., в силу положень ст.376 ЦК України, має статус об`єкту самочинного будівництва, державна реєстрація прав на який законодавством не передбачена.

З огляду на наведене, суд вважає обґрунтованими та задовольняє позовні вимоги про скасування рішення державного реєстратора Слов`янської районної державної адміністрації Донецької область, Донецька обл., від 29.09.2017 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 37335010, яким було зареєстровано право власності Цибури М.С., на нерухоме майно, а саме на громадську будівлю для роздрібної торгівлі, загальною площею 165,6 кв.м., за адресою: Донецька область, Слов`янський район, м. Миколаївка, вулиця Миру, будинок 20А.

Під час розгляду справи відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин, оскільки спірні правовідносини виникли у серпні 2017 року, а позивач звернувся з позовом до суду тільки 28 травня 2021 року.

Відповідно до ст.256 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 Цивільного кодексу України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України).

Відповідач вказує, що позивач про реєстрацію права власності мав довідатися з відкритих джерел, а саме з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності, тобто з моменту проведення такої реєстрації 29.09.2017 року.

Проте, позивач щодо порушення строків позовної давності зазначає, що про порушення своїх прав Миколаївська міська рада довідалась саме 29.03.2021 року, коли фізична особа-підприємець Цубира М.С. звернувся з заявою про надання дозволу на розробку технічної документації, щодо інвентаризації земельної ділянки комунальної власності Миколаївської міської рада кадастровий номер :01:001:0026 та надав Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності, згідно якого за відповідачем зареєстроване право власності на громадську будівлю для роздрібної торгівлі, за адресою Донецька область, Слов`янський район, м. Миколаївка, вул. Миру, б. 20А, тому, відлік строку позовної давності, почався з 29.03.2021.

Суд приймає до уваги, що позивач об`єктивно міг дізнатись про порушення своїх прав під час укладання договору від 28.02.2020р. про пайову участь у розвитку інфраструктури міста, оскільки законодавство України не передбачає ні обов`язків ні повноважень позивача на моніторинг відомостей Державних реєстрів.

Отже, враховуючі викладене суд дійшов висновку, що строк позовної давності почав свій відлік 28.02.2020р. і, відповідно, позивачем його не було пропущено.

Враховуючи результати розгляду справи, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 73, 74, 76, 86, 91, 123, 129, 165, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Миколаївської міської ради Краматорського району Донецької області до відповідача Фізичної особи-підприємця Цубира Миколи Семеновича, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Департаменту архітектурно-будівельної інспекції у Донецькій області, про визнання недійсними та скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації, рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, задовольнити.

Визнати недійсною та скасувати Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер ДЦ83, зареєстровану 16.08.2017 року Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Донецькій області.

Визнати недійсним та скасувати рішення державного реєстратора Слов`янської районної державної адміністрації Донецької область, Донецька обл., від 29.09.2017 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 37335010, яким було зареєстровано право власності Цибури М.С., на нерухоме майно, а саме на громадську будівлю для роздрібної торгівлі, загальною площею 165,6 кв.м., за адресою: Донецька область, Слов`янський район, м. Миколаївка, вулиця Миру, будинок 20А.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Цибури Миколи Семеновича ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий 08.12.2003 року Слов`янським МВ УМВС України в Донецькій область, місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Миколаївської міської ради Краматорського району Донецької області (, адреса: Донецька область м. Миколаївка вул. Миру буд. 20 кв. 75; рахунок № UА 00464 в ДКСУ м. Київ, отримувач виконавчий комітет Миколаївської міської ради, ), судовий збір у сумі 4540,0 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні 08.11.2021 проголошено та підписано вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 18.11.2021.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі http://dn.arbitr.gov.ua.

Суддя К.С. Харакоз