ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2021 справа № 914/2428/21

За позовом: Підприємства житлово-комунального господарства Моршинської міської ради, м.Моршин Львівської області,

до відповідача: Державного підприємства Санаторій Моршинський, м.Моршин Львівської області,

про стягнення 135'324,28 грн заборгованості за надані послуги

Суддя Яворський Б.І.,

при секретарі Муравець О.М.

Представники сторін:

від позивача: Павлишин Р.П., Головата О.А., Зазуляк В.Б.,

від відповідача: Замойська Л.І.

Відводів складу суду сторонами не заявлялося.

Відповідно до ст. 222 ГПК України фіксування судового процесу здійснюється з допомогою звукозаписувального технічного засобу - програмно-апаратного комплексу Акорд.

СУТЬ СПОРУ. На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Підприємства житлово-комунального господарства Моршинської міської ради до Державного підприємства Санаторій Моршинський про стягнення 135'324,28 грн заборгованості за надані послуги за договором №13 на водопостачання з комунального водопроводу та водовідведення в комунальну каналізацію від 20.07.2015.

Позовні вимоги обґрунтовані, зокрема, тим, що відповідач, починаючи з грудня 2020 року, неналежно виконував умови укладеного між сторонами договору на водопостачання, внаслідок чого утворилася заборгованість у сумі 135'324,28 грн. Позивач, відповідно до п.5.25-5.26 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань ЖКГ України №190 від 27.06.2008, 30.12.2020, 01.03.2021 та 31.03.2021 здійснював зняття показань контрольних приладів обліку, що і слугувало підставою для визначення обсягу спожитих послуг з водопостачання та водовідведення у грудні 2020, лютому та березні 2021, із зазначенням останнього у рахунках №1420 від 31.12.2020, №128 від 26.02.2021 та №254 від 31.03.2021. У позовній заяві зазначається, що у грудні 2020 сума наданих послуг становить 183'421,54 грн, а відповідач оплатив лише 46'764,18 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 10.08.2021 справу №914/2428/21передано на розгляд судді Яворському Б.І.

Ухвалою суду від 16.08.2021 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу 10-денний строк на виправлення допущених недоліків шляхом надання до суду доказів надіслання відповідачу позовної заяви з додатками.

20.08.2021 товариство (згідно штрих-кодового ідентифікатора №536 на поштовому конверті) звернулося до суду із заявою про усунення недоліків позовної заяви (вх.№19627/21 від 26.08.2021).

Після усунення позивачем допущених недоліків, ухвалою Господарського суду Львівської області від 31.08.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 30.09.2021, надано відповідачу строк на подання відзиву-протягом 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі.

17.09.2021 відповідач подав відзив на позовну заяву з обґрунтуванням своєї правової позиції, у якому просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки відповідачем було дотримано усіх договірних зобов`язань. Відзначив, що спір виник щодо стягнення коштів, які були нараховані згідно показань контрольних приладів обліку. Саме останні брав до уваги позивач, визначаючи заборгованість. Однак споживачем були встановлені, опломбовані та введені в експлуатацію облікові прилади з водовідведення КВБ-10 №00126, ЛЛТ-65Х №003213, МТW-UA №0122127. Марка приладів та конкретне місце їх встановлення було погоджено з виробником (позивачем) і він їх опломбував. Врахування цих показників завжди бралося до уваги позивачем і вони були обов`язковими при розрахунках за спожиті послуги. З позовної заяви випливає, що розбіжності в приладах були виявлені в грудні 2020 року, однак від позивача не надходило повідомлення про необхідність направлення повноважного представника відповідача для зняття показників контрольного приладу обліку води та підписання відповідного акту, як і не повідомлено про те, що контрольним приладом обліку виявлено розбіжності у роботі засобів обліку. Згідно п.5.26 Правил, якщо контрольний засіб обліку виявить неточність роботи засобів обліку, що перевіряються, останні підлягають ремонту. Оскільки відповідачу не надавалися відомості про розбіжності в показах лічильників, останній був позбавлений права на встановлення причин даної розбіжності. У матеріалах справи відсутні докази фіксування у двосторонньому порядку показів контрольного засобу обліку. Складений позивачем рахунок за грудень 2020 року не був отриманий відповідачем, а позивач не подав доказів такого передання (вручення, надіслання).

23.09.2021 позивач подав до суду відповідь на відзив, у якій відзначив, що санаторій взяті на себе зобов`язання в частині своєчасної та повної оплати за надані послуги неналежно виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 135'324,28 грн, що і стало підставою для звернення з позовом до суду. Правилами передбачено, що для перевірки показів встановлених засобів обліку виробник має право встановлювати на водоводах контрольні засоби обліку. Якщо контрольний засіб обліку виявить неточність роботи засобів обліку, що перевіряються, останні підлягають ремонту, а розрахунок за споживання води здійснюється відповідно до контрольного засобу обліку. Для перевірки показів встановлених засобів обліку води приписом від 02.08.2019 ДП «Санаторій «Моршинський» було повідомлено про встановлення контрольних приладів обліку, а 12.08.2019 та 20.08.2019 було встановлено контрольні засоби обліку, що підтверджується підписаними сторонами актами про опломбування. Позивачем здійснювалося зняття показань контрольних засобів обліку, що слугувало підставою для визначення обсягу спожитих послуг за спірний період. 30.12.2020 уповноваженими представниками ПЖКГ в присутності головного інженера санаторію Паневника І.Д. були зняті покази контрольних та контрольованих засобів обліку, свідченням чого є акт про фактичний показник від 30.12.2020. Також представниками позивача були зняті покази контрольних та контрольованих засобів обліку 01.03.2021 та 31.03.2021, які були підписані стороною відповідача. Згідно контрольованих засобів обліку відповідачем у грудні спожито 1410 м.куб. води, а згідно контрольних засобів обліку 5601 м.куб., на підставі яких і було виставлено рахунок за грудень 2020 року.

29.09.2021 відповідач подав до суду заперечення на відповідь на відзив, де просив у задоволенні позову відмовити. Зокрема, додатково відзначив, що спільний акт про виявлені неточності в роботі комерційного вузлу обліку і рекомендацій про те, що комерційний вузол обліку підлягає ремонту відсутній, позивач не має права робити висновок на користь одного з двох засобів обліку. За умовами п.7.2.4 договору споживач зобов`язаний здійснювати при обстеженні спільно з виробником зняття та фіксацію контрольних показників лічильника споживача, перевіряти цілісність водопровідних та/або каналізаційних мереж, пристроїв, приладів, обладнання, споруд із складанням акту та підтвердженням підписами працівників обох сторін. Тому зняття та фіксація контрольних показників лічильника передбачена обома сторонами як обов`язковий пункт договору і твердження позивача про те, що при знятті і фіксації контрольних лічильників споживач не мав бути повідомлений, є неправильним. Акт від 30.12.2020 про фактичний показник лічильника не підписаний двома сторонами, тому він не може бути належним та допустимим доказом.

У судовому засіданні 30.09.2021 суд оголосив перерву до 12.10.2021.

11.10.2021 позивач подав до суду письмові пояснення щодо динаміки споживання води відповідачем за період 01.01.2018 30.09.2021 та щодо встановлення контрольних засобів обліку з відповідними доказами.

11.10.2021 відповідач подав до суду письмові пояснення щодо кількості використаної води за 2019-2021 роки з відповідними доказами, а також відзначив, що відстань між контрольним лічильником позивача та лічильником відповідача складає 150 м (копії схем долучено до пояснень).

У судовому засіданні 12.10.2021 оголошено перерву до 28.10.2021.

25.10.2021 позивач подав додаткові пояснення щодо нарахувань за надані послуги в грудні 2020, де відзначив, що прилад обліку 30.12.2020 перевірявся у присутності представника відповідача, що підтверджується фотографією від 30.12.2020 та актом про фактичний показник від 01.03.2021, підписаний відповідачем. Також наголосив, що споживач не виконав взяті на себе зобов`язання за договором і не надав акту розмежування балансової належності водопровідних і каналізаційних мереж, схем або плану усіх об`єктів споживача та паспорту водного господарства. У цей час подані позивачем фотографії вказують на складність мереж водопостачання відповідача. Вказані обставини викликали сумнів ПЖКГ щодо об`єктивності обліку спожитої в повному обсязі води об`єктами санаторію засобами обліку відповідача. Надана відповідачем до суду карта мереж підтверджує те, що розташування контрольного засобу обліку у колодязі забезпечує повний облік споживання води об`єктами відповідача.

25.10.2021 відповідач подав до суду письмові пояснення, у яких наголосив, що у грудні 2020 року він спожив 1428 м.куб. води і за цю спожиту воду оплатив. Контрольовані лічильники у березні 2021 року пройшли відповідну повірку, яка засвідчила їх справність, що підтверджується відповідними свідоцтвами. Відсутність складеного акту про розбіжності в показниках, відсутність повідомлення про направлення представника відповідача для зняття показів обліку із складеним двосторонньо підписаним актом спростовують доводи позивача про наявність заборгованості відповідача.

У судовому засіданні 28.10.2021 оголошено перерву до 18.11.2021.

Представники позивача у судовому засіданні 18.11.2021 позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задоволити.

Представник відповідача у судовому засіданні 18.11.2021 позовні вимоги заперечив, просив відмовити у задоволенні позову повністю.

У судовому засіданні 18.11.2021 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

20.07.2015 ПЖКГ Моршинської міської ради (виробник) та ДП «Санаторій «Моршинський» (споживач) укладено договір №13 на водопостачання з комунального водопроводу та водовідведення в комунальну каналізацію, за умовами п.2.2 якого виробник бере на себе зобов`язання на умовах цього договору забезпечувати споживача питною водою (ДСанПін 2.2.4-171-10) при наявності води в джерелах і приймати стічні води споживача. Споживач бере на себе зобов`язання своєчасно сплачувати надані йому послуги з водопостачання та водовідведення, належно експлуатувати водопровідні та каналізаційні мережі, які підключені до магістральних мереж виробника, через які споживачеві здійснюється подача води і проводиться водовідведення, та/або які знаходяться на балансі споживача, прилади й пристрої на них у відповідності з цим договором та «Правилами користування», «Правилами приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації міст і селищ України», «Правилами приймання стічних вод підприємств у міську систему каналізації міста Моршин», а також «Правил технічної експлуатації систем водопостачання та водовідведення» (п.2.5 договору).

У розділі 4 договору сторони погодили розмір та порядок оплати за послуги.

Обсяг спожитої води визначається за показниками приладів обліку (лічильників, водолічильників), при цьому строки (дати) встановлення, реєстрацію показань приладів обліку виробник визначає самостійно (п.8.1.1 договору). У п.8.2 договору передбачено місце розташування об`єкту АДРЕСА_1 ; прилади обліку КВБ-10 №00126, ЛЛТ-65Х №003213, МКТ-UA №0122127. Також у цьому пункті договору сторони передбачили, що прилади обліку (лічильники води та стоків) повинні встановлюватися споживачем в точці підключення до мереж виробника. Марка приладу та конкретне місце його установки попередньо узгоджуються споживачем з виробником. Споживач повинен виконувати всі рекомендації виробника, спрямовані на поліпшення якісного обліку води в його мережах. У разі відмови споживача виконати ці рекомендації його користування вважається безобліковим і витрата води визначається згідно п.3.3 «Правил користування»; типорозмір водолічильника визначається виробником (п.8.3 договору). Точками розподілу, в яких відбувається передача послуг від виробника споживачеві, є місце підключення систем водопроводу і каналізації, через які споживачеві здійснюється водопостачання та водовідведення. До точки підключення інфраструктура водопостачання та водовідведення (магістральні та інші водопровідні та каналізаційні мережі, передані згідно з законодавством на баланс та в обслуговування виробнику) перебуває на балансі виробника і ним обслуговуються. (п.9.1 договору). Місцем розподілу повноважень щодо експлуатації та ремонту мереж вважати місце підключення мереж (п.10.7 договору).

Договір діє до 19.07.2016 з дати укладення. У п.14.1 сторони передбачили щорічну пролонгацію даного договору у разі відсутності заяви про відмову від договору.

01.05.2016, 15.09.2017, 15.03.2018, 09.07.2018, 17.08.2018, 01.03.2019, 01.01.2021 сторони підписували додаткові угоди до договору щодо тарифів за водопостачання та водовідведення та порядку оплати.

02.08.2019 ПЖКГ Моршинської міської ради видало припис №302 від 02.08.2019, у якому повідомило ДП «Санаторій «Моршинський», що відповідно до п.5.25 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України №190 від 27.06.2008 для перевірки показів встановлених засобів обліку холодної води ПЖКГ буде встановлювати контрольні засоби обліку на водопровідних вводах санаторію.

12.08.2019 складено акт встановлення та опломбування контрольного лічильника холодної води ДП «Санаторій «Моршинський», де зазначено, що контрольний лічильник марки sensus №19757104, контрольований лічильник - ЛЛТ-65х №08003213.

20.08.2019 складено акт встановлення та опломбування контрольного лічильника холодної води ДП «Санаторій «Моршинський», де зазначено, що контрольний лічильник марки sensus №, контрольований лічильник - КВБ-10 №00126.

30.12.2020 представниками ПЖКГ Моршинської міської ради складено два акти про фактичний показник, у яких зазначено, що на контрольному лічильнику (sensus №) показник 14961, а на контрольованому лічильнику (КВБ-10 №00126) 11037; на контрольному лічильнику (sensus №19757104) показник 28843, а на контрольованому лічильнику (ЛЛТ-65х №08003213) 183204. У актах вказано, що вони складені у присутності ОСОБА_1 , однак у графі «абонент» відсутній підпис та прізвище уповноваженої особи. Відповідач заперечив факт складання даних актів у присутності його представника.

01.03.2021 та 31.03.2021 представниками позивача та відповідача підписано акти про фактичні показники.

До матеріалів позовної заяви позивачем долучено копії рахунків на оплату:

1) №19 від 29.01.2021 за спожиту воду та водовідведення у кількості 1794 м.куб. на суму 76184,00 грн.;

2) №128 від 26.02.2021 за спожиту воду та водовідведення у кількості 1901 м.куб. на суму 80727,87 грн.;

3) №254 від 31.03.2021 за спожиту воду та водовідведення у кількості 1828 м.куб. на суму 77627,85 грн.;

4) №447 від 30.04.2021 за спожиту воду та водовідведення у кількості 996 м.куб. на суму 42296,14 грн.;

5) №477 від 31.05.2021 за спожиту воду та водовідведення у кількості 1387 м.куб. на суму 58900,34 грн.;

6) №600 від 30.06.2021 за спожиту воду та водовідведення у кількості 2303 м.куб. на суму 97799,20 грн.,

а також відповідні акти надання послуг:

1) №20 від 29.01.2021 на суму 76184,00 грн.,

2) №162 від 26.02.2021 на суму 80727,87 грн.,

3) №288 від 31.03.2021 на суму 77627,85 грн.,

4) №480 від 30.04.2021 на суму 42296,14 грн.,

5) №509 від 31.05.2021 на суму 58900,34 грн.,

6) №631 від 30.06.2021 на суму 97799,20 грн.,

які були підписані сторонами без зауважень.

Також з позовною заявою подано рахунок №1420 від 31.12.2020 за спожиту воду та водовідведення у кількості 5601 м.куб. на суму 183'421,54 грн. (а.с.22), однак до нього не додано підписаного сторонами акту наданих послуг. До додаткових пояснень від 22.10.2021 позивач долучив копії листа №364 від 31.12.2020 до ДП «Санаторій «Моршинський» про різницю у показниках та рахунку №1420 від 31.12.2020 на суму 183'421,54 грн., на яких міститься напис «отримано 05.01.2021», однак відсутній підпис та зазначення особи, яка вчинила такий напис. Таким чином, відсутні докази його надіслання споживачу, а останній заперечує факт його отримання.

Відповідач здійснював оплату за спожиту воду, що підтверджується наступними платіжними дорученнями:

- №44 від 11.01.2021 на суму 30000,00 грн., призначення платежу оплата за воду на січень 2021;

- №75 від 13.01.2021 на суму 16764,14 грн., призначення платежу оплата за воду на січень 2021;

- №245 від 03.02.2021 на суму 50000,00 грн., призначення платежу оплата за воду за січень 2021 згн.рах.19 від 29.01.2021;

- №273 від 04.02.2021 на суму 26184,00 грн., призначення платежу оплата за воду за січень 2021 згн.рах.19 від 29.01.2021;

- №350 від 12.02.2021 на суму 10000,00 грн., призначення платежу оплата за воду за лютий 2021 згн.рах.2 від 03.02.2021;

- №374 від 16.02.2021 на суму 10000,00 грн., призначення платежу оплата за воду за лютий 2021 згн.рах.2 від 03.02.2021;

- №385 від 17.02.2021 на суму 10000,00 грн., призначення платежу оплата за воду за лютий 2021 згн.рах.2 від 03.02.2021;

- №413 від 22.02.2021 на суму 10000,00 грн., призначення платежу оплата за воду за лютий 2021 згн.рах.2 від 03.02.2021;

- №439 від 24.02.2021 на суму 10000,00 грн., призначення платежу оплата за воду за лютий 2021 згн.рах.2 від 03.02.2021;

- №451 від 25.02.2021 на суму 10000,00 грн., призначення платежу оплата за воду за лютий 2021 згн.рах.2 від 03.02.2021;

- №560 від 15.03.2021 на суму 20727,87 грн., призначення платежу оплата за воду за лютий 2021 згн.рах.2 від 03.02.2021;

- №724 від 13.04.2021 на суму 20000,00 грн., призначення платежу оплата за воду за березень 2021 згн.рах.254 від 31.03.2021;

- №731 від 15.04.2021 на суму 10000,00 грн., призначення платежу оплата за воду за березень 2021 згн.рах.254 від 31.03.2021;

- №736 від 19.04.2021 на суму 10000,00 грн., призначення платежу оплата за воду за березень 2021 згн.рах.254 від 31.03.2021;

- №753 від 20.04.2021 на суму 26000,00 грн., призначення платежу оплата за воду за березень 2021 згн.рах.254 від 31.03.2021;

- №764 від 21.04.2021 на суму 5000,00 грн., призначення платежу оплата за воду за березень 2021 згн.рах.254 від 31.03.2021;

- №771 від 22.04.2021 на суму 6627,85 грн., призначення платежу оплата за воду за березень 2021 згн.рах.254 від 31.03.2021;

- №860 від 14.05.2021 на суму 10000,00 грн., призначення платежу оплата за воду за квітень 2021 згн.рах.447 від 30.04.2021;

- №838 від 12.05.2021 на суму 10000,00 грн., призначення платежу оплата за воду за квітень 2021 згн.рах.447 від 30.04.2021;

- №860 від 14.05.2021 на суму 10000,00 грн., призначення платежу оплата за воду за квітень 2021 згн.рах.447 від 30.04.2021;

- №873 від 18.05.2021 на суму 10000,00 грн., призначення платежу оплата за воду за квітень 2021 згн.рах.447 від 30.04.2021;

- №880 від 19.05.2021 на суму 10000,00 грн., призначення платежу оплата за воду за квітень 2021 згн.рах.447 від 30.04.2021;

- №906 від 20.05.2021 на суму 3629,22 грн., призначення платежу оплата за воду за квітень 2021 згн.рах.447 від 30.04.2021;

- №1011 від 01.06.2021 на суму 10000,00 грн., призначення платежу оплата за воду за квітень 2021 згн.рах.447 від 30.04.2021;

- №1017 від 02.06.2021 на суму 10000,00 грн., призначення платежу оплата за воду за квітень 2021 згн.рах.447 від 30.04.2021;

- №1056 від 04.06.2021 на суму 5000,00 грн., призначення платежу оплата за воду за травень 2021 згн.рах.447 від 31.05.2021;

- №1089 від 08.06.2021 на суму 10000,00 грн., призначення платежу оплата за воду за травень 2021 згн.рах.447 від 31.05.2021;

- №1108 від 09.06.2021 на суму 5000,00 грн., призначення платежу оплата за воду за травень 2021 згн.рах.447 від 31.05.2021;

- №1118 від 11.06.2021 на суму 18900,34 грн., призначення платежу оплата за воду за травень 2021 згн.рах.447 від 31.05.2021;

- №1153 від 15.06.2021 на суму 5000,00 грн., призначення платежу оплата за воду за травень 2021 згн.рах.447 від 31.05.2021;

- №1164 від 16.06.2021 на суму 10000,00 грн., призначення платежу оплата за воду за травень 2021 згн.рах.447 від 31.05.2021;

- №1190 від 18.06.2021 на суму 10000,00 грн., призначення платежу оплата за воду за травень 2021 згн.рах.447 від 31.05.2021;

- №1203 від 22.06.2021 на суму 30000,00 грн., призначення платежу оплата за воду за травень 2021 згн.рах.447 від 31.05.2021;

- №1286 від 30.06.2021 на суму 42799,20 грн., призначення платежу оплата за воду за червень 2021 згн.рах.447 від 30.06.2021.

Лічильники води відповідача, які встановлені згідно договору на водопостачання, пройшли повірку, що підтверджується відповідними свідоцтвами про повірку: №21/0796 від 12.03.2021 (чинне до 12.03.2025), №21/0841 від 17.03.2021 (чинне до 17.03.2025), №21/0842 від 17.03.21 (чинне до 17.03.2025). За результатами повірки встановлено, що засоби вимірювальної техніки відповідають вимогам ДСТУ 3580-97.

23.07.2021 позивач звернувся до відповідача із претензією про повернення боргу у сумі 136'657,36 грн.

У відповіді від 09.07.2021 на претензію ДП «Санаторій «Моршинський» заперечив проти існування боргу, наголосивши, що нарахування за контрольними засобами обліку можливо лише у випадку несправності контрольованих засобів обліку, а такого не було встановлено.

ОЦІНКА СУДУ.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять у предмет доказування.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини (ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України).

Відповідно ст. 174 ГК України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Між сторонами виникли взаємні права та обов`язки на підставі укладеного договору №13 на водопостачання з комунального водопроводу та водовідведення в комунальну каналізацію від 20.07.2015

Спір у справі фактично виник щодо кількості спожитої відповідачем води у грудні 2020 року. Так, на переконання позивача, санаторій цього місяця спожив 5601 м.куб. води на суму 183'421,54 грн. При цьому, такий об`єм спожитої води виробник визначив на підставі даних контрольного лічильника, а не контрольованого. Відповідач не погоджується із таким підходом до порядку визначення спожитої води, оскільки, на його переконання, лічильники, які були встановлені за договором, пройшли повірку, яка підтвердила їх справність, виробник не вказує протилежного, а контрольний лічильник встановлений аж за 150 метрів від контрольованого, тому, виходячи з умов договору, відповідати за його коректну роботу, а також те чи, наприклад, дійшла вода, яка пройшла контрольний лічильник, до контрольованого, чи не було до такого лічильника будь-якого несанкціонованого втручання, не може і не повинен.

З даного приводу суд відзначає таке.

Правовідносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюється Законами України «Про житлово-комунальні послуги», «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», «Про особливості доступу до інформації у сферах постачання електричної енергії, природного газу, теплопостачання, централізованого постачання гарячої води, централізованого питного водопостачання та водовідведення».

В силу приписів ч. 1 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Відповідно до положень статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави застосовується до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 ЦК України).

Згідно положень ч.1 ст.903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язується оплатити йому надану послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, ч. 6 ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 14 ЦК України передбачено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Правила користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджені наказом Міністерства з питань ЖКГ України №190 від 27.06.2008 (далі - Правила) визначають порядок користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення населених пунктів України. Ці Правила є обов`язковими для всіх юридичних осіб незалежно від форм власності і підпорядкування та фізичних осіб-підприємців, що мають у власності, господарському віданні або оперативному управлінні об`єкти, системи водопостачання та водовідведення, які безпосередньо приєднані до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення і з якими виробником укладено договір на отримання питної води, скидання стічних вод.

Договірні відносини щодо користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення здійснюються виключно на договірних засадах відповідно до Законів України "Про питну воду та питне водопостачання" та "Про житлово-комунальні послуги". Істотні умови договору між виробником та споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення визначаються відповідно до Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (п.2.1, 2.2 Правил). Розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод

здійснюються на основі показів засобів обліку (п.3.1 Правил). Облік відпущеної питної води та прийнятих стоків здійснюється виробником і споживачами засобами вимірювальної техніки, які занесені до Державного реєстру або пройшли державну метрологічну атестацію (п.5.1 Правил). Вузли обліку повинні розташовуватись на мережі споживача, як правило, на межі балансової належності мереж виробника та споживача, або за згодою виробника в приміщеннях, розташованих безпосередньо за зовнішньою стіною будівлі в місці входу водопровідного вводу (п.5.2 Правил). Межа балансової належності - лінія розподілу елементів систем водопостачання та водовідведення і споруд на них між власниками або користувачами (п.1.2 Правил).

На виконання зазначених вимог сторони 20.07.2015 уклали договір №13 на водопостачання з комунального водопроводу та водовідведення в комунальну власність, де визначили порядок надання послуг виробником, користування ними та їх оплата споживачем.

Як уже відзначалося, виробник погодив встановлення у споживача трьох приладів обліку (КВБ-10 №00126, ЛЛТ-65Х №003213, МКТ-UA №0122127), про що зазначено у п.8.2 договору. Також у цьому пункті договору сторони передбачили, що прилади обліку (лічильники води та стоків) повинні встановлюватися споживачем в точці підключення до мереж виробника. У пункті 9.1 договору сторони погодили, що точками розподілу, в яких відбувається передача послуг від виробника споживачеві, є місце підключення систем водопроводу і каналізації, через які споживачеві здійснюється водопостачання та водовідведення. До точки підключення інфраструктура водопостачання та водовідведення (магістральні та інші водопровідні та каналізаційні мережі, передані згідно з законодавством на баланс та в обслуговування виробнику) перебуває на балансі виробника і ним обслуговуються. Місцем розподілу повноважень щодо експлуатації та ремонту мереж вважати місце підключення мереж (п.10.7 договору).

Виходячи із наведених положень НПА та положень погодженого сторонами договору, споживач відповідає за функціонування тих мереж, які знаходяться після встановленого за договором лічильника, і оплачувати відповідач повинен ту воду, яка пройшла через дані лічильники, адже вони (лічильники) встановлені за погодженням з виробником і відсутні будь-які докази того, що такі лічильники встановлені самовільно, з порушенням закону чи умов договору. У матеріалах справи не міститься жодних претензій чи зауважень виробника до споживача щодо неправильного місця розташування лічильників чи необхідності подання додаткових документів.

Позивач наголошує, що згідно п.5.25-5.26 Правил для перевірки показів встановлених засобів обліку виробник має право встановлювати на вводах контрольні засоби обліку. Тривалість роботи контрольних засобів обліку має бути не менше ніж 15 днів. Якщо контрольний засіб обліку виявить неточність роботи засобів обліку, що перевіряються, останні підлягають ремонту, а розрахунок за водокористування здійснюється відповідно до показів контрольного засобу обліку, при цьому виробник має право провести перерахунок споживачеві за водокористування в попередні два місяці. У виробника виникли сумніви щодо правильності обліку спожитої води, тому він встановив контрольні засоби обліку і на їх показниках визначив кількість спожитої води за грудень 2020.

Суд не погоджується із таким твердженням позивача, оскільки у п.5.26 Правил чітко передбачено, що показники контрольного засобу обліку можна брати до уваги у тому випадку, якщо виявлено неточність у роботі засобів обліку, які перевіряються, і такі підлягають ремонту. У даному випадку позивач ні тоді, коли він, за його словами, виявив неточність у роботі засобів обліку, ні під час розгляду справи, не відзначав про необхідність ремонту встановлених за договором засобів обліку. Більше того, усі три лічильники у березні 2021 року пройшли відповідну повірку згідно п.5.14 Правил, де передбачено, що усі засоби обліку в обумовлені законодавством строки підлягають періодичній повірці; задовільні результати повірки підтверджують свідоцтвом про повірку або записом з відбитком повірочного тавра у відповідному розділі експлуатаційної документації (відповідні свідоцтва про повірку знаходяться у матеріалах справи). Така повірка підтвердила правильність їх роботи і відповідність ДСТУ 3580-97. Крім того, позивач не подав доказів того, що він повідомляв відповідача про виявлені розбіжності у показниках, адже, як уже відзначалося вище, позивач не подав підписаного сторонами акту наданих послуг за грудень 2020, і відсутні докази надіслання відповідачу рахунку №1420 від 31.12.2020 за спожиту воду та водовідведення у кількості 5601 м.куб. на суму 183'421,54 грн. (на копії листа №364 від 31.12.2020 до ДП «Санаторій «Моршинський» про різницю у показниках та рахунку №1420 від 31.12.2020 на суму 183'421,54 грн. міститься напис «отримано 05.01.2021», однак відсутній підпис та зазначення особи, яка вчинила такий напис, а споживач заперечує факт його отримання). За таких обставин не брати до уваги покази лічильників, що зазначені у договорі, і перевагу надати лічильнику, який знаходиться на значній відстані (за твердженнями сторін близько 150 м.) від погодженої сторонами у договорі точки розподілу (підключення системи водопроводу), суд вважає не правильним.

Уже під час розгляду справи представники позивача зазначали, що у місці, де становлено засоби обліку, мережі відповідача настільки розгалужені, що достеменно встановити, чи правильно обліковується вода, яка подається виробником, і чи немає поза облікового споживання, не можливо. Саме тому і встановлювалися контрольні засоби обліку. На підтвердження даних обставин було долучено схеми підключень та фотографії мереж і лічильників.

Після того, як дана інформація прозвучала у судових засіданнях, суд пропонував сторонам призначити експертизу для підтвердження даних обставин, адже для того, щоб дати відповідь на питання «Чи уся вода, яка поступає до санаторію, проходить через встановлені лічильники?», необхідні спеціальні знання і суд не може робити таких висновків на підставі фотографій та схем мереж, а також припущень позивача. Відповідач не заперечував щодо призначення експертизи, однак зазначив, що оплачувати її не буде, адже дані обставини стверджує позивач, то і він повинен оплатити таку експертизу. Представники позивача повідомили, що не будуть оплачувати експертизу, адже у справі достатньо доказів для задоволення позову. Враховуючи це, а також беручи до уваги положення ст.74 ГПК України щодо обов`язку доказування, а також те, що засоби обліку відповідачем встановлені за погодженням з позивачем і останній погодив місце їх розміщення, суд відзначає, що позивачем не доведено твердження про поза облікове споживання води відповідачем.

Щодо інших аргументів сторін, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються судом в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», рішення від 10.02.2010). Крім того, аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц.

Враховуючи наведене вище, зважаючи на умови укладеного між сторонами і чинного на момент розгляду справи договору №13 на водопостачання від 20.07.2015, беручи до уваги справність засобів обліку водопостачання, які встановлені споживачем за погодженням із виробником, відсутність зауважень виробника щодо справності таких засобів обліку, недоведеність позивачем факту наявності без облікового споживання води (в т.ч. можливість потрапляння води у мережі споживача в обхід встановлених згідно договору засобів обліку), суд вважає, що підстави для задоволення позову відсутні.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд відмовляє у задоволенні позову, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись статтями 2, 3, 12, 13, 42, 73-80, 123, 129, 233, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено 23.11.2021.

Суддя Яворський Б.І.