ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" листопада 2021 р. Справа№ 910/7002/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Мартюк А.І.

Євсікова О.О.

секретар судового засідання: Салій І.О.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 23.11.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Райз-Схід"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 15.07.2021 (повний текст складено - 20.07.2021)

у справі №910/7002/19 (суддя - Плотницька Н.Б.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Райз-Схід"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-логістика-мтс"

треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: 1) Товариство з обмеженою відповідальністю "Яромир-Агро";

2) Головне управління національної поліції

в Полтавській області в особі Слідчого управління

про стягнення 875 184, 25 грн

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Райз-Схід" (надалі - позивач, ТОВ "Райз-Схід") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-логістика-мтс" (надалі - відповідач, ТОВ "Транс-логістика-мтс") про стягнення 875 184, 25 грн штрафних санкцій.

Позов обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором про надання транспортно-експедиторських послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом від 20.06.2018 №200618 МТС-Ж (надалі - Договір), а саме в частині доставки вантажу в пункт призначення, у зв`язку з чим позивач зазнав збитків у розмірі 825 184, 25 грн. Крім того, у зв`язку з втратою (не доставкою) вантажу в пункт призначення позивачем нараховано штраф у розмірі 50 000, 00 грн.

Судом першої інстанції залучено до участі у справі третіх осіб, без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Яромир-Агро" (третя особа-1); Головне управління національної поліції в Полтавській області в особі Слідчого управління (третя особа-2).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.07.2021 у справі №910/7002/19 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Судове рішення мотивовано тим, що підставою для притягнення особи до господарсько-правової відповідальності у вигляді відшкодування збитків є наявність складу господарського правопорушення, елементи якого в діях відповідача відсутні, у зв`язку з чим вимоги позивача про стягнення збитків, завданих не доставкою вантажу до пункту призначення та штрафу необґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач (скаржник) звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2021 у справі №910/7002/19 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийняте при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також наявна невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Відтак, судове рішення ухвалено із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що:

- матеріали справи не містять будь-яких належних та допустимих доказів вилучення у перевізника прийнятого до перевезення вантажу, та передачі його на відповідальне зберігання ТОВ "Яромир-Агро";

- в своїх письмових поясненнях третя особа-1 наголошує на тому, що зерно на відповідальне зберігання не приймало, договорів відповідального зберігання і актів приймання передачі не укладало;

- відповідач не повідомляв позивача про те, що прийнятий до перевезення вантаж взагалі не буде доставлений до місця призначення, визначеного сторонами Договору та про те, що вантаж втрачений.

При прийнятті оскаржуваного рішення суд взагалі не дослідив питання щодо законності знаходження автомобілів перевізника на площадці (току), належній ТОВ "Яромир-Агро", та подальшого вивантаження прийнятого до перевезення вантажу у вказаному місці. Залишено також поза увагою, та не надано належної правової оцінки доводам відповідача про те, що втрачений відповідачем вантаж був примусово вивантажений, та переданий на зберігання ТОВ "Яромир-Агро".

Матеріали справи не містять належні та допустимі докази того, що відповідач вживав визначених законом дій для збереження прийнятого до перевезення вантажу від втрати, а також законності поведінки третіх осіб щодо прийнятого перевізником до перевезення вантажу, що в свою чергу давало б законне право суду стверджувати в оскаржуваному рішенні про відсутність протиправної поведінки, причинного зв`язку між протиправною поведінкою і збитками, а також виною відповідача при втраті вантажу.

На думку скаржника, висновки суду першої інстанції про те, що оплата позивачем простою автомобілів з вантажем є визнанням останнім правомірності втрати вантажу відповідачем, обізнаності в законності такої втрати, є помилковими та такими, що не грунтуються на вимогах закону, оскільки вищезазначений простій оплачувався не через те, що причина простою не була законна, а зумовлене виконанням умов Договору, та тим, що вказаний перевізник здійснював перевезення не тільки вантажу який останнім був втрачений, а цілого ряду вантажів позивача при проведенні осінніх польових робіт, тобто між сторонами були тісні договірні відносини, які б могли припинитися через таку не оплату, що в свою чергу могло б призвести до більш значних економічних втрат.

Також позивач наголошує про те, що відповідач не обґрунтував підстав та причин (форс-мажорних обставин), що не залежали від його волі та перешкоджали повернути позивачу вантаж у належному стані. Всі посилання відповідача на обставини, якими він заперечує позовні вимоги, не спростовують того факту, що останній порушив умови укладеного між сторонами Договору, в частині доставки до місця призначення прийнятого до перевезення вантажу, навіть з порушенням обумовлених сторонами строків.

При цьому, судом першої інстанції проігноровано вимоги пункту 5.4. Договору, відповідно до якого належним підтвердженням обставин непереборної сили є сертифікат/довідка торгово-промислової палати України, а не Полтавської торгово-промислової палати. Сертифікат №5300-19-0299 від 11.09.2019 про форс-мажорні обставини, який суд поклав в основу оскаржуваного рішення, виданий Полтавською торгово-промисловою палатою - тобто не уповноваженим органом.

Окрім того, скаржником у тексті апеляційної скарги викладено клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження судового рішення, з обґрунтуванням причин такого пропуску.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.08.2021 апеляційну скаргу ТОВ "Райз-Схід" передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючої судді (судді-доповідача) - Зубець Л.П., суддів: Мартюк А.І., Євсікова О.О.

У зв`язку з перебуванням головуючої судді Зубець Л.П. у відпустці, вирішити питання щодо подальшого руху апеляційної скарги у даній справі у законодавчо визначений строк було неможливо.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.08.2021 клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку задоволено, поновлено скаржнику пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження судового рішення.

Відкрито апеляційне провадження у справі №910/7002/19 за апеляційною скаргою ТОВ "Райз-Схід" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2021, апеляційну скаргу призначено до розгляду на 12.10.2021.

Роз`яснено учасникам справи право та встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, заяв та клопотань до суду апеляційної інстанції.

Відповідач, у порядку ст. 263 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), скориставшись своїм правом, подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просить залишити скаргу позивача без задоволення, оскаржуване судове рішення без змін.

Зокрема, у своєму відзиві відповідач зазначає наступне:

- 03.10.2018 слідчим суддею Октябрського районного суду міста Полтави за клопотанням слідчого було накладено арешт в межах кримінального провадження №0000480 від 10.09.2018 на залучені ТОВ "Транс-логістика-мтс" до виконання перевезень автомобілі. На момент затримання (блокування руху), працівниками поліції вказаних автомобілів, відповідач не розпочинав здійснення перевезення й знаходився в місці завантаження, а тому позивач безпідставно стверджує про перехід до відповідача відповідальності за втрату завантаженого вантажовідправником зерна. Після доставки на спеціальну площадку автомобілів, які залучались відповідачем до виконання спірних перевезень, працівниками поліції не допускались власники цих автомобілів (водії) до них, а відповідно відповідач не мав змоги ані користуватись вказаними автомобілями, ані вивантажити (перевантажити) спірне зерно в інші автомобілі;

- позивачу достеменно відомо про відсутність вини ТОВ "Транс-логістика-мтс" у невиконанні замовлених перевезень вантажу, наявність обставин непереборної сили, а також, що по факту відповідні обставини спричинені діяльністю пов`язаного з ТОВ "Райз-Схід" суб`єкта господарювання - ТОВ "Райз-Максимко". Відповідач звертає увагу на те, що досудове розслідування, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000480 від 10.09.2018 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України щодо самовільного захоплення земельних ділянок суб`єктами господарської діяльності (зокрема: ПрАТ "Райз-Максимко", ) та фізичними особами, їх розорення та засіяння сільськогосподарськими культурами (соняшником, соєю, кукурудзою) на територіях Гребінківського, Пирятинського, Кобеляцького, Лохвицького, Миргородського, Чорнухівського районів Полтавської області, та які по праву власності належать державі в особі ГУ Держгеокадастру у Полтавській області. Станом на 2018 рік ПрАТ "Райз-Максимко" було пов`язаним з ТОВ "Райз-Схід" суб`єктом господарювання (кінцевим бенефіціаром обох був ОСОБА_1 , обоє входили до агрохолдингу "Укрлендфармінг"). Про обставини наявності кримінального провадження №0000480 від 10.09.2018 відносно ТОВ "Райз-Максимко" було достеменно відомо й ТОВ "Райз-Схід", й агрохолдингу "Укрлендфармінг", проте не зважаючи на всі пов`язані з цим ризики, ТОВ "Райз-Схід" замовило у відповідача спірні перевезення, не попередивши про те, що можуть виникнути проблеми з правоохоронними органами;

- п. 5.1. Договору визначено, що у випадку настання обставин, що знаходяться поза контролем сторін, та які ними не могли бути передбачені і враховані, сторона, що підпала під дії таких обставин, звільняється від відповідальності за невиконання зобов`язань по Договору. В даному випадку TOB "Транс-логістика-мтс" під час укладення Договору та взяття на себе відповідних зобов`язань з перевезення вантажів не могло передбачити, що на його транспортні засоби буде накладено арешт в межах кримінального провадження, стороною якого відповідач не є, а також, що ввірений йому вантаж буде визнано речовим доказом у такому кримінальному провадженні й вилучено працівниками поліції. При цьому, відповідач наголошує, що коли автомобілі останнього були випущені зі спеціальної площадки, одразу по виїзду їх рух було заблоковано працівниками поліції під керівництвом слідчого ВП ГУ НП в Полтавській області, якими в межах кримінального провадження №0000480 від 10.09.2018 було зірвано пломби з вказаних вище автомобілів, а також примусово здійснено вивантаження вантажу (зерна кукурудзи) й вилучено його, як речовий доказ у кримінальному провадженні, та залишено на зберігання на площадці ТОВ "Яромир Агро", про що було складено протокол огляду місця події від 26.10.2018. Таким діям сторонніх осіб (представників державної влади) відповідач не був зобов`язаний за умовами Договору та не міг протидіяти.

З огляду на викладене, відповідач вважає, що в силу положень п. 5.1. Договору, ч. 1 ст. 617, ст. 906 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, ч. 2 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" ТОВ "Транс-Логістика-мтс" не може нести відповідальності за невиконання зобов`язань за Договором, оскільки в даному випадку, як зазначалось вище, зі сторони відповідача відсутня як вина, так і протиправна поведінка, так як спірне зерно не було умисно чи з необережності втрачено останнім, а було вилучено працівниками поліції, як речовий доказ, в межах кримінального провадження.

У зв`язку з перебуванням судді Мартюк А.І., яка входить до складу колегії суддів та не є головуючим суддею, у відпустці з 12.10.2021 до 13.10.2021, та в подальшому на лікарняному, розгляд апеляційної скарги ТОВ "Райз-Схід" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2021 у справі №910/7002/19, призначений на 12.10.2021 - не відбувся.

Окрім того, головуюча суддя Зубець Л.П. перебувала у щорічній відпустці з 22.10.2021 по 29.10.2021, у зв`язку з чим вирішити питання щодо подальшого призначення даної справи до розгляду було неможливо.

По виходу головуючої судді Зубець Л.П. з відпустки, судді Мартюк А.І. з лікарняного, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.11.2021 розгляд справи №910/7002/19 за апеляційною скаргою ТОВ "Райз-Схід" призначено на 23.11.2021.

23.11.2021 через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшли додаткові пояснення щодо відсутності у позивача права на відшкодування збитків у спірних правовідносинах.

У судове засідання 23.11.2021 з`явилися представники сторін. Треті особи у судове засідання повноважних представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, будь-яких заяв/клопотань до суду апеляційної інстанції не подавали.

Представник позивача у судовому засіданні 23.11.2021 заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи для надання можливості підготувати правову позицію та подати заперечення на додаткові пояснення відповідача. Відповідач проти задоволення вказаного клопотання заперечував, з тих підстав, що аналогічні доводи подавались до суду першої інстанції, відтак сторона позивача обізнана з доводами, викладеними у додаткових поясненнях.

Заслухавши представників сторін щодо поданих відповідачем додаткових пояснень стосовно відсутності у позивача права на відшкодування збитків у спірних правовідносинах, колегія суддів дійшла висновку про залишення їх без розгляду, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 113 ГПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Статтею 114 ГПК України встановлено, що:

- суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій;

- строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.08.2021 про відкриття апеляційного провадження, зокрема, встановлено учасникам апеляційного провадження строк на подання заяв/клопотань, пояснень або заперечень з доказами направлення їх іншим учасникам справи до 28.09.2021.

Проте відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду із додатковими поясненнями лише 23.11.2021.

Слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Клопотання (заява) про відновлення процесуального строку повинна містити пояснення щодо причин пропуску такого строку і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними.

Отже, поновити пропущений процесуальний строк суд має можливість лише у випадку відповідного клопотання, проте апелянтом не надано клопотання про поновлення пропущеного строку для подання вказаних вище клопотань у даній справі.

Статтею 118 ГПК України встановлено, що:

- право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (ч. 1);

- заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2).

З огляду на пропущення відповідачем процесуальних строків на подання заяв/клопотань, пояснень або заперечень, подані ТОВ "Транс-Логістика-мтс" додаткові пояснення залишаються без розгляду.

Слід зазначити, що основними засадами судочинства, закріпленими у ст. 129 Конституції України, є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен додержуватись норм процесуального права.

Відповідно до ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 ГПК України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Щодо розгляду справи за відсутності третіх осіб та клопотання позивача про відкладення розгляду справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 12, 13 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.

При цьому, положеннями вказаної статті передбачено право, а не обов`язок суду відкласти апеляційний розгляд справи. За висновками суду неявка представників третіх осіб не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними у справі матеріалами.

Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

В силу приписів ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Одним із основних принципів (засад) господарського судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

Судом також враховано, що в силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті шостої даної Конвенції (§ 66, § 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Колегія суддів звертає увагу на те, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й усіх осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" (Case of Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain) (заява № 11681/85) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, судом апеляційної інстанції залишено без розгляду подані відповідачем додаткові пояснення, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників третіх осіб, а тому відмовляє у задоволенні клопотання позивача про відкладення розгляду справи.

Так, у судовому засіданні 23.11.2021 представник позивача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив суд її задовольнити, судове рішення скасувати, прийнявши нове про задоволення позову у повному обсязі. Представник відповідача проти доводів скарги заперечував, з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У судовому засіданні 23.11.2021 оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено місцевим господарським судом та перевірено судом апеляційної інстанції, 20.06.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Райз-схід" (замовник за Договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Транс-логістика-мтс" (виконавець за Договором) укладено договір про надання транспортно-експедиторських послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом №200618 МТС-Ж (Договір), відповідно до умов якого виконавець зобов`язується організувати перевезення вантажу автомобільним транспортом (відповідно із товарно-транспортною накладною) до відповідного пункту призначення у встановлений договором або замовленням строк та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (вантажоодержувачу) (надалі - послуги), а замовник зобов`язується сплатити за організацію перевезення вантажу встановлену плату.

У пункті 1.2. Договору визначено, що замовник за цим договором може виступити також і вантажоодержувачем.

Відповідно до пункту 1.3. Договору найменування вантажів, їх обсяг (кількість, вага та/або об`єм завантажених бункерів з комбайна), місце завантаження, строки (дати) приймання вантажів, дати подачі транспортних засобів під завантаження, пункти призначення, особа-вантажоодержувач, строки доставки вантажів та передачі вантажоодержувачам та інші умови перевезень, визначаються в узгоджених сторонами замовленнях.

За приписами пункту 4.1. - 4.2. Договору сторона, що не виконала чи виконала неналежним чином свої зобов`язання за цим договором, має негайно виправити ці недоліки, сплатити передбачені цим договором штрафні санкції, а також повністю відшкодувати спричинені винними діями чи бездіяльністю збитки.

В разі відмови виконавця від виконання узгодженого замовлення, виконавець зобов`язаний сплатити замовнику штраф у розмірі 1 000 грн за кожний випадок такого порушення та повністю відшкодувати збитки, завдані замовнику внаслідок такого порушення (включаючи упущену вигоду).

Пунктами 5.1. - 5.5. Договору унормовано, що у випадку настання обставин, що знаходяться поза контролем сторін, та які ними не могли бути передбачені і враховані (надалі - обставини непереборної сили), як то (але не виключно): стихійні лиха, технічні аварії, військові дії, страйки (окрім персоналу сторін). Сторона, що підпала під дії таких обставин звільняється від відповідальності за невиконання зобов`язань по Договору.

Сторона, що підпала під дію обставин непереборної сили, зобов`язана письмово повідомити іншу сторону про їх настання та передбачуваний строк їх дії. Якщо цього не буде зроблено, така сторона не має права посилатися на виниклі обставини непереборної сили як на такі, що звільняють її від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання цього договору. Після припинення обставин непереборної сили сторони зобов`язані приступити до виконання договору, крім випадку, зазначеного в пункті 5.3. договору.

Якщо дія обставин непереборної сили продовжується більш як 3 (три) календарні місяці, сторони зобов`язані вирішити долю договору його скасуванням або переглядом.

Належним підтвердженням обставин непереборної сили є сертифікат/довідка торгово-промислової палати (ТПП) України.

Сторона, що посилається на обставини непереборної сили як причину неналежного виконання своїх зобов`язань за цим договором, звільняється від відповідальності за таке неналежне виконання тільки в тому випадку, якщо обставини непереборної сили, на які посилається сторона, виникли після укладення цього договору, їх виникнення в момент укладення договору було малоймовірним, їх виникнення викликано подіями, що не залежали від волі цієї сторони, і ця сторона вжила всіх необхідних заходів, для того щоб уникнути або усунути негативні наслідки цих обставин.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.05.2019, а в частині не виконаних зобов`язань, що виникли протягом строку дії цього договору - до повного виконання (пункт 6.1. Договору).

Відповідно до товарно-транспортних накладних від 30.09.2018 №014573, №014571, №014569, №014574, №014570 позивач направив автомобільним транспортом (камазами), державні номери: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , з причепами, державні номери: НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , НОМЕР_10 відповідно, вантаж (кукурудзу) для перевезення, вантажоодержувачем за яким є Товариство з обмеженою відповідальністю "Елеватор Агро".

Окрім того, як встановлено судом апеляційної інстанції, відповідно до ухвали слідчого судді Октябрського районного суду міста Полтави від 03.10.2018 у справі №554/7910/18 (провадження №1-кс/554/9321/2018), 30.09.2018 працівниками Головного управління Національної поліції в Полтавській області в межах кримінального провадження №0000480 від 10.09.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, розпочато провадження слідчих дій - огляд території земельної ділянки сільськогосподарського призначення держаної власності, що знаходиться за межами населеного пункту в с. Хейлівщина Чорнухинського району Полтавської області із кадастровим номером: 000140001, загальною площею 103,7000 га, в ході якого було встановлено, що на даній земельній ділянці знаходиться частково засіяна сільськогосподарська культура кукурудза, частина якої має сліди збирання врожаю.

Постановою Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 01.10.2018 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000480, зокрема:

- автомобіль марки МАЗ 53363, д.н.з. НОМЕР_3 із причіпом МАЗ, д.н.з. НОМЕР_9 , завантаженні насінням кукурудзи;

- автомобіль марки КАМАЗ 5511, д.н.з. НОМЕР_5 із причіпом СЗАП 8527, д.н.з. НОМЕР_8 , завантаженні насінням кукурудзи;

- автомобіль марки КАМАЗ 5320, д.н.з. НОМЕР_2 із причіпом ІКБ 8527, д.н.з. НОМЕР_7 , завантаженні насінням кукурудзи;

- автомобіль марки КАМАЗ 5320, д.н.з. НОМЕР_1 із причіпом бортовим ОФАЗ 8352 П, д.н.з. НОМЕР_6 , завантаженні насінням кукурудзи;

- автомобіль марки КАМАЗ, д.н.з. НОМЕР_4 із причіпом бортовим СЗАП 8357, д.н.з. НОМЕР_10 , завантаженні насінням кукурудзи.

Отже, рух автомобілів було заблоковано, а самі автомобілі затримані та примусово доставлені на спеціальну площадку.

Так, ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду міста Полтави від 03.10.2018 у справі №554/7910/18 (провадження №1-кс/554/9321/2018) клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Полтавській області Кіяшко Т.М., погоджене з прокурором про арешт майна у кримінальному провадженні №0000480 від 10.09.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України - задоволено частково; накладено арешт, зокрема, на автомобіль марки МАЗ 53363, загальний вантажний сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_3 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_2 ; причіп марки МАЗ сірого кольору, д.н.з НОМЕР_9 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ТОВ «Юнік Фарма»; автомобіль марки КАМАЗ 5511 вантажний самоскид, державний номерний знак НОМЕР_5 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_3 ; причіп СЗАП 8527, д.н.з. НОМЕР_11 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_4 ; автомобіль марки КАМАЗ 5320, державний номерний знак НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобі належить ОСОБА_5 ; причіп, д.н.з. НОМЕР_7 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_5 ; автомобіль марки КАМАЗ 5320, державний номерний знак НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобі належить ОСОБА_6 ; причіп бортовий, ОД АЗ 8352П, д.н.з НОМЕР_6 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_6 , автомобіль марки КАМАЗ 5320, державний номерний знак НОМЕР_4 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_7 ; причіп СЗАП 8357, д.н.з. НОМЕР_10 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_7 з позбавленням права користування та розпорядження, до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку.

З ухвали вбачається, що підставами для арешту майна слідчий вказував на те, що у провадженні СУ ГУНП в Полтавській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000480 від 10.09.2018 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 197-1 КК України щодо самовільного захоплення земельних ділянок СГД фізичними особами, їх розорення та засіяння сільськогосподарськими культурами (соняшником, соєю, кукурудзою) на територіях Гребінківського, Пирятинського, Кобеляцького, Лохвицького, Миргородського, Чорнухівського районів Полтавської області, та які по праву власності належать державі в особі ГУ Держгеокадастру у Полтавській області, чим державним інтересам було спричинено істотної матеріальної шкоди.

В ухвалі зазначено, що на східній частині поля на ґрунтовій дорозі знаходяться наступні транспортні засоби: автомобіль марки МАЗ 53363, загальний вантажний сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_2 із причіпом МАЗ сірого кольору, д.н.з НОМЕР_9 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ТОВ «Юнік Фарма». На момент огляду кузов автомобіля та причіп автомобіля завантажені кукурудзою із поля, де здійснювався збір (обмолот) вище зазначеними комбайнами; автомобіль марки КАМАЗ 5511 вантажний самоскид, державний номерний знак НОМЕР_5 , під керуванням ОСОБА_8 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_3 із причіпом СЗАП 8527, д.н.з. НОМЕР_11 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_4 . На момент огляду кузов автомобіля та причіп автомобіля завантажені кукурудзою із поля, де здійснювався збір (обмолот) вищезазначеними комбайнами; автомобіль марки КАМАЗ 5320, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобі належить ОСОБА_5 , із причіпом, д.н.з. НОМЕР_7 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_5 . На момент огляду кузов автомобіля та причіп автомобіля завантажені кукурудзою із поля, де здійснювався збір (обмолот) вище зазначеними комбайнами; автомобіль марки КАМАЗ 5320, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_6 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобі належить ОСОБА_6 , із причіпом бортовим, ОД АЗ 8352П, д.н.з НОМЕР_6 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_6 . На момент огляду кузов автомобіля та причіп автомобіля завантажені кукурудзою із поля, де здійснювався збір (обмолот) вище зазначеними комбайнами; автомобіль марки КАМАЗ 5320, державний номерний знак НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_9 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_7 , із причіпом СЗАП 8357, д.н.з. НОМЕР_10 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_7 . На момент огляду кузов автомобіля та причіп автомобіля завантажені кукурудзою із поля, де здійснювався збір (обмолот) вище зазначеними комбайнами. Під час проведеного огляду було вилучено:

- комбайн марки ДД 9770 STS, д.н.з. НОМЕР_12 ;

- комбайн марки ДД 9770 STS, д.н.з. НОМЕР_13 ;

- комбайн марки ДД 9770 STS, д.н.з. НОМЕР_14 ;

- комбайн марки ДД 9770 STS, д.н.з. НОМЕР_15 ;

- автомобіль марки МАЗ 53363, д.н.з. НОМЕР_3 із причіпом МАЗ, д.н.з. НОМЕР_9 , завантаженні насінням кукурудзи;

- автомобіль марки КАМАЗ-5511, д.н.з. НОМЕР_5 із причіпом СЗАП 8527, д.н.з. НОМЕР_8 , завантаженні насінням кукурудзи;

- автомобіль марки КАМАЗ-5320, д.н.з. НОМЕР_2 із причіпом ІКБ 8527, д.н.з. НОМЕР_7 , завантаженні насінням кукурудзи;

- автомобіль марки КАМАЗ-5320, д.н.з. НОМЕР_1 із причіпом бортовим ОФАЗ 8352 П, д.н.з. НОМЕР_6 , завантаженні насінням кукурудзи;

- автомобіль марки КАМАЗ, д.н.з. НОМЕР_4 із причіпом бортовим СЗАП 8357, д.н.з. НОМЕР_10 , завантаженні насінням кукурудзи.

У задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на насіння кукурудзи, яким навантажені автомобілі, судом відмовлено.

Листом від 04.10.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "Транс-логістика-мтс" звернулося до Товариства з обмеженою відповідальністю "Райз-схід" з проханням погодити оплату простоїв по п`яти автомобілям, у зв`язку із їх перебуванням на полі Чорнухінської філії та відсутністю можливості продовжувати роботу з причини опломбування працівниками поліції.

04.10.2018 між сторонами складено та підписано акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №2716 на суму 87 500, 00 грн за простій автотранспорту.

На підставі рахунку на оплату від 04.10.2018 №2716, позивач оплатив простій автотранспорту у розмірі 87 500, 00 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 10.10.2018 №20081.

Ухвалами слідчого судді Октябрського районного суду міста Полтави від 12.10.2018 у справі №554/7910/18 (провадження №1-кс/554/9321/2018) клопотання ОСОБА_10 про скасування арешту майна задоволено; скасовано арешт, який накладено відповідно до ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 03.10.2018 у кримінальному провадженні №0000480 від 10.09.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, з автомобіля марки КАМАЗ 5511 вантажний самоскид, державний номерний знак НОМЕР_5 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_3 ; з причепа СЗАП 8527, д.н.з. НОМЕР_11 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_4 ; заяву ОСОБА_2 про скасування арешту майна задоволено; скасовано арешт, який накладено відповідно до ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 03.10.2018 у кримінальному провадженні №0000480 від 10.09.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, з автомобіля марки МАЗ 53363 загальний вантажний сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_3 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_2 ; з причепа МАЗ сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_9 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ТОВ «Юнік Фарма»; клопотання ОСОБА_5 , про скасування арешту майна задоволено; скасовано арешт, який накладено відповідно до ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 03.10.2018 у кримінальному провадженні №0000480 від 10.09.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, з автомобіля марки КАМАЗ 5320, державний номерний знак НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобі належить ОСОБА_5 ; з причепа д.н.з. НОМЕР_7 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_5 ; заяву ОСОБА_6 про скасування арешту майна задоволено; скасовано арешт, який накладено відповідно до ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 03.10.2018 у кримінальному провадженні №0000480 від 10.09.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, з автомобіля марки КАМАЗ 5320 загальний вантажний сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобі належить ОСОБА_6 ; з причепа бортового, НОМЕР_16 , д.н.з. НОМЕР_6 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_6 ; клопотання ОСОБА_9 про скасування арешту майна задоволено; скасовано арешт, який накладено відповідно до ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 03.10.2018 у кримінальному провадженні №0000480 від 10.09.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, з автомобіля марки КАМАЗ 5320, державний номерний знак НОМЕР_4 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_7 ; з причепа СЗАП 8357, д.н.з. НОМЕР_10 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_7 .

В подальшому, власники та володільці арештованих автомобілів звернулися до Прокуратури Полтавської області із клопотаннями про звільнення з під арешту автомобілів, та, на виконання ухвали слідчого судді Октябрського районного суду міста Полтави від 12.10.2018 у справі №554/7910/18 (провадження №1-кс/554/9321/2018), повернути їх.

Вказані клопотання були зареєстровані у Прокуратурі Полтавської області 22.10.2018 за номерами №№704, 703, 705, 707, 706, що підтверджується відповідними відмітками.

Листом від 29.10.2018 №356 відповідач повідомив позивача про невиконання перевезення в строк, встановлений Договором, у зв`язку із накладенням ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду міста Полтави від 03.10.2018 у справі №554/7910/18 арешту на автомобілі, які здійснювали перевезення, у кримінальному провадженні №0000480 від 10.09.2018, та зазначив про вжиття заходів для звільнення автомобілів з-під арешту.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначає, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного між сторонами договору від 20.06.2018 про надання транспортно-експедиторських послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом №200618 МТС-Ж, не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання та не доставив вантаж вантажоодержувачу, з огляду на що позивач зазнав збитків на суму 825 1184, 25 грн. Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань позивачем нараховано відповідачу штраф у розмірі 50 000, 00 грн на підставі пункту 4.15. Договору.

Позивач зазначає, що накладення арешту на транспортні засоби не є підставою для звільнення відповідача від виконання зобов`язань за Договором, оскільки з мотивувальної частини ухвали слідчого судді Октябрського районного суду міста Полтави від 03.10.2018 у справі №554/7910/18 (провадження №1-кс/554/9321/2018) вбачається, що суд відмовив у задоволенні клопотання про накладення арешту на кукурудзу, яка міститься в причепах автомобілів, та наклав арешт виключно на автомобілі та причепи. Тому позивач зазначає, що оскільки зерно кукурудзи не було арештоване, відповідач повинен був перевантажити його в інші транспортні засоби та доставити до місця призначення.

Відтак, позивач вважає, що відповідач не вжив всіх необхідних заходів з метою уникнення або усунення негативних наслідків обставин непереборної сили, на які посилається відповідач.

Місцевий господарський суд, враховуючи положення норм чинного законодавства України, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини справи, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Здійснивши перевірку правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає правомірним висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову, а твердження скаржника вважає безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно з п. 1 ч. 2 статті 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 929 ЦК України унормовано, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням.

Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов`язки експедитора виконуються перевізником.

Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 908 ЦК України зазначено, що перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Частинами 1, 3 статті 909 ЦК України визначено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

За змістом статті 919 ЦК України перевізник зобов`язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.

Вантаж, не виданий одержувачеві на його вимогу протягом тридцяти днів після спливу строку його доставки, якщо більш тривалий строк не встановлений договором, транспортними кодексами (статутами), вважається втраченим.

Одержувач вантажу повинен прийняти вантаж, що прибув після спливу зазначених вище строків, і повернути суму, виплачену йому перевізником за втрату вантажу, якщо інше не встановлено договором, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до статті 920 ЦК України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно із ст. 923 ЦК України у разі прострочення доставки вантажу перевізник зобов`язаний відшкодувати другій стороні збитки, завдані порушенням строку перевезення, якщо інші форми відповідальності не встановлені договором, транспортними кодексами (статутами).

Як встановлено судом апеляційної інстанції, підставою позовних вимог у даній справі є неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором, з огляду на що позивач вважає, що зазнав збитків на суму 825 1184, 25 грн. Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань позивачем нараховано відповідачу штраф у розмірі 50 000, 00 грн.

Відповідно частин 1-3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Статтею 224 ЦК України унормовано, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Для застосування такого виду господарської санкції (правового наслідку порушення зобов`язання), як стягнення збитків, необхідна наявність всіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення: протиправної поведінки; збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника і збитками; вини. При відсутності хоч б одного з цих елементів господарсько-правова відповідальність не настає.

Згідно з частиною 1 статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

За правилами статті 611 ЦК України відшкодування збитків є встановленим договором або законом правовим наслідком, що настає у разі порушення зобов`язання.

Частиною 1 ст. 623 ЦК України передбачено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

Таким чином, позивач повинен довести факт заподіяння йому збитків, розмір зазначених збитків та докази невиконання зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між невиконанням зобов`язань та заподіяними збитками. При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов`язань для підприємства.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, 30.09.2018 замовником завантажено зерно кукурудзи в автомобілі, надані відповідачем, державні номери НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , з причепами, державні номери: НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , НОМЕР_10 , що підтверджується товарно-транспортними накладними від 30.09.2018 №№014573, 014571, 014569, 014574, 014570.

У той же день, працівниками Головного управління Національної поліції в Полтавській області в межах кримінального провадження №0000480 від 10.09.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, розпочато провадження слідчих дій - огляд території земельної ділянки сільськогосподарського призначення держаної власності, що знаходиться за межами населеного пункту в с. Хейлівщина Чорнухинського району Полтавської області із кадастровим номером: 000140001, загальною площею 103,7000 га, в ході якого було встановлено, що на даній земельній ділянці знаходиться частково засіяна сільськогосподарська культура кукурудза, частина якої має сліди збирання врожаю.

Вказане підтверджується ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду міста Полтави від 03.10.2018 у справі №554/7910/18 (провадження №1-кс/554/9321/2018) та не заперечується сторонами.

На наступний день, 01.10.2018 вищезазначені автомобілі, державні номери: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , разом з причепами, державні номери: НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , НОМЕР_10 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000480, що підтверджується постановою Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 01.10.2018.

В подальшому, 03.10.2018 було накладено арешт на автомобілі, державні номери: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , разом з причепами, державні номери: НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , НОМЕР_10 , що підтверджується ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду міста Полтави від 03.10.2018 у справі №554/7910/18 (провадження №1-кс/554/9321/2018). У задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на насіння кукурудзи, яким навантажені автомобілі, судом відмовлено.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у даному випадку мають місце обставини, які не залежали від відповідача, оскільки в момент укладення договору про надання транспортно-експедиторських послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом від 20.06.2018 №200618 МТС-Ж, останній не міг передбачити, що працівниками поліції будуть проводитися слідчі дії в межах кримінального провадження, за результатами яких на автомобілі, які повинні були здійснити перевезення вантажу позивача буде накладено арешт.

При цьому, позивачу було відомо про проведення таких дій, оскільки листом від 04.10.2018 ТОВ "Транс-логістика-мтс" звернулося до ТОВ "Райз-схід" з проханням погодити оплату простоїв по п`яти автомобілям, у зв`язку із їх перебуванням на полі Чорнухінської філії та відсутністю можливості продовжувати роботу з причини опломбування працівниками поліції.

04.10.2018 між сторонами складено та підписано акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №2716 на суму 87 500, 00 грн за простій автотранспорту.

На підставі рахунку на оплату від 04.10.2018 №2716, позивач оплатив простій автотранспорту у розмірі 87 500, 00 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 10.10.2018 №20081.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню (пункт 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004).

До загальних засад цивільного законодавства віднесено справедливість, добросовісність та розумність, (п. 6 ст. 3 ЦК України), а відтак і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Зазначений принцип лежить в основі доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. До таких висновків прийшов Верховний суд у складі Касаційного цивільного суду при розгляді справи №390/34/17 у постанові від 10.04.2019 (касаційне провадження №61-22315сво 18).

Таким чином, своїми діями, оплатою простою автомобілів відповідача, позивач засвідчив визнання ним факту того, що в затримці доставки вантажу відсутня вина відповідача.

Більше того, з ухвали слідчого судді Октябрського районного суду міста Полтави від 03.10.2018 у справі №554/7910/18 (провадження №1-кс/554/9321/2018) вбачається, що проводився огляд території земельної ділянки сільськогосподарського призначення держаної власності, що знаходиться за межами населеного пункту в с. Хейлівщина Чорнухинського району Полтавської області із кадастровим номером: 000140001, загальною площею 103,7000 га, в ході якого було встановлено, що на даній земельній ділянці знаходиться частково засіяна сільськогосподарська культура кукурудза, частина якої має сліди збирання врожаю, яка і була завантажена в автомобілі відповідача для здійснення перевезення на замовлення позивача.

Відтак, судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що у даній ситуації відповідач не міг запобігти виникненню таких обставин.

Пунктами 5.1. - 5.5. Договору унормовано, що у випадку настання обставин, що знаходяться поза контролем сторін, та які ними не могли бути передбачені і враховані (надалі - обставини непереборної сили), як то (але не виключно): стихійні лиха, технічні аварії, військові дії, страйки (окрім персоналу сторін). Сторона, що підпала під дії таких обставин звільняється від відповідальності за невиконання зобов`язань по договору.

Сторона, що підпала під дію обставин непереборної сили, зобов`язана письмово повідомити іншу сторону про їх настання та передбачуваний строк їх дії. Якщо цього не буде зроблено, така сторона не має права посилатися на виниклі обставини непереборної сили як на такі, що звільняють її від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання цього договору. Після припинення обставин непереборної сили сторони зобов`язані приступити до виконання договору, крім випадку, зазначеного в пункті 5.3. договору.

Якщо дія обставин непереборної сили продовжується більш як 3 (три) календарні місяці, сторони зобов`язані вирішити долю договору його скасуванням або переглядом.

Належним підтвердженням обставин непереборної сили є сертифікат/довідка торгово-промислової палати України.

Сторона, що посилається на обставини непереборної сили як причину неналежного виконання своїх зобов`язань за цим договором, звільняється від відповідальності за таке неналежне виконання тільки в тому випадку, якщо обставини непереборної сили, на які посилається сторона, виникли після укладення цього договору, їх виникнення в момент укладення договору було малоймовірним, їх виникнення викликано подіями, що не залежали від волі цієї сторони, і ця сторона вжила всіх необхідних заходів, для того щоб уникнути або усунути негативні наслідки цих обставин.

Отже, накладення арешту на транспортні засоби відповідача, в які було завантажено кукурудзу позивача, є обставиною, яка виникла після укладення договору, її виникнення в момент укладення договору було малоймовірним та не залежало від волі відповідача.

До того ж, в подальшому, власники та володільці арештованих автомобілів зверталися до Прокуратури Полтавської області із клопотаннями про звільнення з-під арешту автомобілів, та, на виконання ухвали слідчого судді Октябрського районного суду міста Полтави від 12.10.2018 у справі №554/7910/18 (провадження №1-кс/554/9321/2018), повернути їх, тобто вживали необхідні заходи для того, щоб уникнути або усунути негативні наслідки цих обставин.

При цьому, судом правомірно відхилено твердження позивача щодо того, що відповідач повинен був перезавантажити кукурудзу в інші автомобілі, оскільки кукурудза на момент накладення арешту вже було завантажена в автомобілі відповідача, відтак, останній був позбавлений такої можливості.

Також, відповідачем долучено до матеріалів справи сертифікат Полтавської торгово-промислової палати від 11.09.2019 №5300-19-0299 про форс-мажорні обставини, яким засвідчується період дії форс-мажорних обставин: з 30.09.2018 по 26.10.2018.

При цьому, колегія суддів вважає безпідставними твердження скаржника про те, що суд проігнорував п. 5.4. Договору, відповідно до якого доказом обставин непереборної сили є сертифікат/довідка торгово-промислової палати України, а не Полтавської торгово-промислової палати.

Так, в п. 5.4. Договору визначено, що: «Належним підтвердженням обставин непереборної сили є сертифікат/довідка торгово-промислової палати (ТПП) України.».

Зазначені положення договору не визначають, що єдиним уповноваженим органом засвідчення форс-мажорних обставин є Торгово-промислова палата України, а вжитий сторонами з малої літери термін «торгово-промислової палати», а також абревіатура в дужках «(ТПП)» замість «(ТПП України)» вказує на те, що мова йде про будь-яку регіональну ТПП на території України.

В поставі Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №753/11000/14-ц зазначається, що якщо правила встановленні статтею 213 ЦК України не дають можливості визначити справжній зміст відповідної умови договору, потрібно застосовувати тлумачення contra proferentem.

Contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені» (no individually negotiated), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін» (under the diminant sinfluence of the party).

Оскільки укладений Договір є типовим договором позивача, який він укладає з перевізниками, з урахуванням принципу contra proferentem положення п. 5.4. Договору, коли назва уповноваженого органу визначена загальним терміном «торгово-промислова палата (ТПП)», а не «Торгово-промислова палата України (ТПП України)» у спірній ситуації не можуть тлумачитись, як такі, що відносять функцію видачі сертифікату про форс-мажорні обставини виключно до компетенції ТПП України.

Слід зазначити також, що листом від 29.10.2018 №356 відповідач повідомив позивача про невиконання перевезення в строк, встановлений договором, у зв`язку із накладенням ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду міста Полтави від 03.10.2018 у справі №554/7910/18 арешту на автомобілі, які здійснювали перевезення, у кримінальному провадженні №0000480 від 10.09.2018, та зазначив про вжиття заходів для звільнення автомобілів з-під арешту.

Однак, на момент звернення відповідача із даним листом, позивач вже був обізнаний про обставини, які виникли, що підтверджується актами здачі-приймання робіт (надання послуг) №2716 на суму 87 500, 00 грн за простій автотранспорту, а також тим, що слідчі дії проводилися на земельній ділянці, яка частково засіяна сільськогосподарською культурою кукурудзи та належала позивачу.

Враховуючи наведене, судом апеляційної інстанції встановлено, що зі сторони відповідача відсутня протиправна поведінка, причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками, а також вина, оскільки зерно кукурудзи було завантажено в автомобілі з причепами, які в той же день були арештовані та визнані речовими доказами в рамках кримінального провадження, стороною якого відповідач не є, а відтак, він був позбавлений можливості здійснити перевезення спірного вантажу.

Статтею 924 ЦК України встановлено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

З протоколу огляду місця події від 26.10.2018 вбачається, що після зривання пломб з автомобілів було здійснено вивантаження на асфальтобетонне покриття зерна рослинного походження. За зовнішніми ознаками зерно схоже на зерно кукурудзи. За зовнішніми ознаками цвіле, маються спресовані куски цвілої кукурудзи, присутній характерний їдкий запах гнилі схожий на кукурудзу.

Таким чином, псування вантажу сталося внаслідок обставин, які не залежали від волі відповідача. Останній не міг запобігти їх виникненню та усунення яких від нього не залежало.

У свою чергу, підставою для притягнення особи до господарсько-правової відповідальності у вигляді відшкодування збитків є наявність складу господарського правопорушення, елементи якого в діях відповідача відсутні, у зв`язку з чим вимоги позивача про стягнення з відповідача збитків, завданих не доставкою вантажу до пункту призначення та штрафу правомірно визнано судом першої інстанції необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Принцип належності доказів полягає в тому, що господарський суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Слід зазначити, що правило належності доказів обов`язкове не лише для суду, а й для осіб, які є суб`єктами доказування (сторони, треті особи), і подають докази суду. Питання про належність доказів остаточно вирішується судом. Питання про прийняття доказів спершу повинно вирішуватися під час їх представлення суду. Однак остаточно може з`ясуватися неналежність доказу і на подальших стадіях, під час їх оцінки судом, аж до проголошення рішення.

Мета судового дослідження полягає у з`ясуванні обставин справи, юридичній оцінці встановлених відносин і у встановленні прав і обов`язків (відповідальності) осіб, які є суб`єктами даних відносин. Судове пізнання завжди опосередковане, оскільки спрямоване на вивчення події, що мала місце в минулому. Повнота судового пізнання фактичних обставин справи передбачає, з одного боку, залучення всіх необхідних доказів, а з іншого - виключення зайвих доказів. З усіх поданих особами, що беруть участь у справі, доказів суд повинен відібрати для подальшого дослідження та обґрунтування мотивів рішення лише ті з них, які мають зв`язок із фактами, що підлягають установленню. Отже, належність доказів нерозривно пов`язана з предметом доказування у справі, який, в свою чергу, визначається предметом позову.

Належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, які входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини.

Належність доказів - це міра, що визначає залучення до процесу в конкретній справі тільки потрібних і достатніх доказів. Під належністю доказу розуміється наявність об`єктивного зв`язку між змістом судових доказів (відомості, що містяться в засобах доказування) і самими фактами, що є об`єктом судового пізнання.

Традиційно правило допустимості доказів у процесуальному праві розумілось як певне, встановлене законом обмеження у використанні доказів у процесі вирішення конкретних справ, що є наслідком наявності письмових форм фіксації правових дій та їх наслідків.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Шабельник проти України" (заява N 16404/03) від 19.02.2009 зазначається, що хоча стаття 6 гарантує право на справедливий судовий розгляд, вона не встановлює ніяких правил стосовно допустимості доказів як таких, бо це передусім питання, яке регулюється національним законодавством (рішення у справі "Шенк проти Швейцарії" від 12.07.1988, та у справі "Тейшейра ді Кастру проти Португалії" від 09.06.1998).

Допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи заборона використання деяких з них для підтвердження конкретних обставин справи.

Отже, допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Враховуючи викладене, всупереч наведеним приписам законодавства в матеріалах справи відсутні документи (копії), які можуть бути підставою для притягнення відповідача до господарсько-правової відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновки місцевого суду про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам.

Вирішуючи спір у даній справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах. Доводи апеляційної скарги не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Зазначена правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.02.2018 у справі №910/947/17.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2021 у справі №910/7002/19 прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим оскаржуване судове рішення має бути залишеним без змін, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Райз-Схід" - без задоволення.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, з огляду на відмову в задоволенні апеляційної скарги, на підставі статті 129 ГПК України, покладаються, відповідно на скаржника.

Керуючись ст.ст. 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Райз-Схід" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2021 у справі №910/7002/19 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.07.2021 у справі №910/7002/19 залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Товариством з обмеженою відповідальністю "Райз-Схід".

4. Матеріали справи №910/7002/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення, відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено - 30.11.2021.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді А.І. Мартюк

О.О. Євсіков