СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2021 року м. Харків Справа № 905/1210/21

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Шевель О.В., суддя Крестьянінов О.О. , суддя Фоміна В.О.

за участю секретаря судового засідання Бессонової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Шахта Білозерська (вх. №2858 Д/2) на рішення Господарського суду Донецької області від 30.08.2021, ухвалене суддею Лейбою М.О. у приміщенні Господарського суду Донецької області 30.08.2021 о 12:05 год. (рішення складено та підписано 30.08.2021) у справі №905/1210/21

за позовом Приватного акціонерного товариства Контрансис, м. Павлоград, Дніпропетровська область

до Товариства з додатковою відповідальністю Шахта Білозерська, м.Добропілля, Донецька область,

про стягнення 630272,64 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство Контрансис звернулося до господарського суду Донецької області з позовною заявою до Товариства з додатковою відповідальністю Шахта Білозерська про стягнення 630272,64 грн, з яких: 399666,00 грн - основний борг, 7805,93 грн - пеня, 59028,32 грн - 3% річних, 163772,39 грн - інфляційні втрати.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 30.08.2021 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача основний борг в сумі 399666,00 грн, 3% річних в сумі 58373,14 грн, інфляційні втрати в сумі 163553,81 грн, пеню в сумі 7805,93 грн, судовий збір в сумі 9440,98 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції в обґрунтування висновків про стягнення основного боргу зазначив, що позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 7993320,00 грн, що підтверджується видатковими накладними, які відповідають вимогам закону та є первинними документами, які фіксують факт здійснення господарської операції; відповідач товар прийняв без жодних зауважень та не звертався за судовим захистом своїх прав, також ним не подано доказів звернення із вимогою до позивача надати належним чином оформлені документи визначені пунктом 4.3. договору; про визнання відповідачем свого обов`язку з оплати зобов`язань за договором свідчить факт часткової оплати в сумі 7593654,00 грн; позивач претензією №26/03 від 26.04.2021 повідомив відповідача про наявність несплаченої заборгованості, а також про факт зворотного відступлення права вимоги за договором №1616-ШБ від 08.12.2014; копія реєстру зворотного викупу була додана до претензії, яка отримана відповідачем. Щодо нарахувань на вказану суму боргу місцевий господарський суд визнав правильним наданий позивачем розрахунок пені в розмірі 7805,93 грн; заявлені до стягнення суми річних та інфляційних було перераховано судом та зменшено з посиланням на допущені позивачем помилки при здійсненні розрахунків.

Відповідач з рішенням не погодився, у межах встановленого законом строку подав апеляційну скаргу, в якій просить вищевказане рішення скасувати в повному обсязі.

Апелянт стверджує, що йому не було надано копію договору факторингу з регресом № КНА-Ф-4870 від 06.12.2018 (всупереч вимогам п.2 додаткової угоди №1 до договору №1616 ШБ від 08.12.2014); реєстр про зворотній викуп, на який послався суд першої інстанції, не є розрахунковим документом, що посвідчує переказ позивачем коштів факторові на виконання свого обов`язку як поручителя боржника, крім того, в п.3.9 договору факторингу зазначено, що позивач (клієнт) набуває право вимоги до боржника після того, як виконає свій обов`язок перед фактором як поручитель. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції на це уваги не звернув, не застосував правила ст. 1, 22,30 ЗУ Про платіжні системи та переказ коштів, який зобов`язаний був застосувати, не застосував п.3.9 договору факторингу.

Згідно з твердженнями заявника скарги, за відсутності доказів виконання позивачем (поручителем) свого обов`язку, кредитором відповідача є фактор, тому суд першої інстанції повинен був закрити провадження у справі на підставі пп 2 ст.231 ГПК України, про що просив відповідач у своєму відзиві на позов.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.10.2021 відкрито апеляційне провадження за вказаною скаргою, повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться 18.11.2021 о 17:00 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань №104, встановлено учасникам справи строк до 15.11.2021 для подання відзивів на апеляційну скаргу (з доказами надсилання відзиву іншим учасникам справи), а також для подання заяв, клопотань тощо.

05.11.2021, тобто в межах установленого судом строку, позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає про наступні обставини: 28.04.2021 ПрАТ «Контрансис» з метою досудового врегулювання спору було направлено претензію № 26/03 від 26.04.2021 про стягнення заборгованості за Договором на адресу ТДВ «Шахта «Білозерська»; в даній претензії, окрім іншого, було зазначено інформацію про факт зворотного відступлення права вимоги за Договором № 1616-ШБ від 08.12.2018 та надано відповідні докази, а саме, копію Реєстру зворотного викупу № 1 від 22.03.2021, як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, ТДВ «Шахта «Білозерська» було отримано вказану претензію з відповідними додатками 06.05.2021. Таким чином, на думку позивача, твердження представника ТДВ «Шахта Білозерська» щодо неповідомлення його про факт зворотного відступлення права за Договором № 1616-ШБ від 08.12.2018 та складеними на його виконання видатковими накладними № РН-0000008 від 08.01.2020 на суму 65280,00 грн. та № РН-0000013 від 29.01.2020 на суму 334386,00 грн є повністю спростованим, тому позивач зазначає про відсутність підстав для закриття провадження у справі №905/1210/21. Посилання відповідача на факт не надання до суду розрахункового

документу, що посвідчує переказ Позивачем коштів Факторові на виконання свого обов`язку як Поручителя позивач вважає безпідставним та необгрунтованим з огляду на той факт, що вказане питання не є предметом спору в даному випадку, а право вимоги ПрАТ «Контрансис» по спірним видатковим накладним вже повернуто Фактором Позивачу - ПрАТ «Контрансис», що підтверджується матеріалами справи, зокрема, Реєстром зворотного викупу № 1 від 22.03.2021 до Договору факторингу. Позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

У судовому засіданні 18.11.2021 присутній у режимі відеоконференції (яку було призначено ухвалою суду від 15.11.2021) представник позивача підтримав викладену ним письмово правову позицію.

Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце судового засідання 18.11.2021 годині (повідомлення відділення зв`язку про вручення ТДВ Шахта Білозерська ухвали від 11.10.2021 долучено до матеріалів справи, т.1 а.с.180), не направив повноважного представника для участі у вказаному засіданні та не повідомив суд про причини його неявки.

В ході апеляційного розгляду даної справи апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, у межах встановленого строку.

Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи - у відповідності до приписів ч.1 ст.210 ГПК України.

Присутній в судовому засіданні представник позивача погодився з тим, що судом досліджено всі докази, які надано до справи у відповідності до ст.74 ГПК України та які стосуються меж апеляційного розгляду справи.

За таких обставин, колегія суддів, дослідивши матеріали справи та заслухавши представника позивача, враховуючи, що відповідач, ТОВ Шахта Білозерська, належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, не скористався своїм процесуальним правом на участь представника в судовому розгляді справи, дійшла висновку про закінчення розгляду апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

У відповідності до вимог ст.282 ГПК України, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними.

08.12.2014 між Товариством з додатковою відповідальністю Шахта Бєлозерська (покупець) та Приватним акціонерним товариством Макїївський завод Лазер, яке в подальшому змінило найменування на Приватне акціонерне товариства Контрансис (постачальник) укладено договір №1616-ШБ, згідно з пунктом 1.1 якого, в порядку та на умовах, передбачених даних договором, постачальник зобов`язується поставити у власність покупця продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення, в асортименті, кількості, у строки, за ціною та з якісними характеристиками, узгодженими сторонами в даному договорі та специфікаціях, які є невід`ємними частинами до даного договору.

Відповідно до пункту 1.2. договору покупець зобов`язується прийняти та оплатити продукцію, що поставляється у його власність у відповідності до умов даного договору.

За умовами пунктів 4.1., 4.2. договору поставка продукції здійснюється партіями в асортименті, кількості, за цінами, з якісними характеристиками та у строки, узгоджені сторонами у специфікаціях до даного договору.

Згідно з пунктом 4.3. договору в якості доказів поставки постачальник зобов`язаний надати покупцю наступні товаросупровідні документи: рахунок-фактуру, податкову накладну, видаткову накладну, відповідні товаросупровідні накладні (залізнична (товарно-транспортна) накладна), сертифікат якості та/або паспорт, сертифікат відповідності (у випадку, якщо продукція підлягає обов`язковій сертифікації), інструкцію (керівництво) по експлуатації (у випадку, якщо даний документ передбачений), технічну документацію, передбачену п.2.3. даного договору. Товаросупровідні документи, обумовлені в даному пункті договору (крім податкових накладних), постачальник зобов`язується надати покупцю разом з поставленою продукцією.

Відповідно до пункту 4.5. договору датою поставки вважається дата, вказана представником покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих постачальником.

Пунктом 5.1. договору визначено, що загальна сума договору визначається загальною сумою усіх специфікацій, які є невід`ємною частиною даного договору.

Відповідно до пункту 6.8. договору у випадку несвоєчасної оплати продукції, покупець на письмову вимогу постачальника, сплачує постачальнику неустойку у вигляді пені, в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочки оплати від вартості своєчасно не оплаченої продукції, але не більше 5% від вартості своєчасно неоплаченої продукції.

Договір було укладено строком до 30.12.2016 та погоджено, що у випадку не виконання (неналежного виконання) сторонами (стороною) своїх зобов`язань по даному договору, строк дії договору продовжується до повного виконання сторонами всіх прийнятих на себе зобов`язань (п.8.1 договору).

28.12.2018 між постачальником та покупцем підписано додаткову угоду до договору поставки №1616-ШБ від 08.12.2014, згідно з якою сторони дійшли згоди про продовження строку дії договору до 31.12.2020.

01.04.2019 між постачальником та покупцем підписано додаткову угоду до договору поставки №1616-ШБ від 08.12.2014, згідно з якою сторони дійшли згоди викласти пункт 5.3. договору в наступній редакції: Розрахунки за продукцію, яка поставляється постачальником по даному договору здійснюються покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 25 (двадцяти п`яти) календарних днів від дати поставки відповідної продукції на підставі отриманого покупцем рахунка та за умови надання постачальником належним чином оформленої податкової накладної і документів, передбачених розділом 4 даного договору. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунка покупця. Остаточні взаєморозрахунки між покупцем та постачальником здійснюються на підставі даних якості, кількості, асортименту та комплектності продукції, визначених у відповідності до розділу 2 даного договору.

Договір та додаткові угоди підписані представниками сторін, підписи засвідчені печатками юридичних осіб.

Як встановлено місцевим господарським судом та не заперечується сторонами, доказів розірвання договору або визнання його недійсним, матеріали справи не містять, отже він є обов`язковим для сторін.

15.10.2019 між постачальником та покупцем підписані специфікації до договору поставки №1616-ШБ від 08.12.2014, якими визначені найменування продукції, одиниця виміру, кількість, ціна за одиницю, а також строки (протягом 60 90 календарних днів від дати підписання даних специфікацій) та умови поставки, місце призначення поставки: DDP (Інкотермс -2010), м.Білозерське, Донецька обл., склад ТзДВ Шахта Білозерська. Загальна сума вартості продукції редуктор складає 1305600,00 грн, блок привідний 6687720,00 грн.

На виконання умов договору за видатковими накладними №РН-0000008 від 08.01.2020 та №РН-0000013 від 29.01.2020 постачальник поставив покупцю продукцію (редуктор, блок привідний) на загальну суму 7990320,00 грн та виставив рахунки-фактури на оплату вартості поставленого товару №СФ-0000008 від 08.01.2020 на суму 1305600,00 грн та №СФ-0000013 від 29.01.2020 на суму 6687720,00 грн.

Місцевим господарським судом на підставі матеріалів справи встановлено, що видаткові накладні містять посилання на договір №1616-ШБ від 08.12.2014 та рахунки-фактури, їх підписано представником постачальника та представником відповідача (покупця, отримувача) без заперечень та зауважень, зокрема, щодо кількості, якості товару та відсутності товаросупровідних документів; підпис представника постачальника на видаткових накладних засвідчений печаткою Товариства, підпис представника покупця (отримувача) на видаткових накладних засвідчений штампом Товариства.

06.12.2018 між ПрАТ Макіївський завод Лазер (клієнт) та ПАТ Перший український міжнародний банк (банк або фактор) був укладений договір факторингу з регресом №КНА-Ф-4870, за умовами якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, фактор зобов`язується здійснювати факторингове фінансування клієнта за плату на умовах факторингу з регресом. Право вимоги є відступленим клієнтом (набутим фактором) з моменту належного підписання Реєстру, що містить таке право вимоги.

За умовами п.3.2 договору факторингу, клієнт поручається перед фактором за виконання боржником грошових зобов`язань перед фактором, що випливають з контракту/документів, права вимоги за якими відступлені фактору, в сумі несплаченої вартості прав вимог (надалі за текстом в статті 3 договору зобов`язання). Згідно з п.3.9 договору факторингу після виконання клієнтом зобов`язання до нього переходить відповідна частина прав фактора у зобов`язанні вимагати від боржника відшкодування в повному обсязі виплат, здійснених клієнтом як поручителем на користь фактора.

Згідно з п. 9.1. договору факторингу зворотне відступлення несплачених боржником прав вимог здійснюється без необхідності укладання між сторонами будь-яких додаткових правочинів на підставі письмового повідомлення, яке фактор має право направити клієнту в випадках, передбачених даним пунктом договору.

Відповідно до Реєстру зворотного викупу №1 від 22.03.2021 до договору факторингу з регресом №КНА-Ф-4870 від 06.12.2018 клієнт - позивач здійснив викуп права вимоги, в тому числі, за договором №1616-ШБ від 08.12.2018, укладеним між ПрАТ Контрансис та ТзДВ Шахта Білозерська та складеними на його виконання видатковими накладними №РН-0000008 від 08.01.2020 та №РН-0000013 від 29.01.2020.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, покупцем здійснено часткову оплату продукції на загальну суму 7593654,00 грн, а саме, в сумі 1240320,00 грн за видатковою накладною №РН-0000008 від 08.01.2020 та в сумі 6353334,00 грн за видатковою накладною №РН-0000013 від 29.01.2020. Вартість отриманого товару в загальній сумі 396666,00 грн залишилась не сплаченою.

Претензією №26/03 від 26.04.2021 позивач звернувся до відповідача з вимогою про сплату в 30-денний термін з дня отримання цієї претензії вказаної заборгованості та штрафних санкцій. До вказаної претензії, зокрема, було додано копію Реєстру зворотного викупу від 22.03.2021. В якості доказів, що підтверджують надіслання вказаної претензії з додатками на адресу відповідача та отримання її останнім, позивач до матеріалів позовної заяви долучив копії опису вкладення до цінного листа, поштової накладної АТ Укрпошта та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Однак відповіді на вказану претензію відповідачем не було надано, суму заборгованості не сплачено.

Таким чином, вважаючи свої права порушеними внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань з оплати отриманого товару за договором №1616-ШБ від 08.12.2014 та наявністю заборгованості за вказаним договором, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 630272,64грн., з яких: 399666,00грн. - основного боргу, 7805,93 грн - пені, 59028,32 грн - 3% річних, 163772,39 грн - інфляційних втрат.

Вказані позовні вимоги було частково задоволено господарським судом з мотивуванням, наведеним вище.

Надаючи оцінку висновкам місцевого господарського суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, у відповідності до ч.1 ст.269 ГПК України, згідно з підпунктом б) пункту 3 частини 1 статті 282 ГПК України, колегія суддів погоджується з ними з огляду на наступне.

Як було встановлено вище, предметом позову в даній справі є вимога про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості, що виникла з договору поставки №1616-ШБ від 08.12.2014, за яким відповідачем було отримано, але не повністю оплачено відповідний товар.

Колегія суддів зазначає, що місцевий господарський суд на підставі наявних у матеріалах справи доказів обґрунтовано дійшов висновку про те, що сума основного боргу за договором становить 399666,00 грн, також, із застосуванням розрахунків, що є арифметично та методологічно вірними, суд визначив розмір нарахувань на вказану суму: 3% річних - 58373,14 грн, інфляційних втрат -163553,81 грн, пені - 7805,93 грн.

В апеляційній скарзі ТДВ Шахта Білозерська не заперечує ні факту отримання товару за договором та здійснення його часткової оплати, ні розміру суми основного боргу та нарахувань на неї - як здійснених позивачем, так і зменшених згідно з оскаржуваним рішенням господарського суду.

Як вбачається зі скарги, єдиною підставою для задоволення апеляційної вимоги про скасування оскаржуваного рішення в повному обсязі заявник зазначає непідтвердженість обставин щодо виконання позивачем грошового зобов`язання за договором факторингу як поручителя боржника.

За твердженням апелянта, за відсутності доказів такого виконання (у відповідності до п.3.9 договору факторингу), кредитором відповідача є не ПрАТ Контрансис, а фактор (ПАТ Перший український міжнародний банк). Наявний у матеріалах справи реєстр зворотного викупу №1 від 22.03.2021 (а.с.80) відповідач не вважає належним доказом переходу до ПрАТ Контрансис права вимоги, оскільки цей реєстр не є розрахунковим документом.

Стосовно вказаних аргументів колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання згідно із ст. 11, 509 ЦК України, ст. 174 ГК України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як було встановлено вище та не спростовується апелянтом, зобов`язання відповідача перед позивачем виникли з чинного договору поставки №1616-ШБ від 08.12.2014.

Подальше укладення позивачем договору факторингу з ПАТ Перший український міжнародний банк не змінює вищенаведених обставин. В апеляційній скарзі заявником не наведено жодного фактичного та правового обґрунтування, що могло б бути підставою для висновку про звільнення ТДВ Шахта Білозерська як від необхідності своєчасної оплати отриманого товару, так і від відповідальності за неналежне виконання відповідного договірного зобов`язання.

Відповідачем не надано суду першої та апеляційної інстанції доказів сплати суми основного боргу 399666,00 грн позивачеві або факторові (ПАТ Перший український міжнародний банк) у разі якщо ТДВ Шахта Білозерська вважало, що кредитором є саме фактор.

Окрім того, відповідно до Реєстру зворотного викупу №1 від 22.03.2021 (а.с. 80) до договору факторингу з регресом №КНА-Ф-4870 від 06.12.2018 клієнт - позивач здійснив викуп права вимоги, в тому числі, за договором №1616-ШБ від 08.12.2018, укладеним між ПрАТ Контрансис та ТДВ Шахта Білозерська та складеними на його виконання видатковими накладними №РН-0000008 від 08.01.2020 та №РН-0000013 від 29.01.2020.

Отже, з урахуванням вищенаведених положень п. 9.1. договору факторингу, колегія суддів зазначає, що вказаний Реєстр зворотного викупу, підписаний обома сторонами є доказом, що додатково підтверджує наявність у позивача права вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості з оплати товару, поставленого згідно з вищезазначеними накладними на виконання договору №1616-ШБ від 08.12.2018.

Відповідно до ст.76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, на які посилається заявник скарги щодо відсутності доказів виконання ПрАТ Контрансис п. 3.9 договору факторингу стосуються виключно правовідносин між ПрАТ Контрансис та ПАТ Перший український міжнародний банк, а не між позивачем та відповідачем, а тому не входять в предмет доказування в даній справі.

Натомість, як було встановлено вище, зобов`язання відповідача перед позивачем виникли безпосередньо з чинного договору поставки №1616-ШБ від 08.12.2014, укладеного між сторонами в даній справі, а не з договору факторингу. Окрім того, їх зворотний перехід до позивача підтверджується належним доказом відповідним Реєстром.

Отже, між сторонами - ПрАТ Контрансис як кредитором та ТДВ Шахта Білозерська як боржником - існує невирішений спір щодо стягнення суми заборгованості 399666,00 грн (що виникла із зазначених вище підстав) та здійснених на неї нарахувань.

Тому посилання відповідача в апеляційній скарзі про те, що провадження у справі підлягало закриттю в порядку п 2. ч.1 ст.231 ГПК України (з підстав відсутності предмета спору), на думку колегії суддів, не узгоджується з фактичними обставинами справи та приписами вказаної процесуальної норми.

Твердженням відповідача щодо неповідомлення ТДВ Шахта Білозерська про зворотний перехід до позивача права вимоги місцевий господарський суд надав належну оцінку, зазначивши в оскаржуваному рішенні, на підставі наявних у справі доказів, що позивач претензією №26/03 від 26.04.2021 звертався до відповідача, в якій повідомляв про наявність несплаченої заборгованості, а також про факт зворотного відступлення права вимоги за договором №1616-ШБ від 08.12.2014; копія Реєстру зворотного викупу була додана до претензії, яка отримана відповідачем, що останнім не заперечується.

Відповідний висновок, який підтверджується матеріалами справи, не спростовано апелянтом.

Стосовно посилань відповідача на те, що йому не було надано копію договору факторингу з регресом № КНА-Ф-4870 від 06.12.2018 (всупереч вимогам п.2 додаткової угоди №1 до договору №1616 ШБ від 08.12.2014), колегія суддів зазначає, що апелянтом не наведено мотивування, яким чином відповідна обставина свідчить про відсутність підстав для стягнення з нього заборгованості, враховуючи, що, як було встановлено вище, в подальшому право вимоги повернулося до первісного кредитора, позивача в даній справі.

Отже, в ході апеляційного провадження заявником скарги не мотивовано наявності підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

За результатами апеляційного перегляду рішення місцевого господарського суду колегією суддів також не було встановлено наявності неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права в розумінні ч.2 ст.277 ГПК України або порушення норм процесуального права, які згідно з ч.3 цієї ж норми є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.

Суд апеляційної інстанції в ході даного провадження надав належну оцінку наявним у справі доказам та доводам сторін, водночас, керуючись Рішенням ЄСПЛ від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", суд зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції не зобов`язує національні суди надавати детальну відповідь на кожен аргумент заявника (сторони у справі). Суди зобов`язані давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Питання чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає із статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 13, 269, п.1 ч.1 ст.275, ст.276, ст.282 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Шахта Білозерська залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Донецької області від 30.08.2021 у справі №905/1210/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені ст. ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 25.11.2021

Головуючий суддя О.В. Шевель

Суддя О.О. Крестьянінов

Суддя В.О. Фоміна