ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2021р. Справа № 904/6057/21

За позовом: Приватного акціонерного товариства «Дніпровський коксохімічний завод», м. Кам`янське

До: Приватного акціонерного товариства «Електрозавод», м. Кривий Ріг

Про: стягнення 74 592, 00 грн.

Суддя Васильєв О.Ю.

ПРЕДСТАВНИКИ : не викликалися

СУТЬ СПОРУ:

ПрАТ «Дніпровський коксохімічний завод» (позивач) звернувся з позовом до ПрАТ «Електрозавод» (відповідач) про стягнення 74 592, 00 грн. неустойки за порушення строків поставки товару за договором поставки №20/1228 від 16.11.20р. (укладеним між сторонами).

Ухвалою суду від 01.07.21р. відкрите провадження у справі №904/6057/21 за правилами спрощеного позовного провадження, встановленими ГПК України, без призначення судового засідання та виклику сторін - за наявними у ній матеріалами.

ПрАТ «Електрозавод» (відповідач) проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначаючи, що у зв`язку із складною кризовою ситуацією, що склалась у відповідача та, як наслідок, призупиненням виробництва, 23.03.21р. ним на адресу позивача було направлено лист № 01/0-27 від 19.03.21р. щодо неможливості виконання своїх зобов`язань за договором та пропозицією розірвання договору. А тому (на його переконання), договір слід вважати достроково розірваним з 22.04.21 р. Окрім того, зазначає, що порушення ним термів поставки товару слід відраховувати з 01.04.21 р., а тому розмір неустойки повинен становить 18 648, 00 грн. (за період з 01.04.21р. по 21.04.21р.), тощо.

ПрАТ «Дніпровський коксохімічний завод» (позивач) у відповіді на відзив, заперечував проти обставин, викладених відповідачем, зазначаючи наступне: дійсно відповідно до п.2 специфікації №1 від 16.11.2020, яка є додатком до договору (Специфікація №1), товар постачається на умовах поставки DDP- склад покупця, відповідно до міжнародних правил тлумачення торгівельних термінів «Інкотермс» в редакції 2020 року; відповідно до вказаних правил, поставка на умовах DDP - склад покупця , дійсно не передбачає обов`язку постачальника відвантажити товар; разом з цим, відповідно до п.2 Специфікації №1 від 16.11.20р. пунктом поставки (місце, де у позивача може виникнути обов`язок щодо відвантаження товару) є склад покупця. Проте, відповідач не виконав свої зобов`язання з поставки товару на склад ПРАТ «ДКХЗ», а тому у останнього не виник обов`язок щодо відвантаження товару. А тому, порушення терміну поставки слід обраховувати з наступного дня після обумовленого договором терміну відвантаження - тобто з 26.03.21р.

Окрім того, заперечував проти тверджень відповідача, що зі змісту п.8 Специфікації №1 неможливо визначити місяць здійснення відвантаження, з урахуванням наступного: відповідно до п.3 Специфікації №1 поставка має бути здійснена відповідачем у березні 2021 року; пункт 8 Специфікації №1, в свою чергу, деталізує кінцевий термін поставки у березні 2021 року, а саме - 25.03.21р. Також заперечував проти тверджень відповідача щодо закінчення строку прострочення виконання зобов`язання постачальника, у зв`язку з розірвання договору (оскільки відповідно до п.10.9. договору цей договір може бути змінений або розірваний лише за згодою сторін).

ПрАТ «Електрозавод» (відповідач) у запереченнях на відповідь на відзив наполягав на тому, що договір слід вважати достроково розірваним з 22.04.21р. Також заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві на позов та просив задовільни позовні вимоги частково в розмірі 18 648, 00 грн.

Відповідно до вимог ст.248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку , але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Законом не надано право судді продовжити цей строк (встановлений законом). Однак господарським судом під час розгляду цієї справи враховано, що на підставі рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020 та відповідно до положень статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 16.03.2020 № 215, від 25.03.2020 № 239, від 04.05.2020 № 343, з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19, з 12.03.2020 по 22.05.2020 на всій території України встановлено карантин. Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 № 392 було внесено зміни до постанови від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», а саме: продовжено період карантину до 22.06.2020. В подальшому постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2020 № 500 продовжено період карантину до 31.07.2020; постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 641 продовжено період карантину до 31.08.2020.; постановою Кабінету Міністрів України від 26.08.2020р. № 760 продовжено період карантину до 31.10.2020р.; постановою Кабінету Міністрів України від 13.10.2020р. № 956 продовжено період карантину до 31.12.2020р.; постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020р. № 1236 продовжено період карантину до 28.02.2021р.; постановою Кабінету Міністрів України від 17.02.2021р. №104 продовжено період карантину до 30.04.2021р.; постановою Кабінету Міністрів України від 21.04.2021р. №405 продовжено період карантину до 30.06.2021р.; постановою Кабінету Міністрів України від 16.06.2021р. №611 продовжено період карантину до 31.08.2021р.; постановою Кабінету Міністрів України від 11.08.21р. №855 продовжено період карантину до 01.10.2021р.; постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.21р. №981 продовжено період карантину до 31.12.2021р.

Стаття 27 Конституції України передбачає, що обов`язок держави - захищати життя людини.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

Відповідно до п.4 ст. 11 ГПК України , суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Положеннями пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950, ратифікованої Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 №475/97-ВР) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема, "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника.

Одночасно, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

У пункті 3 постанови № 11 від 17.10.2014 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення" визначено, що розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс Проти Греції" від 05.02.2004)

При цьому, згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо тлумачення положення "розумний строк" вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ. Критеріями оцінки розумності строку є, зокрема, складність справи та поведінка заявників.

Так, у справі "Хосце проти Нідерландів" 1998 суд вирішив, що тривалість у 8,5 років є розумною у контексті ст. 6 Конвенції, в зв`язку зі складністю справи, а у справі "Чірікоста і Віола проти Італії", 15-річний строк розгляду визнано Європейським судом з прав людини виправданим, в зв`язку з поведінкою заявників.

Згідно з приписами ст.114 ГПК України, суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій; строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

16.11.20р. між ПрАТ «Дніпровський коксохімічний завод» (покупець) та ПрАТ «Електрозавод» (постачальник ) укладено договір поставки №20/1228, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується виготовити і передати, а покупець прийняти і оплатити товар, на умовах, передбачених цим договором. (п.1.1. договору).

Кількість, номенклатура товару вказуються у специфікаціях (додатках) до цього договору, що є невід`ємною частиною договору (п.2.1.договору).

Згідно п.3.2. договору постачальник зобов`язується поставити товар на умовах поставки, зазначених в специфікаціях відповідно до міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів «Інкотермс» в редакції 2020 року. Строки поставки товару зазначається у специфікаціях (п.3.3. договору).

Відповідно до п.4.1. договору поставка товару здійснюється за цінами, які визначені відповідно до умов поставки, зазначених в специфікаціях і включають в себе всі податки, збори, інші обов`язкові платежі, а також вартість тари, упаковки, маркування та інші витрати постачальника, пов`язані з постачанням товару.

Оплата за товар здійснюється у національній валюті України шляхом перерахування на поточний рахунок постачальника, вказаний в цьому договорі (п.5.1. договору).

Відповідно до пункту 6.1. договору прийняття товару по кількості здійснюється у відповідності до вимог Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення товарів народного споживання за кількістю, , затвердженої постановою Держарбітражу від 15.06.1965р. №П-6 зі змінами та доповненнями, а також у відповідності до вимог ТУ та ГОСТ для даного виду товару.

В п. 7.3 договору (з урахуванням протоколів розбіжностей до договору) сторони погодили, що у випадку порушення термінів або обсягів поставки товару більш ніж на 14 календарних днів, постачальник сплачує покупцеві неустойку у розмірі 0,5 % від вартості непоставленого в строк товару, за кожен календарний день прострочення строків поставки товару, при цьому неустойка нараховується постачальнику починаючи з першого календарного дня порушення термінів або обсягів поставок товару.

Згідно п.10.5. договору цей договір діє до 01.10.22р., але в будь-якому випадку до повного і належного виконання сторонами всіх взятих на себе зобов`язань, в тому числі гарантійних, за цим договором.

Відповідно до п.10.8 договору всі зміни і доповнення до цього договору є невід`ємною частиною договору і дійсний лише в тому випадку, якщо вони вчинені в письмовій формі, підписані уповноваженими представниками обох сторін.

В п.10.9 договору сторони погодили , що цей договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін; про намір розірвати договір, сторона зобов`язана повідомити іншу сторону не менше ніж за 30 (тридцять) календарних днів до запланованої дати розірвання. (а.с.8-17).

16.11.20р. сторони підписали специфікацію №1 до договору, згідно якої відповідач взяв на себе зобов`язання здійснити постачання товару - Штанги планірної 4.26-104444-06 СБ, в кількості 1 шт. за ціною 177 600,00 грн. (в тому числі ПДВ - 29 600,00 грн.). Товар постачається на умовах поставки DDP - склад Покупця, у відповідності з міжнародними правилами тлумачення термінів «Інкотермс» в редакції 2020 року (п.2 Специфікації). Пунктом 3 Специфікації визначено строк поставки - березень 2021 року. Відповідно до пункту 8 Специфікації відвантаження товару здійснюється з 1-го по 25-е число календарного місяця.

Таким чином, згідно умов зазначеної специфікації поставка товару мала бути здійснена відповідачем, в строк по 25.03.2021 року.

Однак в порушення прийнятих на себе зобов`язань, станом на 14.06.21р. відповідач взяті на себе зобов`язання з поставки товару позивачу не виконав (товар не поставив).

З матеріалів справи вбачається, що листом вих.№89-/308 від 18.03.21р. позивач направив відповідачу вимогу про поставку товару у відповідності до умов укладеного договору (а.с.21).

Відповідач у листі вих. №01/0-27 від 19.03.21р. залишив вимогу позивача без задоволення. Окрім того, повідомив позивача, що акціонерами товариства та керівництвом відповідача прийнято рішення про зупинення виробництва продукції та виконання робіт; для запобігання негативних для позивача наслідків через поставку продукції в строк відповідач завчасно повідомив позивача про відсутність можливості своєчасного виконання взятих на себе зобов`язань по договору та запропонував у відповідності до п.7.4. договору відмовитись від замовлення по Специфікації №1 від 16.11.20р. та в подальшому - у відповідності із п.10.9. договору, розірвати договір, у зв`язку із призупиненням виробництва. (а.с.22).

Позивач направив на адресу відповідача претензію №89/348 від 29.04.21р. про порушення термінів поставки товару за договором №20/1228 від 16.11.20р. (специфікація №1 від 16.11.20р.) та вимагав стягнути з відповідача неустойку за договором в розмірі 31 080,00 грн. (за період з 26.03.21р. по 29.04.21р.). (а.с.23-24).

28.05.21р. відповідач в своєму листі вих.№01/0-47 від 20.05.21р. претензію позивача відхилив та в черговий раз повідомив позивачу, що раніше відповідачем було запропоновано позивачу відмовитись від замовлення по Специфікації №1 від 16.11.20р. та розірвати договір у зв`язку із зупиненням виробництва; у зв`язку з вищезазначеним просив позивача не застосовувати штрафні санкції згідно укладеного договору. (а.с.25)

Враховуючи вищезазначені обставини неналежного виконання відповідачем договірних зобов`язань з поставки товару позивач , керуючись п.7.2. договору , нарахував відповідачу 74 592, 00 грн. неустойки ( за період з 26.03.21р. по 17.06.21р.) та звернувся з цим позовом до суду. На час прийняття рішення у справі відповідачем доказів погашення вищезазначеної неустойки перед позивачем / або доказів своєчасної поставки товару не надано.

Судом здійснено перевірку розрахунку розміру неустойки та періоду її нарахування, порушень не виявлено. Одночасно, суд критично оцінює заперечення відповідача, стосовно невірного періоду нарахування неустойки, оскільки відповідно до умов специфікацій №1 до договору поставка товару мала бути здійснена відповідачем в строк по 25.03.2021 року, а у зв`язку з її не здійсненням відповідачем, порушення строків виконання зобов`язань з поставки товару у відповідача розпочалось з 26.03.21р.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. (ст.525 ЦК України)

Згідно зі ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно зі ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін ( ст.712 ЦК України ). За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.655 ЦК України). У відповідності із ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.(ст.525 ЦК України).

Приписами частин другої та третьої статті 6 та статті 627 ЦК України встановлено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до приписів ст. 654 ЦК України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Згідно ч.3-4 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Здійснивши оцінку наданих позивачем доказів за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, що такі докази більш вірогідно підтверджують обставини, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, ніж доводи відповідача в їх спростування.

За перелічених вище обставин суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог, що відповідно є підставою для задоволення позову у повному обсязі.

Одночасно заперечення відповідача стосовно дострокового розірвання договору поставки внаслідок направлення ним на адресу позивача відповідної оферти, суд оцінює критично (оскільки відповідачем не надано ані належних доказів направлення такої пропозиції, ані доказів отримання згоди позивача (в письмовій формі) на дострокове розірвання цього договору відповідно до умов п.10.9. договору). Отже , договір є дійсним станом на цей час,а відтак сторони повинні виконувати прийняти на себе за цим договором зобов`язання; а у разі їх порушення або невиконання - нести відповідальність, встановлену договором та чинним законодавством України.

Судом здійснено перевірку розрахунку розміру неустойки та періоду її нарахування, здійснених позивачем, порушень не виявлено. Одночасно, суд критично оцінює заперечення відповідача стосовно невірного періоду нарахування неустойки, оскільки відповідно до умов специфікацій №1 до договору поставка товару мала бути здійснена відповідачем в строк по 25.03.2021 року, а у зв`язку з її не здійсненням відповідачем, порушення строків виконання зобов`язань з поставки товару у відповідача розпочалось з 26.03.21р.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 247-252 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з відповідача Приватного акціонерного товариства «Електрозавод» (50106, м. Кривий Ріг, вул. Електрозаводська, буд.№1к; ) на користь позивача - Приватного акціонерного товариства «Дніпровський коксохімічний завод» (51901, м. Кам`янське, вул. Колеусівська, 1; ): 74 592, 00 грн. - пені та 2270,00 грн. витрат на сплату судового збору.

Видати відповідний наказ після набрання рішенням чинності.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України рішення складено та підписано без його проголошення 26.11.21р.

Відповідно до вимог ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно до вимог ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення .

Відповідно до вимог ст. 257 ГПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Васильєв О.Ю.