РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.11.2021Справа № 910/11199/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Гулевець О.В. за участю секретаря судового засідання Капішон В.В., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "САЛАМАНДЕР ІНДУСТРІ ПРОДУКТЕ УКРАЇНА"

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗОЛА СПБ"

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "ЕНЕЙ КО"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравченко Наталія Петрівна

про визнання недійсним договору, визнання недійсним і скасування рішення про право власності, та зобов`язання вчинити дії

за участю представників:

від позивача : не з`явився

від відповідача 1: не з`явився

від відповідача 2: не з`явився

від третьої особи: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "САЛАМАНДЕР ІНДУСТРІ ПРОДУКТЕ УКРАЇНА" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗОЛА СПБ" та Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "ЕНЕЙ КО" з вимогами:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна - нежитлове приміщення, склад негорючих матеріалів, літера А, що складається з двох будівель типу "Модуль", загальна площа 1937,9 кв.м.; Адреса: м. Київ, проспект Бандери Степана, буд. 9. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00, укладений між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ТОРГОВИЙ ДІМ "ЕНЕЙ КО", (ідентифікаційний код юридичної особи: 38510501) та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЗОЛА СПБ" (ідентифікаційний код юридичної особи 42955011), серія та номер договору: 1340, виданий 03.11.2020 року, посвідчений Кравченко Н.П., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу.

- визнати недійсним і скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 54923297 від 03.11.2020 13:07:57, приватного нотаріуса Кравченко Наталії Петрівни, Київський міський нотаріальний округ, м. Київ.

- зобов`язати приватного нотаріуса Кравченко Наталії Петрівни, Київський міський нотаріальний округ, м. Київ внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно - нежитлове приміщення, склад негорючих матеріалів, літера А, що складається з двох будівель типу "Модуль", загальна площа 1937,9 кв.м.; Адреса: м. Київ, проспект Бандери Степана, буд. 9. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00, за ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЗОЛА СПБ".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.07.2021 дану позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.

23.07.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про усунення недоліків, допущених при поданні до суду даного позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.07.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 31.08.2021 та залучено до участі у справі третю особу , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравченко Наталію Петрівну.

09.08.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання.

09.08.2021 через відділ діловодства суду від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву. В обґрунтування заперечень на позовну заяву відповідач посилається на те, що позивачем не доведено наявності порушеного права чи інтересу позивача для звернення з позовом до суду. Відповідач зазначає, що позивач оспорює договір, волевиявлення сторін якого було спрямовано на припинення права власності у попереднього власника нерухомості та виникнення такого права у нового власника, який був виконаний сторонами за договором шляхом 100% оплати нерухомого майна переданого у власність ТОВ «ЗОЛА СПБ», що відповідає правовій природі договору купівлі-продажу та спростовує твердження позивача про його фіктивність.

У підготовчому засіданні 14.09.2021 суд оголосив про відкладення підготовчого засідання на 05.10.2021.

29.09.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про залишення позову без розгляду на підставі п.4 ч. 1 ст. 226 ГПК України.

05.10.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання.

У підготовче засідання 05.10.2021 представники учасників судового процесу не з`явилися, ухвалою від 05.10.2021 Господарський суд м. Києва відклав підготовче засідання на 26.10.2021.

Розглянувши клопотання відповідача про залишення позову без розгляду, суд прийшов до висновку про наступне.

У своєму клопотанні відповідач просить суд залишити без розгляду позов Товариства з обмеженою відповідальністю "САЛАМАНДЕР ІНДУСТРІ ПРОДУКТЕ УКРАЇНА" на підставі п.4 ч.1 ст.226 ГПК України, посилаючись на те, що позивач правом подання заперечень на відзив відповідача-1 не скористався, у судові засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не подав.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст.226 Господарського процесуального кодексу України суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору, або позивач (його представник) не з`явився у судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Однак, судом не встановлено та відповідачем не підтверджено наявності підстав, визначених п.4 ч.1 ст.226 Господарського процесуального кодексу України, для залишення позову у справі №910/11199/21 без розгляду. Окрім того, посилання відповідача на те, що позивачем не повідомлено про причини неявки, суд вважає безпідставними, оскільки 09.08.2021 та 05.10.2021 позивачем було подано до суду клопотання про відкладення підготовчого засідання та повідомлено про причини неявки у судові засідання, при цьому 14.09.2021 позивач забезпечив явку свого представника у судове засідання.

Враховуючи вище наведене, суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про залишення без розгляду позову.

26.10.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про проведення підготовчого засідання без участі представника позивача.

У підготовче засідання 26.10.2021 представники учасників судового процесу не з`явилися.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 26.10.2021 закрито підготовче провадження у справі № 910/11199/21 та призначено справу до судового розгляду по суті 16.11.2021.

15.11.2021 до Господарського суду м. Києва від третьої особи надійшли пояснення по справі та клопотання про розгляд справи без участі третьої особи.

15.11.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з перебуванням Дніпропетровської області та міста Києва в червоній зоні епіднебезпеки з поширення коронавірусної інфекції.

Розглянувши клопотання позивача про відкладення розгляду справи, суд прийшов до висновку про наступне.

Суд зауважує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 ГПК України).

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26.05.2020р. у справі №922/1200/18 та від 04.06.2020р. у справі №914/6968/16.

Суд звертає увагу, що рішенням Вищої ради правосуддя від 01.04.2021 №763/0/15-21 «Про надання уніфікованих рекомендацій для судів усіх інстанцій та юрисдикцій щодо безпечної роботи в умовах карантину» вирішено рекомендувати судам усіх інстанцій та юрисдикцій застосовувати у діяльності уніфіковані рекомендації щодо безпечної роботи в умовах карантину.

Пунктом 4 уніфікованих рекомендацій щодо безпечної роботи в умовах карантину встановлено довести до відома учасників судових процесів можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами. При цьому відкладення розгляду справи можливе лише у крайньому разі, лише коли його проведення з використанням електронних засобів зв`язку неможливе через процедурні та технічні причини.

Отже, у разі неможливості взяти участь у судовому засіданні у приміщенні суду, представник позивача не був позбавлений можливості взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Однак, жодних клопотань про проведення судового засідання в режимі відеоконференції або обґрунтувань щодо неможливості такої участі через технічні причини представник позивача суду не надав.

Таким чином, у позивача були відсутні обмеження пов`язані у реалізації своїх процесуальних прав.

Положеннями статті 129 Конституції України, статті 2 Господарського процесуального кодексу України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

За таких обставин, оскільки поважних причин неявки у судове засідання свого представника позивачем не підтверджена, враховуючи неодноразові відкладення підготовчого засідання за клопотанням позивача, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні клопотання позивача про відкладення розгляд справи.

Представники позивача, відповідача-1 та відповідача-2, третьої особи в судове засідання 16.11.2021 не з`явилися, про розгляд справи були належним чином повідомлені ухвалою суду від 26.10.2021. Відповідач-2 відзиву на позов не надав.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач-2 у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзиву на позов та не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, оскільки у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

03.11.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЗОЛА СПБ" (відповідач-1, покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "ЕНЕЙ КО" (відповідач-2, продавець) укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко Н.П. за реєстровим №1340 (надалі - договір), відповідно до умов якого продавець передав у власність (продав), а покупець прийняв у власність (купив) належні продавцю житлові приміщення, склад негорючих матеріалів, літера А, що складається з двох будівель типу «Модуль», загальною площею 1 937,9 кв.м, розташовані за адресою: місто Київ, проспект Степана Бандери (колишня назва - проспект Московський), будинок 9 (дев`ять), надалі за текстом - нерухоме майно (п. 1.1. договору).

Відповідно до 2.1. договору за домовленістю сторін продаж нерухомого майна здійснюється за ціною 405 000 (чотириста п`ять тисяч) гривень 00 копійок, в тому числі ПДВ, ПДВ становить - 67 500 (шістдесят сім тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок, які покупець зобов`язується сплатити продавцю у повному обсязі шляхом перерахування коштів на рахунок продавця протягом 10-ти банківським днів з моменту підписання та укладення цього договору.

Передача нерухомого майна здійснюється продавцем покупцю за актом передачі - приймання, що підписується сторонами (п. 4.1. договору).

Згідно п. 5.1. договору цей договір набуває, юридичної сили з дня його нотаріального посвідчення.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко Н.П. винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 54923297 від 03.11.2020 13:07:57, номер запису про право власності/довірчої власності: 38981732.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко Н.П. за реєстровим №1340 від 03.11.2020 є фіктивним та не був спрямований на реальне настання правових наслідків, оскільки нерухоме майно за договором купівлі-продажу від 03.11.2020 було передано у власність відповідача-1 з метою збереження нерухомого майна від звернення стягнення за наявними грошовими зобов`язаннями відповідача-2 перед Товариством з обмеженою відповідальністю "САЛАМАНДЕР ІНДУСТРІ ПРОДУКТЕ УКРАЇНА" (позивач).

Також, позивач посилається на те, що учасники ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «ЕНЕЙ КО» продали нерухоме майно саме під час розгляду Господарським судом міста Києва справи №910/14922/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "САЛАМАНДЕР ІНДУСТРІ ПРОДУКТЕ УКРАЇНА" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Еней КО" про стягнення заборгованості у розмірі 1 880 845,57 грн.

Позивач стверджує, що при укладанні спірного правочину відповідачі мали умисел приховати справжній намір укладення договору, який полягав в уникненні звернення стягнення на майно за судовим рішенням шляхом виведення нерухомості з власності позивача на користь пов`язаної особи.

З урахуванням наведеного, оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко Н.П. за реєстровим №1340 від 03.11.2020 не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, що є порушенням частин 5 статті 203 ЦК України, а тому позивач просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЗОЛА СПБ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "ЕНЕЙ КО", визнати недійсним і скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравченко Наталії Петрівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 54923297 від 03.11.2020 13:07:57, зобов`язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравченко Наталію Петрівну внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно частини третьої статті 215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Стаття 203 Цивільного кодексу України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

В силу припису статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Отже, обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача (п. 2.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

За таких обставин, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними.

Частиною 7 ст. 179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом наведеної норми, договір купівлі-продажу є двостороннім оплатним правочином, який спрямований на безповоротне відчуження продавцем майна і перехід його у власність покупця на умовах сплати покупцем певної грошової суми.

В силу приписів ст. 234 Цивільного кодексу України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

У розгляді відповідних справ суд має враховувати, що ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то такий правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для вигляду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний. При вчиненні фіктивного правочину сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Причому такі цілі можуть бути протизаконними, або фіктивний правочин може взагалі не мати правової мети. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін.

Судом встановлено, що між відповідачем-1 та відповідачем-2 укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко Н.П. за реєстровим №1340 від 03.11.2020, відповідно до умов якого відповідач-2 передав у власність (продав), а відповідач-1 прийняв у власність (купив) належні продавцю житлові приміщення, склад негорючих матеріалів, літера А, що складається з двох будівель типу «Модуль», загальною площею 1 937,9 кв.м, розташовані за адресою: місто Київ, проспект Степана Бандери (колишня назва - проспект Московський), будинок 9 (дев`ять).

На виконання умов договору купівлі-продажу відповідач-2 - Товариство з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "ЕНЕЙ КО" передав, а відповідач-1 прийняв нерухоме майно, що підтверджується Актом приймання-передачі нерухомого майна від 06.11.2020.

Також, на виконання умов договору купівлі-продажу Товариство з обмеженою відповідальністю "ЗОЛА СПБ "ПРОВІНЦІЯ ПЛЮС" (відповідач-1) сплатив Товариству з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "ЕНЕЙ КО" (відповідачу-2) грошові кошти за нерухомість у розмірі 405 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням, які наявні в матеріалах справи.

Отже, на виконання умов договору купівлі-продажу відповідач-2 передав у власність відповідачу-1 нерухоме майно, а відповідач-1 - перерахував відповідачу-2 грошові кошти у сумі погодженій сторонами.

Право власності на майно зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю "ЗОЛА СПБ "ПРОВІНЦІЯ ПЛЮС" в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується наявним в матеріалах справи витягом є реєстру.

З урахування встановленого вище, оскільки на підставі договору купівлі-продажу виникли обумовлені ним правові наслідки, суд прийшов до висновку про відсутність ознак фіктивності оспорюваного правочину.

Наведені у позовній заяві доводи позивача щодо можливих мотивів укладення відповідачем-2 оспореного договору судом до уваги не можуть бути прийняті, з огляду на те, що власник майна є носієм права вільно на свій власний розсуд розпоряджатись належним йому майном.

Наявність рішення Господарського суду м. Києва від 02.12.2020 у справі № 910/14922/20 про стягнення з відповідача-2 на користь позивача заборгованість в розмірі 1880 845,57 грн. з підстав неналежного виконання відповідачем-2 зобов`язань за договором поставки №PVC16040 від 01.05.2016 в частині здійснення повної оплати за поставлений позивачем товар, не є правовою підставою для визнання правочину недійсним.

В обґрунтування позовних вимог позивач також посилався на те, що учасники ТОВ "ТОРГОВИЙ ДІМ "ЕНЕЙ КО" стверджували про відсутності наміру сплачувати борг позивачу, у зв`язку з чим мають намір здійснити продаж всього майна. Однак, позивачем не надано належних і допустимих доказів у розумінні ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, на підтвердження викладених вище обставин.

За таких обставин, реальність намірів сторін, фактичне досягнення змісту правочину, настання юридичних та правових наслідків, фактичне виконання договору свідчить про відсутність ознак фіктивності договору купівлі-продажу у розумінні приписів статті 234 Цивільного кодексу України.

Водночас, за змістом статті 215 Цивільного кодексу України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

Цивільний кодекс України не містить визначення поняття "заінтересована особа", тому коло заінтересованих осіб має з`ясовуватись в кожному конкретному випадку в залежності від обставин справи та правових норм, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, якщо інше не встановлено законом. Тобто, звернувшись з позовом у даній справі, позивач повинен доводити не тільки наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а в першу чергу - обставин за якими спірні правочини, стороною яких він не є, порушують його законні права та/або інтереси.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Процесуально-правовий зміст захисту права, закріпленого у Господарському процесуальному кодексі України, полягає у тому, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ст. 4 ГПК України).

Статтею 16 ЦК України закріплено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, згідно з яким кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Оцінюючи наявність порушення права позивача внаслідок укладення спірного договору, суд зазначає, що ТОВ "САЛАМАНДЕР ІНДУСТРІ ПРОДУКТЕ УКРАЇНА" (яка не є стороною оскаржуваного правочину) не доведено того, що в результаті укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко Н.П. за реєстровим №1340 від 03.11.2020 його права або охоронювані законом інтереси були порушені укладенням оспорюваного договору.

Враховуючи встановлені вище обставини, суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність заявлених вимог ТОВ "САЛАМАНДЕР ІНДУСТРІ ПРОДУКТЕ УКРАЇНА" про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЗОЛА СПБ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "ЕНЕЙ КО".

Оскільки судом встановлено відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу, похідні вимоги позивача про визнання недійсним і скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравченко Наталії Петрівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та зобов`язання приватного нотаріуса внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, не підлягають задоволенню.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи вищенаведене, суд відмовляє у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "САЛАМАНДЕР ІНДУСТРІ ПРОДУКТЕ УКРАЇНА" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗОЛА СПБ" та Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "ЕНЕЙ КО" про визнання договору недійсним.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано: 29.11.2021.

Суддя О.В. Гулевець