ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" листопада 2021 р. Справа №914/558/21

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії суддів:

головуючий суддя Желік М.Б.

судді Орищин Г.В.

Галушко Н.А.

секретар судового засідання Гунька О.П.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Агроторговий дім Волинь вих.146 від 21.07.2021 (вх.№01-05/2509/21 від 26.07.2021)

на рішення Господарського суду Львівської області від 22.06.2021 (повний текст складено 01.07.2021, суддя Горецька З.В.)

у справі №914/558/21

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Львівенергозбут, м. Львів

до відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю Агроторговий дім Волинь, м. Трускавець

про стягнення 1 147 767,49 грн. заборгованості

за участю представників:

від позивача: Козич В.Л. представник

від відповідача: Голоюх С.В. представник

Учасникам процесу роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст.ст. 35, 42, 46, Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст.222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового засідання здійснюється технічними засобами.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 22.06.2021 у справі №914/558/21 позов задоволено. Стягнуто з ТзОВ Агроторговий дім Волинь на користь ТзОВ Львівенергозбут 1 147 767,49 грн. штрафу за дострокове розірвання Договору про постачання електричної енергії споживачу та судовий збір в розмірі 17 216,52 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, скаржник звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 22.06.2021 та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ТзОВ Львівенергозбут до ТзОВ Агроторговий дім Волинь про стягнення 1147767,49 грн. відмовити повністю.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.07.2021 справу №914/558/21 розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Желіка М.Б., суддів Орищин Г.В., Галушко Н.А.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 02.08.2021 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 18.08.2021.

13.08.2021 на адресу суду надійшов відзив ТзОВ Львівенергозбут на апеляційну скаргу, в якому позивач просить оскаржене рішення залишити без змін.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 18.08.2021 відкладено розгляд справи на 15.09.2021.

15.09.2021 розгляд справи не відбувся у зв`язку з перебуванням у відпустці члена колегії судді Орищин Г.В.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 20.09.2021 розгляд справи призначено на 06.10.2021.

В судових засіданнях 06.10.2021 та 27.10.2021 оголошувалась перерва.

В судовому засіданні 17.11.2021 представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримав, просив оскаржене рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Представник позивача проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечив, просив залишити оскаржене рішення без змін.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, взявши до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а відтак оскаржуване рішення слід залишити без змін, з огляду на наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроторговий дім «Волинь» про стягнення 1 147 767,49 грн. штрафу за дострокове розірвання договору про постачання електричної енергії.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач на підставі заяви-приєднання від 01.11.2019 приєднався до публічного договору позивача про постачання електричної енергії споживачу на умовах комерційної пропозиції №11 Перональний графік ТзОВ «Агроторговий дім «Волинь», відповідно до обраної відповідачем комерційної пропозиції договір було укладено із фіксованим терміном (строком) дії до 31.12.2020. Листом від 18.02.2020 оператор системи розподілу (ПрАТ «Львівеобленерго») повідомив ТзОВ «Львівенергозбут» про зміну відповідачем електропостачальника з 10.03.2020, відтак, з 10.03.2020 позивачем не постачається електрична енергія відповідачу у зв`язку із достроковим розірванням договору.

Оскільки відповідач, змінивши електропостачальника з 10.03.2020, дотсроково розірвав договір, укладений до 31.12.2020, настали підстави для стягнення з нього неустойки (штрафу), передбаченої п.13.3 договору. Розмір штрафу позивачем розраховано в розмірі повної вартості спожитої електричної енергії в лютому 2020 року - розрахункового періоду, що передував періоду, в якому було розірвано договір.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, зазначав, що у відповідності до Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 №312, споживач має гарантоване право на зміну електропостачальника шляхом укладення нового договору про постачання електричної енергії споживачу з новим електропостачальником. Дотримання обумовленого Правилами порядку (повідомлення споживачем за 21 календарний день попереднього постачальника про наміри змінити постачальника електричної енергії) забезпечує споживача неможливістю застосування до нього будь-яких штрафних санкцій з боку попереднього постачальника електричної енергії. Обумовлений алгоритм, який є аналогічним визначеному у п.10.1., 10.2. договору, відповідачем був дотриманий. Зміна електропостачальника призводить до припинення дії договору на підставі пункту 13.5 договору, а не до його дострокового розірвання, за що передбачено відповідальність пунктом 13.3 договору, тому застосування штрафних санкцій є безпідставним.

Місцевий господарський суд, ухвалюючи оскаржене рішення, врахував, що строк дії договору з електропостачальником визначений до 31.12.2020, а відповідач змінив електропостачальника з 10.03.2020 (тобто до закінчення строку дії договору), відтак мало місце дострокове розірвання договору, що має наслідком припинення дії договору з позивачем, з ініціативи споживача; взяв до уваги ст.56 Закону України «Про ринок електричної енергії», а також п.6.1.3 ПРРЕЕ, п. 13.3 договору та комерційної пропозиції №11, якими передбачено можливість стягнення штрафної санкції за факт дострокового розірвання/припинення дії договору, та дійшов висновку, що позивачем обґрунтовано заявлено позовні вимоги про стягнення 1 147 767,49 грн. штрафу.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що при прийнятті оскарженого рішення суд допустив суттєві порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, що у відповідності до пп.4 ч.1, ч.2 ст.277 ГПК України та у системному зв`язку із ч.4 ст.269 ГПК України, дає підстави для скасування рішення першої інстанції та ухвалення нового рішення апеляційним господарським судом.

Скаржник вважає, що неправильне застосування норм матеріального права полягає в тому, що суд першої інстанції, врахувавши абз.3 п.6.1.3 ПРРЕЕ та п.13.3 договору постачання електричної енергії, не взяв до уваги інші норми чинного законодавства України та системно в сукупності не здійснив правової оцінки інших статей договору, які передбачають право відповідача на зміну електропостачальника без нарахування будь-якого роду штрафних санкцій.

Так, покликаючись на ч.1 ст.218 ГК України, ч.1 ст.549, п.3 ч.1 ст.611 ЦК України, правові висновки Великої Палати Верховного Суду у справі №904/4156/18 скаржник вказує, що штрафні санкції є мірою цивільно-правової відповідальності, яка виникає за винні протиправні діяння сторони, а тлумачення умов договору щодо підстав застосування відповідальності за порушення відповідачем зобов`язання має здійснюватись у системному взаємозв`язку із положеннями чинного законодавства, які регулюють загальні засади та умови настання такої відповідальності у господарських правовідносинах.

На переконання апелянта для вирішення спору слід було встановити обставини виникнення між сторонами договірних правовідносин з постачання електричної енергії споживачу та порушення відповідачем договору про постачання електричної енергії споживачу.

Щодо виникнення між сторонами договірних правовідносин апелянт вказує, що шляхом підписання заяви-приєднання від 01.11.2019 відповідач приєднався до умов договору про постачання електричної енергії споживачу на умовах комерційної пропозиції постачальника №11 від 01.12.2019, укладений договір діє з моменту набрання чинності - 01.11.2019 до 31.12.2020.

Щодо порушення відповідачем договору апелянт зазначає, що правові норми ч.5 ст.72, п.2 ч.1 ст.58, ч.2 ст.59 Закону України «Про ринок електричної енергії», абз.1 та п.2 п.6.1.3 ПРРЕЕ, а також умови, викладені у п.3.2, пп.10 п.6.1., п.10.1. договору, встановлюють право відповідача на зміну електропостачальника, яке останній може реалізувати в порядку, визначеному Законом України «Про ринок електричної енергії», ПРРЕЕ, а також самим договором, і такий порядок було дотримано споживачем, а між сторонами не існує спору щодо належного виконання відповідачем вимог абз.1 та п.2 п.6.1.3 ПРРЕЕ, п.10.1 договору.

Апелянт не погоджується з доводами позивача, які визнав обґрунтованими суд першої інстанції, про те, що підставою для застосування штрафу є факт дострокового розірвання договору та положення п.13.3 договору, п.10 ч.7 ст.56 Закону України «Про ринок електричної енергії», вважає таке тлумачення норм закону хибним і звертає увагу, що п.10 ч.7 ст.56 Закону України «Про ринок електричної енергії» диференціює умови розірвання договору в односторонньому порядку у разі зміни електропостачальника та інші умови дострокового розірвання договору із зазначенням наявності чи відсутності санкції (штрафу). Таке ж тлумачення міститься в постанові Верховного Суду від 05.11.2020 у справі №918/808/19. Апелянт вказує, що договір містить обидві умови його припинення: п.10.1 та п.10.2 в разі зміни електропостачальника (зміна здійснюється з порядком, встановленим ПРРЕЕ) та інші умови дострокового розірвання договору із зазначенням наявності чи відсутності санкції (штрафу) за дострокове розірвання договору п.13.3 договору.

Таким чином, на переконання апелянта, суд безпідставно зробив висновок, що санкції (штраф) за дострокове розірвання договору можуть бути застосовані у випадку розірвання договору з огляду на зміну електропостачальника, враховуючи факт, що сторони погодили певний порядок розірвання договору, а саме порядок, який надає право відповідачу змінити електроспочальника у будь-який момент, визначено у договорі і норми договору відповідають вимогам ч.1 ст.188 ГК України, відповідно до якої зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором. Позивач, укладаючи договір, погодився, що розірвання договору по причині зміни електропостачальника є допустимим та не порушує умов договору, а висновок суду про вчинення відповідачем порушення у сфері господарських відносин є незаконним та необґрунтованим, враховуючи неможливість застосування санкцій за правомірну поведінку.

Окрім того, апелянт зазначає, що відповідно до положення п.10.1 та 10.2 договору порядок зміни електропостачальника та розірвання договору врегульовано також ПРРЕЕ, а ключові суперечності між сторонами полягають в тлумаченні абзацу 3 пункту 6.1.3 ПРРЕЕ, яка передбачає можливість уникнення штрафних санкцій за дострокове розірвання договору з боку попереднього електропостачальника в разі повідомлення споживачем нового електропостачальника про намір укласти з ним договір про постачання електричної енергії споживачу за 21 календарний день до дати закінчення терміну (строку) дії чинного договору.

На думку скаржника, абзац 3 п. 6.1.3 ПРРЕЕ містить внутрішню суперечність та допускає неоднозначне тлумачення, адже ПРРЕЕ передбачають випадок зміни електропостачальника для споживача, що уклав саме строковий договір про постачання електричної енергії, відповідно до п.10 ч.7 ст.56 Закону України «Про ринок електричної енергії» у договорі постачання електричної енергії споживачу визначається строк дії договору, тому усі комерційні пропозиції позивача передбачають фіксований строк дії договору і позивач укладає лише строкові договори про постачання електричної енергії. Отже, в ситуації неукладення безстрокових договорів постачання електричної енергії споживачеві, положення абзацу 3 п. 6.1.3 ПРРЕЕ обмежують право споживача на зміну електропостачальника. Положення абзацу 3 п. 6.1.3 ПРРЕЕ покладені в основу комерційної пропозиції №11, яка є невід`ємною частиною договору, тому положення договору в цій частині також обмежують право споживача на зміну електропостачальника. Скаржник вказує, що якщо для уникнення санкцій повідомлення про зміну електропостачальника потрібно подати за 21 день до дати закінчення строку дії договору, в цьому випадку до 31.12.2020, то припис абз.3 п.6.1.3 ПРРЕЕ виявиться позбавленим змісту, адже 31.12.2020 договір припиняє свою дію у зв`язку із закінченням строку його дії. Тобто у споживача є лиш два варіанти реалізації права на зміну електропостачальника не змінювати його або змінити, заплативши штраф. Відтак, абзац 3 п. 6.1.3 ПРРЕЕ не може бути застосований судом на підставі ч.7 ст.11 ГПК України, оскільки він суперечить ч.1 ст.218, ч.1 ст.230 ГК України, ч.1 ст.549 ЦК України.

Натомість, у ч.10 ст.26 Закону України «Про ринок електричної енергії» передбачено, що жодне обмеження договору постачання електричної енергії споживачу не має створювати обмежень права споживача на зміну електропостачальника, договір не може містити положення, що накладають додаткові фінансові зобов`язання на споживача, який здійснює своє право, в іншому разі таке положення вважається недійсним з моменту укладення договору. Тобто положення комерційної пропозиції в частині покладення додаткових фінансових зобов`язань на відповідача є нікчемними, при чому поняття «додаткове фінансове зобов`язання» слід тлумачити ширше та включити до його змісту не лише додаткову плату, а й фінансові санкції.

Порушення процесуального права скаржник обґрунтовує недотриманням судом першої інстанції вимог ст.236 ГПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу апелянт заперечує щодо доводів апелянта, вказує, що апелянт не навів жодної правової норми, яка б забороняла стягнення зі споживача штрафу за дострокове розірвання договору навіть у таких випадках, коли це розірвання спричинене зміною постачальника.

Позивач вважає покликання апелянта на п.10 ч.7 ст.56 Закону України «Про ринок електричної енергії» та його висновки про «диференціацію умов» передчасними, оскільки системне тлумачення цієї норми у сукупності з п.2 ч.1 ст.58, п.1 ч.1 ст.59 Закону України «Про ринок електричної енергії», п.п.8, п.3.2.7, абз.3 6.1.3 ПРРЕЕ, п. «а» ч.5 ст.3 глави ІІ Директиви 2009/72/ЄС; абзацу 6 п.п. «а» п.1 додатку до Директиви 2009/72/ЄС вказує на правомірність спірного штрафу та можливість його встановлення у договірних правовідносинах між сторонами.

Також позивач вважає вірним висновки суду першої інстанції про те, що Законом України «Про ринок електричної енергії» встановлено не лише те, що споживач може вільно змінювати постачальника на безоплатній основі, а й те, що ця зміна здійснюється у порядку та на умовах, визначених ПРРЕЕ, а також про те, що Законом не передбачено імперативного встановлення у договорі умови про застосування штрафної санкції за дострокове розірвання договору, зокрема, в односторонньому порядку споживачем у разі зміни електропостачальника, проте надано таке право сторонам договору.

Окрім того, позивач вказує на надуманість доводів апелянта про внутрішню суперечність пункту 6.1.3 ПРРЕЕ, оскільки реалізація споживачем права на зміну постачальника здійснюється в порядку і на умовах, визначених Правилами, які власне і допускають можливість встановлення штрафу, ні зміст абз.3 п.6.1.3 Правил, ні положення договору та комерційної пропозиції жодним чином не обмежували споживача у реалізації гарантованого йому права на зміну постачальника (в березні 2020 відповідач успішно змінив електропостачальника), наявність у споживача, як вказує апелянт, лише двох варіантів поведінки зміни електропостачальника (не змінювати чи змінювати зі сплатою штрафу), не порушує чинного законодавства, оскільки позивач не є єдиним постачальником на ринку і відповідач не був обмежений у виборі постачальника з іншими умовами комерційної пропозиції.

Також позивач покликається на правовий висновок Верховного Суду, сформований у постанові від 04.02.2020 у справі №914/545/19 про те, що можливість застосування штрафних санкцій за дострокове розірвання договору з ініціативи споживача внаслідок зміни електпростачальника не суперечить чинному законодавству, а тому відповідна умова договору не може вважатися нікчемною, а штрафні санкції за дострокове розірвання договору в разі зміни постачальника не є тотожними додатковим фінансовим зобов`язанням за зміну постачальника.

Матеріалами справи підтверджено наступні фактичні обставини спору.

Відповідач на підставі Заяви - приєднання від 01.11.2019 приєднався до публічного договору позивача про постачання електричної енергії споживачу на умовах комерційної пропозиції №11 Персональний графік ТзОВ «Агроторговий дім «Волинь».

Між сторонами було укладено публічний договір приєднання про постачання електричної енергії відповідачу на умовах Комерційної пропозиції №11 «Персональний графік ТОВ «Агроторговий дім «Волинь».

Пунктом 1.1 договору передбачено, що цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу постачальником електричної енергії та укладається сторонами, з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, шляхом приєднання споживача до умов цього договору.

Відповідно до пункту 2.1 договору постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Відповідно до пункту 3.2 договору споживач має право вільно змінювати постачальника відповідно до процедури, визначеної ПРРЕЕ, та умов цього договору.

У пункті шостому договору серед прав споживача визначено право вільно обирати іншого електропостачальника та розірвати цей договір у встановленому цим договором та чинним законодавством порядку (пп. 10 п.6), перейти на постачання електричної енергії до іншого електропостачальника, у разі наявності договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії та відсутності припинення постачання електричної енергії внаслідок наявності заборгованості за постачання електричної енергії перед діючим постачальником (пп. 13 п. 6).

Відповідно до пункту 10.1. договору споживач має право в будь-який час змінити електропостачальника шляхом укладення нового договору про постачання електричної енергії з новим електропостачальником, принаймні за 21 календарний день до такої зміни, вказавши дату або строк, в які буде відбуватись така зміна (початок дії нового договору про постачання електричної енергії).

Відповідно до пункту 10.2. договору зміна постачальника електричної енергії здійснюється згідно з порядком, встановленим ПРРЕЕ.

За змістом пункту 13.1 договору його укладено на строк, зазначений в комерційній пропозиції, яку обрав споживач, та набирає чинності з моменту погодження (акцептування) споживачем заяви-приєднання, яка є додатком 1 до цього договору.

Відповідно до п.13.3 за умови дострокового розірвання договору за ініціативою споживача, споживач зобов`язаний сплатити постачальнику передбачені обраною споживачем комерційною пропозицією штрафні санкції чи іншу фінансову компенсацію за дострокове припинення договору.

Відповідно до пункту 13.5. дія договору припиняється у разі зміни електропостачальника.

У Комерційній пропозиції №11 від 01.12.2019 Персональний графік ТОВ «Агроторговий дім «Волинь» встановлено строк дії договору до 31.12.2020, а також розмір штрафу за дострокове розірвання/припинення договору з ініціативи споживача у випадках, передбачених умовами договору: у разі дострокового розірвання/припинення договору з ініціативи споживача постачальник нараховує штрафні санкції у розмірі повної вартості спожитої електричної енергії в розрахунковому періоді, що передував розрахунковому періоду, в якому здійснено дострокове розірвання/припинення договору. З метою уникнення споживачем штрафних санкцій за дострокове розірвання/припинення договору з боку попереднього електропостачальника споживач повинен повідомити діючого та нового електропостачальника про намір укласти з новим електропостачальником договір про постачання електричної енергії споживачу за 21 календарний день до дати закінчення терміну ( строку) дії чинного договору (абз. 3 п. 6.1.3 ПРРЕЕ).

Листом №145-1080 від 18.02.2020 ПрАТ «Львівобленерго» як оператор системи розподілу електричної енергії, повідомив електропостачальника про отримання запиту на зміну еллектропостачальника для споживача ТзОВ «Агроторговий дім «Волинь» з 10.03.2020 та підтвердження можливості такої зміни.

ТзОВ «Агроторговий Дім «Волинь» з 10.03.2020 змінив постачальника електричної енергії, в строк, що становить не менше 21 дня повідомивши про таку зміну нового та попереднього електропостачальника.

Позивач листом від 21.05.2020 повідомив споживача про необхідність сплати ним штрафу в розмірі 1 147 767,49 грн. за дострокове розірвання договору на підставі п. 10.2, п. 13.2, п. 13.3, п. 13.7 договору, абз. 3 п. 6.1.3 Правил.

Із наданих позивачем рахунків за електричну енергію вбачається, що за лютий 2020 року відповідачем спожито 401 015 кВт/год., при ціні 2,38513 грн. за 1 кВт, нарахування становить 1 147 767,49 грн.

Вказані фактичні обставини не заперечуються сторонами, розмір нарахованих штрафних санкцій відповідачем не заперечується.

Водночас, позивач стверджує про те, що за умовами договору та комерційної пропозиції і з врахуванням абз.3 п.6.1.3. Правил роздрібного ринку електричної енергії має право нарахування відповідачу штрафу за дострокове розірвання/припинення договору, натомість, відповідач вказує на відсутність можливості стягнення штрафу за правомірну поведінку, яка виявилась у реалізації права на зміну електропостачальника відповідно до чинного законодавства та умов договору.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що у відповідності до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як вбачається зі встановлених обставин справи, між постачальником і споживачем укладено договір, який є публічним договором приєднання, розробленим з урахуванням вимог Правил і положень Закону України «Про ринок електричної енергії».

Згідно зі ст.627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За змістом частин 1, 4, 7 статті 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб`єктів, коли ці суб`єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору у відповідності до законодавства (частина 1 статті 180 ГК України).

Відповідно до статей 633-634 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України «Про ринок електричної енергії».

Відповідно до ч.2 ст.56 Закону України «Про ринок електричної енергії» договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.

Відповідно до п.10 ч.7 ст.56 Закону України «Про ринок електричної енергії» умови постачання електричної енергії, права та обов`язки електропостачальника і споживача визначаються договором постачання електричної енергії споживачу. Серед іншого, у договорі постачання електричної енергії споживачу визначаються: строк дії договору, умови припинення, пролонгації та розірвання договору, зокрема, в односторонньому порядку споживачем у разі зміни електропостачальника, а також умови дострокового розірвання договору із зазначенням наявності чи відсутності санкції (штрафу) за дострокове розірвання договору.

Апелянт вважає, що у вказаній нормі законодавець диференціює умови розірвання договору в односторонньому порядку у разі зміни електропостачальника та інші умови дострокового розірвання договору із зазначенням наявності чи відсутності санкції (штрафу), а договір містить обидві умови його припинення: п.10.1 та п.10.2 в разі зміни електропостачальника (зміна здійснюється з порядком, встановленим ПРРЕЕ) та інші умови дострокового розірвання договору із зазначенням наявності чи відсутності санкції (штрафу) за дострокове розірвання договору п.13.3 договору.

У постанові Верховного Суду від 05.11.2020 у справі №918/808/19, на яку покликається апелянт, зазначено, що законодавець відповідно до змісту пункту 10 частини сьомої статті 56 Закону України «Про ринок електричної енергії» розмежовує правовідносини з розірвання договору, зокрема, в односторонньому порядку за ініціативою споживача, у разі зміни електропостачальника та правовідносини з дострокового розірвання договору з інших причин, залежно від чого, із наявністю/відсутністю санкції (штрафу) за дострокове розірвання договору.

Слід зазначити, що у ч.7 ст.56 Закону України «Про ринок електричної енергії» визначено обов`язкові умови договору постачання електричної енергії: 1) найменування та місцезнаходження електропостачальника; 2) перелік послуг, що надаються електропостачальником; 3) ціна електричної енергії та послуг, що надаються; 4) показники якості електропостачання, зокрема якості електричної енергії; 5) види послуг з технічного обслуговування, які пропонуються електропостачальником; 6) умови та порядок відшкодування (компенсації), що застосовується у разі недотримання електропостачальником показників якості послуг, визначених договором, зокрема у разі виставлення невірного рахунка та/або несвоєчасного виставлення рахунка; 7) порядок та засоби повідомлення актуальної інформації щодо чинних тарифів, вартості послуг з технічного обслуговування, очікуваних змін цін та умов постачання електричної енергії; 8) порядок організації комерційного обліку електричної енергії та надання даних комерційного обліку електричної енергії; 9) порядок подання звернень, претензій, скарг споживачем та порядок їх розгляду електропостачальником, методи ініціювання процедур вирішення спорів; 10) строк дії договору, умови припинення, пролонгації та розірвання договору, зокрема в односторонньому порядку споживачем у разі зміни електропостачальника, а також умови дострокового розірвання договору із зазначенням наявності чи відсутності санкції (штрафу) за дострокове розірвання договору; 11) зобов`язання електропостачальника щодо надання споживачу інформації про захист прав споживачів, зокрема у розрахункових документах (рахунках); 12) права та обов`язки електропостачальника і споживача у разі неможливості виконання своїх зобов`язань та у разі тимчасового зупинення постачання; 13) інші положення залежно від специфіки та виду послуг, що надаються електропостачальником.

Разом з цим, вказана норма не містить заборони обумовлення сторонами у договорі можливості застосування штрафних санкцій у випадку розірвання договору в односторонньому порядку споживачем у разі зміни електропостачальника. Тобто, Законом не передбачено імперативного встановлення у договорі умови про застосування штрафної санкції за дострокове розірвання договору в разі зміни споживачем електропостачальника, проте, сторони не позбавлені права самостійно визначити таку умову в укладеному ними договорі.

У цьому випадку, електропостачальник визначив умовою публічного договору постачання електричної енергії своє право стягувати штрафні санкції за дострокове розірвання договору за ініціативою споживача у разі зміни електропостачальника, а відповідач, як споживач приєднався шляхом підписання заяви-приєднання від 01.11.2019 до цього публічного договору. А у комерційній пропозиції №11 від 01.12.2020, що згодом була обрана та підписана споживачем, деталізовано умови дострокового розірвання договору із зазначенням наявності штрафної санкції та порядку визначення розміру можливого штрафу.

У статті 58 Закону України «Про ринок електричної енергії» передбачено, що споживач має право змінювати електропостачальника на умовах, визначених цим Законом та правилами роздрібного ринку.

У п.10.1. договору передбачено, що споживач має право в будь-який час змінити електропостачальника шляхом укладення нового договору про постачання електричної енергії з новим електропостачальником, принаймні за 21 календарний день до такої зміни, вказавши дату або строк, в які буде відбуватись така зміна (початок дії нового договору про постачання електричної енергії).

У п.10.2 договору визначено, що зміна постачальника електричної енергії здійснюється згідно з порядком, встановленим ПРРЕЕ.

Правила роздрібного ринку електричної енергії затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 14 березня 2018 року N 312.

Відповідно до абзацу 4 п.6.1.3 ПРРЕЕ (абз.3 змістився внаслідок доповнення пункту 6.1.3 новим абзацом другим згідно з Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №805 від 19.05.2021) якщо споживач має чинний договір про постачання електричної енергії споживачу з фіксованим терміном (строком) дії, з метою уникнення штрафних санкцій за дострокове розірвання договору з боку попереднього електропостачальника споживач повинен повідомити нового електропостачальника про намір укласти з ним договір про постачання електричної енергії споживачу за 21 календарний день до дати закінчення терміну (строку) дії чинного договору.

У комерційній пропозиції №11 від 01.12.2019, що є невід`ємною частиною договору постачання електричної енергії, укладеного сторонами, узгоджено, що у разі дострокового розірвання/припинення договору з ініціативи споживача постачальник нараховує штрафні санкції у розмірі повної вартості спожитої електричної енергії в розрахунковому періоді, що передував розрахунковому періоду, в якому здійснено дострокове розірвання/припинення договору. З метою уникнення споживачем штрафних санкцій за дострокове розірвання/припинення договору з боку попереднього електропостачальника споживач повинен повідомити діючого та нового електропостачальника про намір укласти з новим електропостачальником договір про постачання електричної енергії споживачу за 21 календарний день до дати закінчення терміну (строку) дії чинного договору (абзац 3 п. 6.1.3 ПРРЕЕ).

Відповідно до п.13.3 договору за умови дострокового розірвання договору за ініціативою споживача, споживач зобов`язаний сплатити постачальнику передбачені обраною споживачем комерційною пропозицією штрафні санкції чи іншу фінансову компенсацію за дострокове припинення договору.

Таким чином, умовами договору та комерційної пропозиції передбачено застосування штрафних санкцій у разі дострокового розірвання/припинення договору з ініціативи споживача.

При цьому, слід зауважити, що за змістом п.13.5. договору дія договору може бути припинена за ініціативою споживача у разі зміни електропостачальника.

Також слід зазначити положення Директиви 2009/72/ЄС від 13 липня 2009 року про спільні правила внутрішнього ринку електроенергії та про скасування Директиви 2003/54/ЄС, на імплементацію якої спрямований Закон України «Про ринок електричної енергії» також не містять заборони щодо можливості обумовлення в договорі постачання електричної енергії права постачальника стягувати штрафі санкції за дострокове розірвання договору в разі ініціювання споживачем зміни електропосточальника. Так, у п. а) ч.5 ст.3 Директиви 2009/72/ЄС зазначено, що держави-члени забезпечують, щоб у разі, якщо споживач з дотриманням умов контракту захоче змінити постачальника, то зміну було здійснено відповідним оператором або операторами протягом трьох тижнів, а у п. «а» додатку 1 до Директиви 2009/72/ЄС «Заходи щодо захисту прав споживачів» вказано, що у договорі з постачальником електроенергетичних послуг вказуються (серед іншого) строк дії договору, умови для поновлення та припинення надання послуг та дії договору, а також зазначення того, чи дозволяється розірвання договору без відшкодування.

У ч.10 ст.56 Закону України «Про ринок електричної енергії» встановлено, що жодне положення договору постачання електричної енергії споживачу не має створювати обмежень права споживача на зміну електропостачальника. Крім того, договір не може містити положення, що накладають додаткові фінансові зобов`язання на споживача, який здійснює зазначене право. В іншому разі таке положення вважається недійсним з моменту укладення договору.

У постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №914/545/19 наведено правовий висновок, відповідно до якого штрафні санкції за дострокове розірвання договору постачання електричної енергії у разі зміни постачальника не є тотожними платі (додатковим фінансовим зобов`язанням) за зміну постачальника. Додаткові фінансові зобов`язання, про які йдеться у ч.10 ст.56 Закону України «Про ринок електричної енергії», не стосуються штрафних санкцій за недотримання умов договору, а лише «вартості зміни постачальника», витрат, які могли би бути встановлені при такій зміні (можливі витрати з технічних причин чи інші витрати). Як Директива 2009/72/ЄС, так і Закон України «Про ринок електричної енергії» передбачають відсутність плати за зміну електропостачальника поряд із можливістю застосування штрафних санкцій за дострокове розірвання договору.

З огляду на наведений правовий висновок, колегія суддів апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржника про те, що положення комерційної пропозиції в частині покладення додаткових фінансових зобов`язань на відповідача є нікчемними, а поняття «додаткове фінансове зобов`язання» слід тлумачити ширше та включити до його змісту не лише додаткову плату, а й фінансові санкції.

Щодо доводів апелянта про неможливість застосовувати штрафні санкції за правомірну поведінку, яка виявляється у реалізації встановленого законом права на зміну електропостачальника, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом частин 1 та 2 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом частини 1 статті 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (частини 1 та 2 статті 217 ГК України).

Згідно з частиною 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду у справі №904/4156/18 зазначила, що за змістом наведених положень Господарського кодексу України господарське правопорушення може полягати як у порушенні нормативно встановлених правил здійснення господарської діяльності, так і у порушенні договірних зобов`язань. Господарсько-правова відповідальність за порушення договірних зобов`язань також поділяється на встановлену законом і договірну. Необхідною умовою для застосування такої відповідальності є визначення у законі чи у договорі управненої та зобов`язаної сторони, виду правопорушення, за вчинення якого застосовується відповідальність, штрафних санкцій і конкретного їх розміру.

У цьому випадку умовами договору передбачено застосування штрафних санкцій за дострокове розірвання/припинення договору з ініціативи споживача в разі зміни електроспотачальника.

Водночас, гарантоване право споживача на вільну зміну постачальника електричної енергії не обмежується, адже у абз.4 (станом на момент зміни відповідачем постачальника - абз.3) п. 6.1.13 Правил роздрібного ринку електричної енергії, а також у комерційній пропозиції №11 від 01.12.2019, яка містить аналогічне положення, передбачено законну можливість уникнути договірної відповідальності у вигляді штрафних санкцій шляхом зміни електропостачальника в момент закінчення дії строкового договору про постачання електричної енергії. Для цього споживач повинен повідомити діючого та нового електропостачальника про намір укласти договір з новим електропостачальником за 21 день до дати закінчення терміну (строку) дії чинного договору.

При цьому безпідставними є доводи апелянта про те, що в ситуації неукладення безстрокових договорів постачання електричної енергії споживачеві положенням абзацу 3 п. 6.1.3 ПРРЕЕ, покладені в основу комерційної пропозиції №11, яка є невід`ємною частиною договору, обмежують права споживача на зміну електроспотачальника та є позбавленими змісту, з огляду на те, що у відповідності до умов комерційної пропозиції №11 від 01.12.2019 договір вважається щоразу пролонгованим на кожен наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення дії або перегляду умов договору.

Оскільки судом першої інстанції вірно було встановлено, що споживач (відповідач) у лютому 2020 року за своєю ініціативою змінив електроспостачальника під час дії договору про постачання електричної енергії, укладеного з ТзОВ «Львівенергозбут» строком до 31.12.2020, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що мало місце дострокове розірвання договору, що має наслідком припинення дії договору з позивачем, з ініціативи споживача.

Сума штрафу, в розмірі 1 147 767,49 грн. вірно визначена позивачем у відповідності до умов комерційної пропозиції №11 від 01.12.2019, виходячи з обсягу спожитого відповідачем обсягу електроенергії у лютому 2020 року, а саме 401 015 кВт, вартістю 1 147 767,49, що відображено в рахунку за електричну енергію №304502/259997-1 за лютий 2020 року та в розрахунку штрафу, описаному в позовній заяві.

Відтак, враховуючи встановлені обставини дострокового розірвання договору, що має наслідком припинення дії договору з електропостачальником, з ініціативи споживача, за що у відповідності з п.13.3 договору та комерційної пропозиції №11 від 01.12.2019 передбачено можливість стягнення штрафної санкції у розмірі повної вартості спожитої електричної енергії в розрахунковому періоді, що передував розрахунковому періоду, в якому здійснено дострокове розірвання/припинення договору, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги про стягнення 1 147 767,49 грн. штрафу є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Відповідно до чинного законодавства рішення суду є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Оскаржуване рішення вказаним вимогам відповідає.

Враховуючи встановлені обставини справи, межі перегляду оскаржуваного рішення, доводи сторін, суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають до задоволення, відтак оскаржуване рішення слід залишити без змін.

В порядку положень ст. 129 ГПК України сплачений скаржником за подання апеляційної скарги судовий збір слід залишити за скаржником.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 269, 270, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні вимог апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Агроторговий дім Волинь вих.146 від 21.07.2021 (вх. №01-05/2509/21 від 26.07.2021) - відмовити.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 22.06.2021 у справі №914/558/21 залишити без змін.

3. Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст. 287, 288 ГПК України протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складено 25.11.2021.

Головуючий суддя Желік М.Б.

суддя Орищин Г.В.

суддя Галушко Н.А.