ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

(ДОДАТКОВЕ)

24 листопада 2021 року справа №903/600/21

Господарський суд Волинської області у складі судді Войціховського Віталія Антоновича, за участі секретаря судового засідання Ведмедюка Михайла Петровича

та за відсутності представників сторін у зв`язку з їх неявкою в судове засідання

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку у приміщенні Господарського суду Волинської області в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Фізичної особи-підприємця Пахолка Любомира Петровича, с. Гаразджа

до відповідачів:

1) Волинської обласної спілки споживчих товариств, м. Луцьк

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Лютіка", м. Луцьк

3) Товариства з обмеженою відповідальністю "КООП Луцьк", м. Луцьк

4) Товариства з обмеженою відповідальністю "Луцьккооптранс", м. Луцьк

про скасування реєстрації права власності та усунення перешкод в користуванні майном

встановив:

23 липня 2021 року на адресу Господарського суду Волинської області надійшла позовна заява підприємця Пахолка Л.П. від 21.07.2021р. до Волинської ОССТ, ТОВ "Лютіка", ТОВ "КООП Луцьк" та ТОВ "Луцьккооптранс" відповідно до котрої позивач просив суд:

- визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності Волинської обласної спілки споживчих товариств від 21.07.2011р., яке видане на підставі рішення Виконавчого комітету Луцької міської ради від 16.07.2011р. №440-2 на магазин промислових товарів (літер Б-1) за адресою: м. Луцьк вул. Карпенка-Карого, 1, з дати набрання законної сили постанови Львівського апеляційного адміністративного суду у справі №876/6117/15 - 07.12.2015р.

- скасувати державну реєстрацію прав власності на магазин промислових товарів (літер Б-1):

за реєстраційним номером 19151821 від 30.06.2011р. за Волинською обласною спілкою споживчих товариств,

за реєстраційним номером 12736431 від 24.12.2015р. за Луцьким міським споживчим товариством,

за реєстраційним номером 12741394 від 24.12.2015р. за Товариством з обмеженою відповідальністю "Лютіка",

за реєстраційним номером 19279451 від 02.03.2017р. за Товариством з обмеженою відповідальністю "Луцьккооптранс".

- припинити ТОВ "Луцьккооптранс" право власності на магазин промислових товарів (Літер Б-1) за адресою м. Луцьк вул. Карпенка-Карого, 1.

- усунути перешкоди в користуванні магазином промислових товарів (Літер Б-1) за адресою м. Луцьк вул. Карпенка-Карого, 1, шляхом виселення ТОВ "Луцьккооптранс".

За результатами розгляду даної справи по суті судом було ухвалено рішення від 11.11.2021р. про відмову в позові. Цим же рішенням судове засідання для вирішення питання про розподіл судових витрат після ухвалення рішення по суті позовних вимог, згідно клопотання представника ТОВ "Луцьккооптранс" адвоката Сороки В.Г. було призначено на 24.11.2021р., встановлено ТОВ "Луцьккооптранс" строк до 16.11.2021р. включно для надання суду документальних підтверджень понесення витрат на правничу допомогу та направлення відповідних матеріалів підприємцю Пахолку Л.П., адвокату Сорокопуду М.О. (представник позивача), запропоновано підприємцю Пахолку Л.П. відповідно до ст. 126 ГПК України в строк до 22.11.2021р. включно надати Господарському суду Волинської області та ТОВ "Луцьккооптранс" письмові пояснення по суті понесених відповідачем судових витрат на оплату професійної правничої допомоги, шляхом направлення останніх на електронні адреси Господарського суду Волинської області та ТОВ "Луцьккооптранс".

15.11.2021р. на адресу суду, за підписом представника ТОВ "Луцьккооптранс" адвоката Сороки В.Г. надійшла заява про відшкодування товариству витрат на професійну правничу допомогу від 15.11.2021р., в котрій сторона просить суд стягнути з підприємця Пахолка Л.П. 29 000 грн. у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу по справі. До визначеного клопотання було долучено опис вмісту цінного листа від 15.11.2021р. в підтвердження направлення відповідних матеріалів на адресу позивача, договір про надання правничої допомоги від 30.07.2021р., акт про надання послуг від 12.11.2021р., рахунок №1/11 від 12.11.2021р., платіжне доручення №18 від 12.11.2021р., Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №651 від 30.01.2009р., електронний ордер на надання правничої (правової) допомоги від 06.08.2021р.

22 листопада 2021 року відділом документального забезпечення та контролю господарського суду Волинської області було зареєстровано клопотання підприємця Пахолка Л.П. про ознайомлення з матеріалами справи у зв`язку із неотриманням заяви ТОВ "Луцьккооптранс" про ухвалення додаткового рішення. 23.11.2021р. судом особисто підприємцю Пахолку Л.П. було надано можливість ознайомитися з матеріалами справи.

23 листопада 2021 року відділом документального забезпечення та контролю господарського суду було зареєстровано письмове заперечення підприємця Пахолка Л.П. від 23.11.2021р. щодо розміру витрат ТОВ "Луцьккооптранс" по оплаті наданої професійної правничої допомоги.

Відповідні заперечення сторони вмотивовані тим, що заявлений ТОВ "Луцьккооптранс" розмір відшкодувань судових витрат є неспівмірним, тобто завищеним порівняно із складністю справи, не відповідає критерію пропорційності та розумності, а виконані адвокатом роботи, необхідні для надання правничої допомоги по даній справі, не відповідають заявленій сумі.

23 листопада 2021 року відділом документального забезпечення та контролю Господарського суду Волинської області було зареєстровано клопотання представника ТОВ "Луцьккооптранс" адвоката Сороки В.Г. про розгляд справи без участі представника товариства. При цьому заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу підтримує в повному обсязі, просить суд задовольнити останню.

У визначений судом день та час позивач уповноваженого представника в судове засідання не направив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Особисто підприємець Пахолко Л.П. своїм правом на участь в судовому розгляді також не скористався, причини неявки в судове засідання не повідомив.

Не з`явились в засідання суду також представники відповідачів.

Судом враховано, що явка в судове засідання представників сторін обов`язковою не визнавалась.

Згідно з приписами ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Водночас суд зауважує, що сторони зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи. У разі неподання учасником судового процесу з неповажних причин або без повідомлення причин матеріалів та інших доказів, витребуваних господарським судом, останній може здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами та доказами.

Відповідно до ст. 2 ГПК України, одним із основних завдань господарського судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

В даному аспекті судом враховуються також положення ГПК України, зокрема, ч. 6 ст. 130 ГПК України, відповідно до котрої у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини восьмої статті 129 цього Кодексу.

За таких обставин, беручи до уваги приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно розгляду спору впродовж розумного строку та норми ч.ч. 1, 3 ст. 202 ГПК України, згідно з якими неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи/заяви і суд розглядає справу за відсутності такого учасника, враховуючи той факт, що сторони, у відповідності до чинного законодавства, належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а у суду є всі необхідні матеріали (докази) для вирішення заяви по суті, беручи до уваги строки розгляду заяви про розподіл судових витрат, встановлені ч. 6 ст. 130 ГПК України, суд вважає за можливе та доцільне розглянути заяву відповідача про розподіл судових витрат у відсутності представників сторін.

Відтак, суд, оцінюючи подану ТОВ "Луцьккооптранс" заяву та документи в її обгрунтування за своїм переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання.

Викладена позиція суду пов`язана з наступними обставинами:

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ст. 221 ГПК України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

Статтею 244 ГПК України унормовано, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвала про відмову в прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.

Суд засвідчує, що реалізація кожним права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права. Правову позицію щодо цього висловив Конституційний Суд України у рішенні від 16.11.2000р. №13-рп/2000 у справі про право вільного вибору захисника.

Зокрема, в абзаці п`ятому пункту 5 мотивувальної частини цього рішення зазначено, що "закріпивши право будь-якої фізичної особи на правову допомогу, конституційний припис "кожен є вільним у виборі захисника своїх прав" (ч. 1 ст. 59 Конституції України) за своїм змістом є загальним і стосується не лише підозрюваного, обвинуваченого чи підсудного, а й інших фізичних осіб, яким гарантується право вільного вибору захисника з метою захисту своїх прав та законних інтересів, що виникають з цивільних, трудових, сімейних, адміністративних та інших правовідносин".

Конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість.

Правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати.

Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати, тоді як конституційне право на професійну правничу допомогу не може бути обмежено.

У відповідності до ст. 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами ч. 3 ст. 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, ст. 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Частина 1 статті 123 ГПК України встановлює, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з ч. 2 ст. 126 ГПК України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною третьою статті 126 ГПК України встановлено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 ГПК України).

Суд звертає увагу на те, що співмірність витрат - це доволі суб`єктивна категорія, яка залежить від кількох чинників, та може тлумачитися судом відповідно до його дискреційних повноважень. Проте дискреція суду в цьому випадку усічена та може бути застосована лише за клопотанням іншої сторони.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015р., п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004р., заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

При цьому ч. 8 ст. 129 ГПК України встановлює, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як в даному випадку вбачається із клопотання ТОВ "Луцьккооптранс" про здійснення розподілу судових витрат, останнє просить стягнути на його користь з підприємця Пахолка Л.П. 29 000 грн. у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, які були понесені ТОВ "Луцьккооптранс" у зв`язку з розглядом судом даної справи.

В підтвердження надання адвокатом Сорокою В.Г. ТОВ "Луцьккооптранс" послуг з професійної правничої допомоги в суді під час розгляду справи надано суду належним чином посвідчені копії: договору про надання правничої допомоги від 30.07.2021р., акту про надання послуг від 12.11.2021р., рахунку №1/11 від 12.11.2021р., платіжного доручення №18 від 12.11.2021р. в підтвердження понесення товариством витрат по оплаті наданої правничої допомоги в розмірі 29 000 грн., Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №651 від 30.01.2009р., ордера на надання правничої (правової) допомоги від 06.08.2021р.

Дослідивши надані докази, суд приймає до уваги, що 30 липня 2021 року між ТОВ "Луцьккооптранс" та Адвокатським об`єднанням "Рівненська правова компанія" було укладено договір про надання правничої допомоги, згідно умов п. 1.1., котрого клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.

Відповідно до п. 2.1., 2.1.1 договору від 30.07.2021р. Адвокатське об`єднання, на підставі звернення клієнта, приймає на себе зобов`язання з надання наступної юридичної допомоги: представляє у встановленому порядку інтереси клієнта у справі Господарського суду Волинської області №903/600/21 за позовом ФОП Пахолка Л.П. до Волинської обласної спілки споживчих товариств, ТОВ "Лютіка", ТОВ "Кооп Луцьк" та ТОВ "Луцьккооптранс" про скасування реєстрації права власності та усунення перешкод в користуванні майном.

Згідно пункту 2.6. договору від 30.07.2021р. для надання юридичної допомоги клієнту, адвокатське об`єднання призначає адвоката Сороку Віталія Григоровича.

Згідно Витягу з Єдиного реєстру адвокатів України адвокат Сорока В.Г. (Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №651 від 30.01.2009р.) є адвокатом, що здійснює адвокатську діяльність у Адвокатському об`єднанні "Рівненська правова компанія".

Відповідно до п.п. 4.1., 4.2. договору від 30.07.2021р. правничу допомогу, що надається Адвокатським об`єднанням, клієнт оплачує в розмірі 29 000 грн. за представництво інтересів в суді першої інстанції, що включає повний супровід розгляду справи. Оплата за даним договором здійснюється не пізніше 3-х днів з моменту отримання клієнтом рахунку.

Згідно акту надання послуг професійної правничої допомоги від 12.11.2021р., підписаного договірними сторонами, загальна вартість наданих послуг складає 29 000 грн. Зокрема, з акту вбачається, що адвокатом по даній справі здійснено представництво інтересів клієнта у справі Господарського суду Волинської області №903/600/21 за позовом ФОП Пахолка Л.П. до Волинської обласної спілки споживчих товариств, ТОВ "Лютіка", ТОВ "Кооп Луцьк" та ТОВ "Луцьккооптранс" про скасування реєстрації права власності та усунення перешкод в користуванні майном, що включає повний супровід справи в суді першої інстанції.

12 листопада 2021 року Адвокатським об`єднанням "Рівненська правова компанія" було пред`явлено ТОВ "Луцьккооптранс" рахунок на оплату №1/11 від 12.11.2021р. на суму 29 000 грн.

Як вбачається з платіжного доручення від 12.11.2021р. №18 із призначенням платежу "за юридичні послуги згідно рахунку №1/11 від 12.11.2021р." ТОВ "Луцьккооптранс" здійснило оплату адвокатському об`єднанню наданих останнім послуг на суму 29 000 грн.

Судом засвідчується, що розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду у складі суддів Касаційного адміністративного суду від 28.12.2020р. у справі №640/18402/19.

Судом також враховується, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч. 4 ст. 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку таке втручання суперечитиме принципу свободи договору визначеному нормами ст. 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.11.2020р. у справі №910/13071/19).

Враховуючи вказане, позивачем, на думку та переконання суду, згідно з вимогами ст. 74 ГПК України було доведено надання йому Адвокатським об`єднанням "Рівненська правова компанія" вказаних послуг на визначену суму 29 000 грн. На думку суду, вартість послуг на визначену суму підтверджена належними та допустимими доказами, відповідає обсягу виконаних робіт (наданих послуг).

За приписами ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Проте, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження неспівмірності розміру витрат на правовому допомогу, заявлених до стягнення відповідачем - ТОВ "Луцьккооптранс", порівняно зі складністю даної справи, заперечення позивача грунтуються виключно на особистих припущеннях сторони та в повній мірі спростовуються матеріалами справи.

Натомість, на думку та переконання суду, докази, долучені відповідачем до заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, якими ТОВ "Луцьккооптранс" обґрунтовує понесені ним витрати на професійну правничу допомогу при розгляді справи №903/600/21, відповідають вимогам статей 76-80 ГПК України.

Так, виходячи з наведених доказів, загальний розмір витрат на професійну правничу (правову) допомогу, які фактично понесло ТОВ "Луцьккооптранс", складає 29 000 грн.

Водночас, судом встановлено, що заявлений ТОВ "Луцьккооптранс" до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідає критеріям, що наведені у ч. 4 ст. 126 ГПК України, оскільки він, на думку суду, є співмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; значенням справи для відповідача, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію відповідача.

Судом в даному аспекті засвідчується також те, що при судовому розгляді даної справи було проведено 5 судових засідань, представник ТОВ "Луцьккооптранс" адвокат Сорока В.Г. був присутній в 4 судових засіданнях у котрих висловлював свої заперечення стосовно пред`явлених позовних вимог, заявляв клопотання, надавав пояснення, наводив свої доводи та міркування щодо питань, які виникали під час судового розгляду справи.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Керуючись ст. ст. 13, 73-80 , 123, 126, 129, 221, 236-240, 244 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Пахолка Любомира Петровича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Луцьккооптранс" (м. Луцьк, вул. Вахтангова, 10, ) 29 000 грн. витрат по оплаті наданої професійної правничої допомоги

2. Наказ на виконання додаткового рішення суду видати після набрання додатковим рішенням законної сили.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З врахуванням положень ст.ст. 253, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на додаткове рішення суду може бути подана до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня проголошення останнього. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини додаткового рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту додаткового рішення.

Повне додаткове судове рішення

складено 24.11.2021р.

Суддя В. А. Войціховський