ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

"24" листопада 2021 р.Справа № 5023/5401/11

Господарський суд Харківської області у складі:

судді: Міньковського С.В.

розглянувши справу

за заявою ФОП Шпильов Віктор Олександрович, м. Ялта
до ФОП Махнюк Сергій Олександрович
про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Харківської області від представника ПП "Консалтингова фірма Д.Р.Б." надійшла заява про вжиття заходів забезпечення, в якій заявник просить суд:

- вжити заходів забезпечення заяви ПП "Консалтингова фірма Д.Р.Б." про застосування реституції за договорами купівлі-продажу нежитлових приміщень, прийнятою до розгляду ухвалою від 18.10.2021 у справі №5023/5401/11 шляхом:

1) накласти арешт на грошові кошти в розмірі 450 000,00 грн, на рахунках у банківських установах керуючого реалізацією арбітражного керуючого Вернигора Володимир Петрович, які було отримано ним від реалізації майна в процедурі погашення боргів ФОП Махнюка С.О. на аукціоні 08.10.2021;

2) заборонити керуючому реалізацією арбітражному керуючому Вернигора Володимир Петрович вчиняти будь-які дії щодо грошових коштів у розмірі 450 000,00 грн, які було отримано ним від реалізації нежитлових приміщень, що знаходяться за адресою: АРК, м. Ялта, вул. Калинникова, буд. 2 в процедурі погашення боргів ФОП Махнюка С.О.;

- визначити, що стягувачем за ухвалою про вжиття заходів забезпечення є ПП "Консалтингова фірма Д.Р.Б.", а боржником є - Вернигора Володимир Петрович.

Розглянувши надані суду заяву представника ПП "Консалтингова фірма Д.Р.Б." про забезпечення позову, матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у її задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ), провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Постановою господарського суду від 18.07.2011 р. ФОП Махнюк Сергія Олександровича визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Богомазова П.С., зобов`язавши його виконати ліквідаційну процедуру.

Ухвалою суду від 11.05.18 р. звільнено Шапілова С.А. від виконання обов`язків ліквідатора ФОП Махнюк С.О. та призначено ліквідатором боржника ФОП Махнюк С.О. - арбітражного керуючого Вернигора В.П., зобов`язавши ліквідатора виконати у повному обсязі вимоги постанови суду від 18.07.2011 року та надати суду на затвердження звіт ліквідатора про виконану роботу та всі документи, що свідчать про виконання ліквідаційної процедури по банкруту.

Основна мета провадження у справі про банкрутство - є відновлення платоспроможності боржника та задоволення сукупного кола його кредиторів, яке передбачає послідовне виконання сторонами та учасниками процесу, арбітражним керуючим обов`язків, що визначені та передбачені положеннями Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство), а з 21.10.2019 положеннями нового Кодексу України з процедур банкрутства.

Вищевказане говорить про те, що після винесення постанови про визнання боржника банкрутом, призначений судом ліквідатор здійснює ліквідаційну процедуру у порядку статей 22-32 Закону про банкрутство з урахуванням особливостей банкрутства окремих категорій боржників, зокрема ст.ст. 47-49, які регулюють банкрутство фізичної особи-підприємця. Зазначені норми кореспондуються з статтями 58-67, 113, 130-133 нового Кодексу України з процедур банкрутства.

Відповідно до ст. 61 КУзПБ ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження: приймає до свого відання майно боржника, забезпечує його збереження; проводить інвентаризацію та визначає початкову вартість майна банкрута; формує ліквідаційну масу; продає майно банкрута для задоволення вимог, внесених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Кодексом, тощо.

Згідно ст. 131 КУзПБ до складу ліквідаційної маси включається все майно боржника, що перебуває у його власності, а також те, що буде отримано боржником у власність після визнання його банкрутом і до завершення процедури погашення боргів боржника.

Як свідчать матеріали справи, ліквідатор/керуючий реалізацією на виконання приписів Закону про банкрутство та нового Кодексу України з процедур банкрутства подав до суду заяву про визнання недійсним аукціону з продажу майна банкрута.

Ухвалою суду від 05.02.2019 за заявою ліквідатора Вернигори В.П. визнано недійсними результати аукціону з продажу майна фізичної особи-підприємця Махнюка С.О. (код НОМЕР_1 ), проведеного 07.10.2011 р. Товарною біржею "Правопорядок", а саме: - нежитлових приміщень першого поверху з №1-1-по №1-5 загальною площею 43,9 кв.м., місцезнаходження: Автономна республіка Крим, м. Ялта, вул. Калинникова, буд. 2; - нежитлових приміщень першого поверху з літ. А з №1-6 по № 1-9 загальною площею 23,1 кв.м., місцезнаходження: Автономна республіка Крим, м. Ялта, вул. Калинникова, буд. 2; - нежитлових приміщень, пункт прокату, загальною площею 73,1 кв.м., місцезнаходження: Автономна республіка Крим, м. Ялта, вул. Калинникова, буд. 2; визнано недійсними договори купівлі-продажу зазначених нежитлових приміщень укладених за результатами проведених відкритих торгів 07.10.2011 р.; визнано за банкрутом ФОП Махнюком С.О. право власності на зазначене нерухоме майно.

Ухвала Господарського суду Харківської області від 05.02.2019 набрала законної сили.

В подальшому арбітражним керуючим було вжито заходи по реалізації майна банкрута, яке ним повернуто до складу ліквідаційної маси.

Ухвалою від 18.10.2021 судом було призначено до розгляду в судовому засіданні скаргу ПП "Консалтингова фірма Д.Р.Б." разом з заявою про застосування реституції за договором купівлі-прдажу нежитлових приміщень за №№ 1960, 1965, 1955, які були визнані недійсними ухвалою суду від 05.02.2019 у справі №5023/5401/11.

Згідно ч. 6 ст. 12 ГПК України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Однак, з 21.10.2019 року почав діяти новий Кодекс України з процедур банкрутства.

Тобто, при вирішенні питань процесуального характеру під час розгляду справ про банкрутство господарські суди повинні керуватися зазначеним новим Кодексом і застосовувати ті статті або відповідні частини статей ГПК України, які мають універсальний характер для будь-якої форми судового процесу.

Статтею 136 ГПК України встановлено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду.

Відповідно до ст.137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві, забороною відповідачеві вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти певні дії, що стосуються предмету спору, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання. Отже, приймаючи ухвалу про заборону відповідачеві та іншим особам вчиняти певні дії, господарський суд повинен визначитись як з предметом спору у співвідношенні з певними заходами забезпечення позову, які вимагається до застосування, і певними діями, які вимагається заборонити вчиняти, так і з доцільністю та обґрунтованістю вжиття таких заходів.

Право здійснення забезпечення вимог кредиторів та вибору тих чи інших заходів належить господарському суду, який виходить із конкретних обставин справи та пропозицій заявника.

По-перше. Суд зазначає, що правові підстави позову (заяви) - це зазначена в заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач (заявник у справі про банкрутство) обґрунтовує свої вимоги.

Однак, суд, згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи (заяви) має самостійно перевірити доводи сторін щодо предмету спору.

Як встановлено судом, в межах справи про банкрутство ФОП Махнюк С.О. судом розглядається скарга Приватного підприємства "Консалтингова фірма Д.Р.Б.".

У відповідності до приписів ч. 6 ст. 61 КУзПБ дії (бездіяльність) ліквідатора можуть бути оскаржені до господарського суду учасниками справи про банкрутство, права яких порушено такими діями (бездіяльністю).

Отже за результатом розгляду такої скарги, суд постановляє судове рішення про задоволення такої скарги або про відмову у її задоволенні.

Тобто, в такому провадженні немає таких учасників справи як позивач та відповідач.

Крім того, ПП "Консалтингова фірма Д.Р.Б." не є кредитором або іншим учасником провадження у справі про банкрутство в розумінні приписів ст. 1 КУзПБ. Заявник вважає, що його право порушено як сторони в договорі купівлі-продажу і захист свого права він здійснює шляхом подання скарги на дії (бездіяльність) ліквідатора (керуючого реалізацією).

По-друге. Заявником, ПП "Консалтингова фірма Д.Р.Б." подано до суду саме скаргу на дії (бездіяльність) арбітражного керуючого Вернигори В.П., оскільки в іншому випадку, заяви про спростування майнових дій боржника у відповідності до вимог Закону України "Про судовий збір" повинні оплачуватись судовим збором. Однак, заявником судовий збір сплачено не було, тобто ПП "Консалтингова фірма Д.Р.Б." самостійно визначило та обрало певний конкретний спосіб захисту свого порушеного права.

В-третє.

Відповідно до ч. 2 ст. 209 Господарського кодексу України нездатність боржника відновити свою платоспроможність та задовольнити визнані судом вимоги кредиторів інакше як через застосування визначеної судом ліквідаційної процедури вважається банкрутством.

З аналізу норм Кодексу України з процедур банкрутства вбачається, що ліквідатор/керуючий реалізацією - це фізична особа, яка відповідно до судового рішення господарського суду організовує здійснення ліквідаційної процедури боржника (процедури погашення боргів), визнаного банкрутом, та забезпечує задоволення вимог кредиторів у встановленому цим Кодексом порядку.

Статтею 40 КУзПБ передбачено, що господарський суд має право за клопотанням сторін або учасників справи про банкрутство чи за своєю ініціативою вжити заходів до забезпечення вимог кредиторів. Дані приписи кореспондуються с приписами ч. 1 ст. 118 КУзПБ.

Статтею 118 КУзПБ передбачено, що заходи для забезпечення вимог кредиторів вживаються господарським судом у порядку та на умовах, визначених у Книзі третій цього Кодексу.

У відповідності до ч.4 ст.40 КУзПБ заходи щодо забезпечення вимог кредиторів діють відповідно до дня введення процедури санації і призначення керуючого санацією або до прийняття постанови про визнання боржника банкрутом, відкриття ліквідаційної процедури і призначення ліквідатора, або до закриття провадження у справі.

З вищенаведеного вбачається, що ПП "Консалтингова фірма Д.Р.Б." не є стороною по справі або учасником провадження у справі про банкрутство, а також за приписами як Закону про банкрутство, який діяв до 21.10.2019, так і КУзПБ, забороняється в ліквідаційної процедурі вживати заходи щодо забезпечення вимог кредиторів, що кореспондується з приписами норм ст.59 Кодексу України з процедур банкрутства, які визначають скасування будь-яких обмежень щодо розпорядженням майном банкрута, у тому числі в разі визнання банкрута фізичної особи, з метою його продажу для задоволення вимог кредиторів.

З аналізу норм КУзПБ вбачається, що визнання фізичної особи-підприємця банкрутом має наслідком реалізацію майна, що увійшло до складу ліквідаційної маси, грошові кошти від реалізації якого направляються на задоволення вимог його кредиторів.

Таким чином, вжиття заходів забезпечення на активи банкрута, що увійшли до складу його маси після визнання фізичної особи банкрутом та були реалізовані в ліквідаційній процедурі (процедурі погашення боргів), прямо заборонені ст. 40 Кодексу України з процедур банкрутства.

В-четверте. Визначені ж у ст. 137 ГПК України (в редакції після 15.12.2017р.) заходи забезпечення позову, на які посилається представник ПП "Консалтингова фірма Д.Р.Б." в своїй заяві, то, по-перше: вони не повинні перешкоджати проведенню ліквідаційної процедури по банкруту (процедури погашення боргів), а по-друге: відповідати заявленій представником заяві як в частині розумності та відповідності їх нормам Кодексу України з процедур банкрутства, так і інтересам кредиторів.

Разом з тим, подана заява не відповідає зазначеним приписам.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах "Щокін проти України" від 14.10.2010 р., "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23.11.2000 р., "Трегубенко проти України" від 02.11.2004 р.) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісного заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Критерій "законність" означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватись на підставі закону.

Принцип "пропорційність" передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатись як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання.

"Справедлива рівновага" передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються.

Водночас висновки ЄСПЛ потрібно застосовувати не безумовно, а із врахуванням фактичних обставин справи, оскільки ЄСПЛ рекомендував оцінювати дії не тільки органів держави-відповідача, але і самого скаржника. Це пов`язано з тим, що певні випадки порушень, на які особа посилається як на підставу для застосування статті 1 Першого протоколу до Конвенції, можуть бути пов`язані із протиправною поведінкою самого набувача майна.

Суд зазначає, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України", яке відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави або мотиви, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент сторін. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Отже, судом досліджені всі обставини та доводи заявника в їх сукупності та надано відповідну правову оцінку, з урахуванням принципів, викладених у рішенні Європейського суду.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 40, 58-67, 113, 118, 130-133 Кодексу України з процеду банкрутства, ст.ст. 136, 137-140, 234 ГПК України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви представника ПП "Консалтингова фірма Д.Р.Б." про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскарження до апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її підписання суддею.

Ухвала підписана 24.11.2021.

Суддя Міньковський С.В.