РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.11.2021Справа № 910/10935/21
Господарський суд міста Києва у складі судді Гулевець О.В. за участю секретаря судового засідання Капішон В.В., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Акціонерного товариства "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖИТЛОВО-ЕКСПЛУАТАЦІЙНЕ ПІДПРИЄМСТВО "ЩОРСА, 32"

про стягнення 1 066 186, 86 грн.

за участю представників:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Зарубіна Т.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖИТЛОВО-ЕКСПЛУАТАЦІЙНЕ ПІДПРИЄМСТВО "ЩОРСА, 32" про стягнення 1 066 186, 86 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором № 1087/1920-ТЕ-41 від 27.09.2019 про постачання природного газу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.07.2021 відкрито провадження у справі № 910/10935/21, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

28.07.2021 Акціонерне товариство "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" звернулось до суду із клопотанням про розгляд справи №910/10935/21 за правилами загального позовного провадження із викликом сторін.

02.08.2021 через канцелярію суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖИТЛОВО-ЕКСПЛУАТАЦІЙНЕ ПІДПРИЄМСТВО "ЩОРСА, 32" надійшло клопотання про розгляд справи №910/10935/21 за правилами загального позовного провадження із викликом сторін.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 04.08.2021 вирішено розгляд справи №910/10935/21 здійснювати у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 31.08.2021.

16.08.2021 через загальний відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про зменшення розміру пені на 99%, що становить 224,88 грн та клопотання про зупинення провадження у справі.

16.08.2021 через загальний відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позов. В обґрунтування заперечень на позов відповідач посилається на те, що виконання договору на виробництво та постачання теплової енергії від 30.09.2018, відповідач уклав з AT «НАК «Нафтогаз Україна» договір №1087/1920-ТЕ-41 від 27.09.2019 про постачання природного газу, що підтверджується пунктом 1.2. вказаного договору. Зазначений договір від 30.09.2018 на виробництво та постачання теплової енергії, з 30.09.2020 припинено, на підставі чого відповідач вважає, що відбулось правонаступництво боргових зобов`язань до ОСББ «Печерська мрія».

17.08.2021 через загальний відділ діловодства суду від позивача надійшли заперечення проти задоволення клопотання про зменшення пені та заперечення проти клопотання про зупинення провадження у справі, відповідь на відзив, в якій позивач зазначив, що договір №1087/1920-ТЕ-41 постачання природного газу від 27.09.2019 не містить жодного посилання чи застереження про його зв`язок з зобов`язаннями між відповідачем та ОСББ «Печерська мрія». Відповідно до п. 1 2. договору природний газ, що поставляється за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

31.08.2021 через загальний відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання.

У судовому засіданні 31.08.2021 суд, дослідивши подане відповідачем клопотання про зупинення розгляду справи відмовив в його задоволенні, з огляду на наступне.

У відповідності до приписів п. 5 ч. 1 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Так, об`єктивна неможливість розгляду справи полягає у взаємозв`язку підстав позову, що розглядається, з юридичними фактами, які будуть встановлені судовим рішенням в іншій справі.

Виходячи зі змісту вказаної норми, для вирішення питання про зупинення провадження у справі, господарський суд у кожному випадку повинен з`ясувати, як справа, що розглядається даним судом, є пов`язаною із справою, що розглядається іншим судом, а також чим обумовлюється неможливість розгляду даної справи.

У своєму клопотанні відповідач просить суд зупинити провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням по справі №910/389/21.

Судом встановлено, що у провадженні Господарського суду м. Києва перебувала справа №910/389/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлово-експлуатаційне підприємство "Щорса, 32" до Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", третя особа-1 без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Печерська мрія", третя особа-2 без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Акціонерне Товариство "Київгаз" про зобов`язання відповідача перевести заборгованість за поставлений газ за договором №1087/1920-ТЕ-41 про постачання природного газу від 27.09.2019 року на опалення житлових будинків по вул. Євгена Коновальця, 32-В та 32-Г в розмірі 1 689 487,53 грн. на власника належного співвласникам на праві спільної сумісної власності обладнання прибудинкової котельні та іншого обладнання, що розміщується за адресою: м. Київ, вул. Євгена Коновальця, 32-В та 32-Г - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Печерська мрія" на підставі ст.ст. 15, 16, 203, 204 ЦК України, ст.ст. 20, 187, 188 ГК України та ст. 22 ЗУ "Про теплопостачання".

Рішенням Господарського суду м. Києва від 16.06.2021 у справі №910/389/21 у позові відмовлено повністю.

В обґрунтування клопотання про зупинення провадження відповідач посилався на те. що боргові зобов`язання за договором № 1087/1920-ТЕ-41 перейшли до ОСББ «Печерська мрія», оскільки 30.09.2018 укладено з ТОВ "Житлово-експлуатаційне підприємство "Щорса, 32" договір на виробництво та постачання теплової енергії, за умов якого відповідач взяв на себе функції управителя з виробництва та постачання теплової енергії із використанням належного співвласникам на праві спільної сумісної власності обладнання прибудованої котельні та іншого обладнання, а тому на виконання вказаного договору відповідач уклав спірний договір № 1087/1920-ТЕ-41 з позивачем.

Суд відзначає, що у даній справі, правовідносини відповідача та ОСББ «Печерська мрія» не впливають на договірні відносини між позивачем та відповідачем щодо оплати заборгованості за поставлений природний газ на підставі договору № 1087/1920-ТЕ-41 від 27.09.2019, які є предметом розгляду у даній справі.

Як вбачається зі змісту договору № 1087/1920-ТЕ-41 від 27.09.2019 відсутні будь-які посилання про укладення договору № 1087/1920-ТЕ-41 від 27.09.2019 саме на виконання договору про виробництво та постачання теплової енергії від 30.09.2018, укладеного між ТОВ Житлово-експлуатаційне підприємство "Щорса, 32" та ОСББ "Печерська мрія".

Доказів на підтвердження переходу до ОСББ "Печерська мрія" зобов`язання з оплати поставленого природного газу на підставі договору № 1087/1920-ТЕ-41 від 27.09.2019 відповідачем не надано.

Враховуючи наведене, за висновкам суду набрання законної сили рішенням Господарського суду м. Києва від 16.06.2021 у справі №910/389/21 про відмову у задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача перевести заборгованість за поставлений газ не перешкоджає розгляду справи №910/10935/21.

Суд зазначає, що самостійно може встановити всі обставини для повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи №910/10935/21 за наявними у даній справі доказами, а тому - у даному випадку відсутні підстави для зупинення провадження у даній справі на підставі ч ч. 1 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, клопотання відповідача про зупинення провадження у справі не підлягає задоволенню.

У судовому засіданні 31.08.2021 суд оголосив про відкладення підготовчого засідання на 14.09.2021.

У судому засіданні 14.09.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 05.10.2021, про що постановлено ухвалу занесену до протоколу судового засідання.

05.10.2021 через загальний відділ діловодства суду від відповідача надійшли клопотання про відкладення розгляду справи та пояснення по справі, в яких відповідач просив суд відмовити у задоволенні вимог про стягнення пені, 3% річних, інфляційних втрат, та основного боргу на підставі Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» від 03.11.2016 № 1730-VIII.

У судовому засіданні 05.10.2021 суд оголосив про відкладення розгляду справи по суті на 26.10.2021.

26.10.2021 через загальний відділ діловодства суду від позивача надійшли пояснення по справі, в яких позивач заперечив проти застосування до спірних правовідносин приписів Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» від 03.11.2016 № 1730-VIII.

26.10.2021 через загальний відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 26.10.2021 розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, суд прийшов до висновку про наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Однак, відповідачем не обґрунтовано наявності обставин, які б у відповідності до наведеної вище правової норми можуть бути підставою для відкладення розгляду справи.

Разом з тим, неможливість представника відповідача бути присутнім у судовому засіданні не перешкоджає реалізації права учасника судового процесу на участь у судовому засіданні його іншого представника, та у розумінні норм процесуального законодавства, не вважається поважною причиною неявки в судове засідання учасника справи (його представника).

За таких обставин, з огляду на те, що участь представника відповідача в судовому засіданні з розгляду іншої справи не є достатньою підставою для відкладення розгляду справи по суті, враховуючи наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги встановлені статтею 195 Господарського процесуального кодексу України строки розгляду справи по суті, суд прийшов до висновку про відсутність обґрунтованих підстав для відкладення розгляду справи по суті.

Судом враховано, що положеннями пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

При цьому, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс Проти Греції" від 05.02.2004)

Враховуючи наведене, приймаючи до уваги положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в судовому засіданні 26.10.2021 суд заслухав вступне слово представника позивача та дослідив докази по справі, оголосив про відкладення судового засідання для оголошення вступної та резолютивної частини рішення на 16.11.2021.

16.11.2021 через загальний відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 16.11.2021 з`явився представник відповідача. Представник позивача в судовому засіданні 16.11.2021 не з`явився, позивач був належним чином повідомлений про розгляд справи по суті.

Згідно із ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У судовому засіданні 16.11.2021 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

27.09.2019 між Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЖИТЛОВО-ЕКСПЛУАТАЦІЙНЕ ПІДПРИЄМСТВО "ЩОРСА, 32" (споживач, відповідач) укладений договір постачання природного газу №1087/1920-ТЕ-41 (надалі - договір), відповідно до умов якого позивач зобов`язався поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язався оплатити його на умовах цього договору (п. 1.1 договору).

У пункті 1.2. договору сторони погодили, що природний газ, що поставляється за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Згідно із п. 2.1. договору, постачальник передає споживачу у жовтні 2019 року - квітні 2020 року природний газ в кількості 1180,0 тис. куб метрів.

У відповідності до п. 3.8. договору приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу. Споживач в акті приймання-передачі природного газу, зазначає той обсяг, який відповідає обсягам газу, які були використані споживачем в той період (періоди), коли споживач був включений до Реєстру постачальника, що підтверджується споживачем в акті приймання-передачі газу.

Відповідно до п. 5.1. договору, оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами 100-відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснює до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Ціна (без урахування тарифів на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України) та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором, встановлюється відповідно до вимог Положення з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 24.01.2020 № 17 та інших нормативно-правових актів і визначається в Прейскуранті на природний газ із ресурсів акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» під час виконання Компанією обов`язків постачати природний газ споживачам, які підпадають під дію спеціальних обов`язків для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, покладених на Компанію відповідно до статті 11 Закону України "Про ринок природного газу" (далі - Прейскурант), Прейскурант розмішується на офіційному веб-сайті постачальника (п. 4.1. договору, в редакції додаткової угоди №6 від 28.01.2020).

У відповідності до п. 7.2. договору, у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 5.1., 5.6. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 17,8% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Згідно із п. 9.3. договору, строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, збитків становить п`ять років.

В подальшому, сторони вносили зміни до договору згідно із додатковими угодами №1-9, зокрема щодо ціни на природний газ, кількість та фізико-хімічні показники природного газу, строку дії договору.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника початкою і діє в частині постачання природного газу до 30 квітня 2020 року (включно), а в частіші проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 11.1. договору).

На виконання умов договору позивачем було поставлено покупцеві природний газ на загальну суму 4 440 362,21 грн., що підтверджується:

- актом приймання-передачі природного газу від 31 жовтня 2019 року, обсяг переданого газу: 15,21600 тис.куб.м, вартістю: 80 887,34 грн.;

- актом приймання-передачі природного газу від 30 листопада 2019 року, обсяг переданого газу: 141,17700 тис.куб.м, вартістю: 856 581,28 грн.;

- актом приймання - передачі природного газу від 31 грудня 2019 року, обсяг переданого газу: 172,31900 тис.куб.м, вартістю: 916 851,31 грн.;

- актом приймання - передачі природного газу від 31 січня 2020 року, обсяг переданого газу: 194,14300 тис.куб.м, вартістю: 1 112 243,69 грн.;

- актом приймання - передачі природного газу від 29 лютого 2020 року, обсяг переданого газу: 172,18000 тис.куб.м, вартістю: 841 373,41 грн.;

- актом приймання - передачі природного газу від 31 березня 2020 року, обсяг переданого газу: 132,64800 тис.куб.м, вартістю: 560 330,63 грн.;

- актом приймання - передачі природного газу від 30 квітня 2020 року, обсяг переданого газу: 19,88600 тис.куб.м, вартістю: 72 094,55 грн.

Зазначені вище акти приймання - передачі природного газу підписані представниками сторін та скріплені їх печатками.

Відповідач в порушення зобов`язань за договором оплату поставленого позивачем газу здійснив частково, що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача, та відповідно до рішення Господарського суду м. Києва від 27.08.2020 у справі №910/10935/21 про стягнення з відповідача заборгованості за договором № 1087/1920-ТЕ-41 від 27.09.2019 у сумі 2 634 713, 00 грн за період з жовтня 2019 по лютий 2020, 32 355,94 грн - пені, 6 792, 61 грн. - 3 % річних.

Отже, за доводами позивача заборгованість за договором постачання природного газу №1087/1920-ТЕ-41 від 27.09.2019 становить 632 425,18 грн. за період з березня 2020 року по квітень 2020 року.

У зв`язку із простроченням грошового зобов`язання за договором, позивачем нараховані пеня у сумі 22 488,65 грн, 3% річних у сумі 105 481,37 грн, інфляційні втрати у сумі 305 791,66 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

На підставі укладеного між позивачем та відповідачем договору постачання природного газу №1087/1920-ТЕ-41 від 27.09.2019, у позивача виник обов`язок здійснити поставку природного газу, а у відповідача - оплатити його вартість.

Як підтверджено наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу (акт приймання-передачі природного газу від 31 жовтня 2019 року, акт приймання-передачі природного газу від 30 листопада 2019 року, акт приймання - передачі природного газу від 31 грудня 2019 року, акт приймання - передачі природного газу від 31 січня 2020 року, акт приймання - передачі природного газу від 29 лютого 2020 року, акт приймання - передачі природного газу від 31 березня 2020 року, акт приймання - передачі природного газу від 30 квітня 2020 року), які містять підписи уповноважених осіб та відтиски печатки підприємств, позивач у період з жовтня 2019 року по квітень 2020 року передав Товариству з обмеженою відповідальністю "ЖИТЛОВО-ЕКСПЛУАТАЦІЙНЕ ПІДПРИЄМСТВО "ЩОРСА, 32" природний газ на суму 4 440 362,21 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 5.1. договору сторони погодили, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами 100-відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснює до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В порушення умов договору відповідач оплату за природний газ здійснив частково, внаслідок чого заборгованість за договором постачання природного газу №1087/1920-ТЕ-41 від 27.09.2019 становить 632 425,18 грн.

Отже, заборгованість відповідача у розмірі 632 425,18 грн є обґрунтованою та підтверджена наявними в матеріалах справи доказами.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач стверджував, що не є власником котельної, яка знаходиться за адресою вул. Євгена Коновальця (Щорса), б. 32-В, (ПС №4292), зазначене обладнання використовувалося на підставі договору на виробництво та постачання теплової енергії від 30.09.2018, укладеного між Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Печерська мрія» та ТОВ «ЖЕП «ЩОРСА,32», відповідно до якого відповідач взяв на себе функції управителя з виробництва та постачання теплової енергії із використанням належного співвласникам на праві спільної сумісної власності обладнання прибудованої котельні та іншого обладнання, що розміщується за адресою: м. Київ, вул. Євгена Коновальця, 32-В та №32-Г.

За доводами відповідача на виконання саме договору на виробництво та постачання теплової енергії від 30.09.2018, відповідач уклав з AT «НАК «Нафтогаз Україна» договір №1087/1920-ТЕ-41 про постачання природного газу, що підтверджується пунктом 1.2. вказаного договору. Зазначений договір від 30.09.2018 на виробництво та постачання теплової енергії, з 30.09.2020 припинено, на підставі чого відповідач вважає, що відбулось правонаступництво боргових зобов`язань до ОСББ «Печерська мрія».

Дослідивши надані відповідачем заперечення, суд відзначає, що у п. 1.2. договору №1087/1920-ТЕ-41, на який відповідач посилається у своєму відзиві, сторонами погоджено, що природний газ, що поставляється за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, при цьому вказаний пункт договору не свідчить про те, що договір було укладено на виконання договору, укладеного з ОСББ «Печерська мрія».

Отже, правовідносини між ТОВ «ЖЕП «Щорса, 32» та ОСББ «Печерська мрія» не впливають на договірні відносини між позивачем та відповідачем у даній справі, зокрема щодо зобов`язання відповідача про оплату поставленого природного газу у період з жовтня 2019 по квітень 2020 року за договором № 1087/1920-ТЕ-41 від 27.09.2019 про постачання природного газу.

Відповідачем не надано належних доказів в підтвердження переходу зобов`язань відповідача до ОСББ «Печерська мрія» у встановленому чинним законодавством порядку, так як і не надано доказів того, що відповідач виробляє теплову енергію для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню саме ОСББ «Печерська мрія».

З огляду на встановлені обставини, заперечення відповідача судом не приймаються до уваги, оскільки належних доказів на підтвердження своїх доводів відповідачем не надано.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статей 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Враховуючи викладене вище, з огляду на умови договору №1087/1920-ТЕ-41 від 27.09.2019, оскільки матеріалами справи підтверджується невиконане зобов`язання за договором у сумі 632 425,18 грн., доказів оплати вказаної суми заборгованості відповідачем не надано, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення заборгованості у розмірі 632 425,18 грн.

Щодо посилання відповідача на врегулювання заборгованості за договором №1087/1920-ТЕ-41 від 27.09.2019 у відповідності до статті 5 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» від 03.11.2016 № 1730-VIII, судом встановлено наступне.

29.08.2021 набрав чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» № 1639-ІХ, яким внесено зміни, зокрема, до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» (далі Закон №1730-VIII)

Дія цього Закону №1730-VIII поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ та послуги з його розподілу і транспортування, за теплову енергію, а також підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію.

Відповідно до ст. 5 Закону №1730-VIII реструктуризації підлягають кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 1 червня 2021 року для виробництва теплової та електричної енергії (у тому числі за договорами купівлі-продажу природного газу для власних потреб, що був використаний виключно для виробництва теплової та електричної енергії), надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, а також заборгованість за послуги з розподілу і транспортування природного газу та кредиторська заборгованість теплопостачальних організацій перед теплогенеруючими організаціями за теплову енергію, отриману для її подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг споживачам, які утворилися станом на 1 червня 2021 року (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на таку заборгованість).

Реструктуризація заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, здійснюється без відстрочення погашення заборгованості та з можливістю дострокового погашення шляхом розстрочення, зокрема:

на 72 календарні місяці рівними частинами з першого числа місяця укладення договору - у разі відсутності забезпечення виконання зобов`язань теплопостачальної або теплогенеруючої організації за договором про реструктуризацію заборгованості будь-яким видом забезпечення, передбаченим законодавством України, якщо загальний обсяг заборгованості такої теплопостачальної або теплогенеруючої організації за спожитий природний газ, яка підлягає реструктуризації відповідно до цього Закону, не перевищує 10 мільйонів гривень.

Водночас, Закону №1730-VIII містить наступні умови для врегулювання кредиторської заборгованості у відповідності до вимог цього Закону.

Так, ч. 1 ст. 3 Закону №1730-VIII передбачає, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства. Участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до статті 4 цього Закону не потребує обов`язкового включення до реєстру.

За змістом ч. 2 ст. 3 Закону №1730-VIII для включення до реєстру підприємства централізованого водопостачання і водовідведення, теплопостачальні і теплогенеруючі організації подають центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, заяву, до якої додаються документи (згідно переліку). Рішення про включення або про відмову у включенні до реєстру приймається керівником центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, або уповноваженою ним посадовою особою протягом 10 робочих днів з дня надходження заяви та розміщується на офіційному веб-сайті цього органу (абз. 9 ч.2 ст.3 Закону 1730-VIII).

Підприємство (організація) вважається виключеним з реєстру за певним кредитором з наступного дня після прийняття центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, рішення про виключення такого підприємства з реєстру та внесення відповідного запису до реєстру (абз. 9 ч.2 ст.3 Закону 1730-VIII).

Таким чином, для участі у процедурі врегулювання заборгованості шляхом реструктуризації, необхідною умовою є включення до реєстру.

Судом враховано, що листом за вих. №243 від 04.10.2021 відповідач звернувся до позивача про укладення договору про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ.

У відповідь на звернення відповідача листом за вих.№ 39/7-6605-21 від 12.10.2021 позивач повідомив, що компанією буде вжито заходів щодо виконання Закону №1730-VIII.

Отже, відповідачем не доведено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "ЖИТЛОВО-ЕКСПЛУАТАЦІЙНЕ ПІДПРИЄМСТВО "ЩОРСА, 32" є учасником процедури врегулювання та включений до реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості у відповідності до ст. 3 Закону 1730-VIII.

Враховуючи викладене, суд відхиляє доводи відповідача щодо застосування норм Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» від 03.11.2016 № 1730-VIII в частині основної заборгованості за договором №1087/1920-ТЕ-41 від 27.09.2019.

У зв`язку із простроченням оплати вартості поставленого природного газу позивачем, заявлено до стягнення з відповідача пеню у сумі 22 488,65 грн, 3% річних у сумі 105 481,37 грн, інфляційні втрати у сумі 305 791,66 грн.

В пункті 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" визначено, що з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Оскільки, матеріалами справи підтверджено факт наявності прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, то позивачем правомірно здійснено нарахування пені, 3% річних та інфляційний втрат.

За змістом з ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідальність у вигляді пені за порушення строків оплати за поставлений природний газ передбачена у пункті 7.2. договору, згідно із яким сторони погодили, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 5.1., 5.6. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 17,8% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Відповідач, заперечуючи позовні вимоги в частині стягнення штрафних санкцій, посилався на приписи перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", згідно із якими на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється, зокрема, нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (далі - Закон) (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Колективний споживач - юридична особа, що об`єднує споживачів у будівлі та в їхніх інтересах укладає договір про надання комунальної послуги.

Згідно із частиною 1 статті 2 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Частиною 1 статті 6 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.

Таким чином, з огляду на умови договору та те, що відповідач є споживачем за договором постачання природного газу №1087/1920-ТЕ-41, а отже на правовідносини розповсюджується дія Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Згідно ч. 1 ст. 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу.

Водночас, дія зазначеної норми була зупинена відповідно до Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 17 березня 2020 року № 533-IX, який набрав чинності 18 березня 2020 року.

Окрім того, відповідно до підпункту 4 пункту 3 розділу ІІ Прикінцеві положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 17 березня 2020 року № 530-ІХ, що набрав чинності 17 березня 2020 року, на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється, зокрема, нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що нарахування пені за період з 27.03.2020 по 17.04.2020 не відповідає приписам підпункту 4 пункту 3 розділу ІІ Прикінцеві положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)".

Таким чином, суд відмовляє у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача пені у сумі 22 488,65 грн.

Відповідачем заявлено про зменшення розміру пені до 224,88 грн.

Враховуючи, що судом відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення пені з врахуванням Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 17 березня 2020 року № 530-ІХ, а тому клопотання відповідача про зменшення розміру пені суд залишає без задоволення.

Частиною 1 статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Заперечуючи проти позову, відповідач також посилався на приписи ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» №1730-VIII.

За змістом абз. 2 ч. 1 ст. 7 Закону 1730-VIII нараховані на заборгованість за спожитий природний газ, послуги з його розподілу та транспортування, а також за теплову енергію, отриману для її подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг, утворену станом на 1 червня 2021 року, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не можуть бути предметом подальшого продажу та врегульовуються у такий спосіб:

підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом, якщо погашення основної частини боргу здійснено до 1 червня 2021 року або до моменту укладення договорів про реструктуризацію відповідно до статті 5 цього Закону, у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до статті 4 цього Закону;

підлягають списанню, за умови повного виконання теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями умов укладеного договору про реструктуризацію заборгованості.

Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що частина перша статті 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» є нормою прямої дії, при цьому застосування її приписів не ставиться в залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ, послуги з його розподілу та транспортування до 1 червня 2021 року.

Відповідно до розрахунку позивача, оплата відповідачем заборгованості у розмірі 3 807 937,03 за природній газу здійснена до 01.06.2021.

Враховуючи викладене та беручи до уваги встановлені обставини погашення основної частини заборгованості у розмірі 3 807 937,03 грн за договором до 01 червня 2021 року, суд дійшов висновку про застосування до даних правовідносин дії Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення», в частині нарахування 3% річних та інфляційних втрат нараховані на заборгованість у розмірі 3 807 937,03 грн, а тому відмовляє у задоволенні позовних в частині стягнення 3% річних у розмірі 84 941,97 грн та інфляційних втрат у розмірі 244 111,52 грн.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат та 3% річних нарахованих на заборгованість за актом приймання - передачі природного газу від 31 березня 2020 року на суму 560 330,63 грн та на заборгованість за актом приймання - передачі природного газу від 30 квітня 2020 року на суму 72 094,55 грн, судом встановлено, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних у розмірі 18 344,57 грн та інфляційні втрати у розмірі 54 858,55 грн нараховані за прострочення сплати боргу на підставі акту приймання - передачі природного газу від 31 березня 2020 року, та 3% річних у розмірі 2194,83 грн та інфляційні втрати у розмірі 6821,59 грн нараховані за прострочення сплати боргу на підставі акту приймання - передачі природного газу від 31 березня 2020 року, у зв`язку із чим вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Приписами ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи наведене, з`ясувавши повно і всебічно обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖИТЛОВО-ЕКСПЛУАТАЦІЙНЕ ПІДПРИЄМСТВО "ЩОРСА, 32".

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖИТЛОВО-ЕКСПЛУАТАЦІЙНЕ ПІДПРИЄМСТВО "ЩОРСА, 32" (01133, місто Київ, вулиця ЩОРСА, будинок 32-А, приміщення №96, ідентифікаційний код 32492922) на користь Акціонерного товариства "НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" (01601, місто Київ, вулиця БОГДАНА ХМЕЛЬНИЦЬКОГО, будинок 6, ідентифікаційний код 20077720) заборгованість у розмірі 632 425,18 грн, 3% річних у розмірі 20 539,40 грн, інфляційні втрати у розмірі 61 680, 14 грн, та судовий збір у розмірі 10719, 67 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано: 29.11.2021.

Суддя О.В. Гулевець