номер провадження справи 5/117/21
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2021 Справа № 908/2645/21

м. Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі: судді Проскурякова К.В., при секретарі судового засідання Соколові А.А., розглянувши матеріали справи

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Зваркомплект (69063, м. Запоріжжя, вул. Ілліча, буд. 31; )

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Запоріжоблекологія (69035, м. Запоріжжя, вул. Якова Новицького, буд. 7, кв. 24; )

про стягнення 34 180,75 грн.,

Без участі представників сторін

СУТНІСТЬ СПОРУ:

14.09.2021 до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Зваркомплект до Товариства з обмеженою відповідальністю Запоріжоблекологія про стягнення 34 180,75 грн.

14.09.2021 автоматизованою системою документообігу господарського суду Запорізької області здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справу розподілено судді Проскурякову К.В.

Ухвалою суду від 17.09.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/2645/21 в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та без повідомлення (виклику) учасників справи. Розгляд справи по суті розпочато з 18.10.2021, запропоновано сторонам здійснити відповідні процесуальні дії та подати усі наявні в них докази, які стосуються предмету спору.

Відповідно до ч. 3 ст. 222 ГПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Хід судового процесу фіксувався шляхом складання протоколу судового засідання, який долучений до матеріалів справи.

Згідно з ч. 13 ст. 8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 248 ГПК України визначено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У судовому засіданні 16.11.2021 судом прийнято вступну та резолютивну частини рішення.

Як вбачається з позовної заяви в обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що 10.05.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю Зваркомплект та Товариством з обмеженою відповідальністю Запоріжоблекологія укладено договір поставки № 100518, за умовами якого позивач зобов`язався передати (поставити) у зумовлені строки товар за предметом, асортиментом, кількістю та за цінами, зазначеними у рахунках-фактурах що є невід`ємною частиною договору, а відповідач прийняти вказаний товар по накладній позивача, яка являється актом прийняття-передачі цього товару, і сплатити за нього певну грошову суму. Оплата товару проводиться відповідачем в безготівковій формі на рахунок позивача та здійснюється на умовах відстрочки платежу 4 місяці з дати поставки товару. 11.05.2018 позивачем поставлено, а відповідачем прийнято замовлений товар на загальну суму 23 201,40 грн., що підтверджується видатковою накладною № РН-01751 від 11.05.2021. Враховуючи умови договору, строк оплати за отриманий товар настав 12.09.2018. В порушення умов договору, відповідач оплату за отриманий товар не здійснив, внаслідок чого станом на 01.06.2021 сума основної заборгованості ТОВ Запоріжоблекологія за договором поставки № 100518 від 10.05.2018 складає 23 201,40 грн. У зв`язку з порушенням відповідачем умов договору, позивачем нараховано пеню за період з 13.09.2018 по 13.03.2019 у розмірі 4 141,93 грн., 3 % річних за період з 13.09.2018 по 01.06.2021 на суму 1 895,52 грн. та інфляційні витрати за період з вересня 2018 по травень 2021 включно у розмірі 4 941,90 грн. На підставі викладеного, посилаючись на ст.ст. 509, 526, 530, 536, 546, 548, 549, 611, 612, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст. 175, 230-237 Господарського кодексу України, позивач просить суд позов задовольнити.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.09.2021 до господарського суду Запорізької області повернулась ухвала від 17.09.2021 № 908/2645/21 яка надіслана на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю Запоріжоблекологія згідно Витягу з : вул. Якова Новицького, буд. 7, кв. 24, м. Запоріжжя, 69035 з поштовою відміткою: «адресат відсутній за вказаною адресою (вибули)».

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

У разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №910/15442/17).

З урахуванням викладеного суд вважає, що Товариство з обмеженою відповідальністю Запоріжоблекологія належним чином повідомлене про дату, час та місце наступного судового засідання.

Відповідач відзив на позовну заяву, запропонований надати ухвалою від 17.09.2021 до суду не направив. Клопотань про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін на адресу суду не надходило.

Згідно ч. 9 ст. 165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Частиною 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Наявні матеріали справи дозволяють розглянути справу по суті.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 10.05.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Зваркомплект» (продавець, постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Запоріжоблекологія» (покупець, отримувач, відповідач) укладено договір поставки № 100518 (договір).

Згідно з розділом 1 «Предмет договору», продавець зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) товар (товари) за предметом, асортиментом, кількістю та за цінами, зазначеними у рахунках-фактурах, що є невід`ємною частиною даного договору, а покупець прийняти вказаний товар по накладній продавця, яка являється актом прийняття-передачі цього товару, і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1). Продавець (постачальник) зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням законодавчих вимог до її заповнення та зареєстровану у Єдиному реєстрі податкових накладних у необхідний термін. При недотриманні цих вимог та/або ненаданні покупцю (отримувачу) належної податкової накладної, продавець (постачальник) сплачує на користь покупця (отримувача) штрафні санкцію у розмірі суми податку на додану вартість по такій податковій накладній (ч. 2).

В розділі 2 «Ціна договору» зазначено, що ціна договору складає 24 000,00 грн. (в т.ч. ПДВ 4 000,00 грн).

Оплата товару проводиться Покупцем в безготівковій формі на рахунок продавця (ч. 2 р. 2).

Оплата здійснюється на умовах відстрочка платежу 4 місяці з дати поставки товару, якщо іншого не передбачено в рахунку-фактурі, або в додатку до даного договору, які є невід`ємною складовою частиною дійсного договору (ч. 3 р. 2 договору).

Відповідно до ч. 1 розділу 3 договору «Строки і порядок поставки», товар за даним договором поставляється на умовах СРТ згідно правил Інкотермс 2010, місце поставки: м. Запоріжжя, вул. Ілліча, 31, витрати на доставку несе покупець, якщо іншого не передбачено у рахунку-фактурі, або в додатку до даного договору.

Частиною 1 розділу 4 договору «Відповідальність сторін», сторони договору передбачили, що у випадку порушення строків остаточного розрахунку, покупець сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, від частини платежу, що залишилася несплаченою, за кожний день такого прострочення.

Усі суперечки і розбіжності, що можуть виникнути з Договору або в зв`язку з ним, будуть, по можливості, вирішуватися шляхом перемовин між Сторонами. При недосягненні згоди, суперечки вирішуються в господарському суді за місцем знаходження покупця (ч. 3 р. 4).

Продавець вказує, що він є платником податку на загальних умовах (ч. 1 р. 5).

Покупець вказує, що він є платником податку на загальних умовах (ч. 2 р. 5).

Розділом 6 договору сторони визначили, що даний договір набирає чинності з дня його підписання і діє до 31.12.2018 року.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору Товариством з обмеженою відповідальністю «Зваркомплект» поставлено, а Товариством з обмеженою відповідальністю «Запоріжоблекологія» отримано товар на загальну суму 23 201,40 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи підписаною та скріпленою печатками обох сторін видатковою накладною № РН-01751 від 11.05.2018, в т.ч. ПДВ 3 866,90 грн. (замовлення: рахунок-фактура № СФ-0501 від 10.05.2018).

Таким чином, ТОВ «Запоріжоблекологія» зобов`язано на виконання умов договору поставки № 100518 від 10.05.2018 сплатити на користь ТОВ «Зваркомплект» грошові кошти у розмірі 23 201,40 грн. протягом 4 (чотирьох) місяців з дати поставки товар, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника, який завершився 11.09.2018.

Однак, в порушення умов договору поставки товару № 100518 від 10.05.2018 відповідач оплату за отриманий товар не здійснив, внаслідок чого станом на 14.09.2021 сума основної заборгованості відповідача за договором поставки № 100518 від 10.05.2018 становить 23 201,40 грн.

У зв`язку з порушенням строків оплати за отриманий товар, позивачем нараховано пеню за період з 13.09.2018 по 13.03.2019 у розмірі 4 141,93 грн., 3 % річних за період з 13.09.2018 по 01.06.2021 на суму 1 895,52 грн. та інфляційні витрати за період з вересня 2018 по травень 2021 включно у розмірі 4 941,90 грн.

Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, додаткові пояснення, проаналізувавши норми чинного законодавства суд при прийнятті рішення враховує наступне.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Зобов`язанням відповідно до частини 1 та 2 ст. 509 Цивільного Кодексу України є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України.

Пунктом 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься і в статті 526 ЦК України.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або ін. подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або випливає з характеру відносин сторін.

За приписами ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 662 ЦК України унормовано, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Таким чином, на підставі вказаних вище дій позивача, який поставив товар, та дій відповідача, який цей товар прийняв, у сторін виникли взаємні права та обов`язки: у позивача право вимагати оплати за поставлений товар, а у відповідача обов`язок сплатити вартість отриманого товару.

За приписами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 691 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Згідно ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З матеріалів справи вбачається, що позивач на виконання р. 3 договору поставив відповідачу товар на умовах СРТ згідно правил Інкотермс 2010: м. Запоріжжя, вул. Ілліча, буд. 31.

Вказаний товар без жодних зауважень щодо кількості та якості прийнятий відповідачем, що підтверджується видатковою накладною № РН-01751 від 11.05.2018 на суму 23 201,40 грн., в т.ч. ПДВ 3 866,90 грн., яка підписана та скріплена печатками обох сторін (а.с. 9).

Судом встановлено, що договором також визначено: продавець вказує, що він є платником податку на загальних умовах (ч. 1 р. 5), покупець вказує, що він є платником податку на загальних умовах (ч. 2 р. 5).

На виконання ч. 1 р. 5 договору, позивач здійснив реєстрацію податкової накладної № 32 від 11.05.2018 у Єдиному реєстрі податкових накладних 22.05.2018 на суму 19 334,50 грн., ПДВ 20% 3 866,90 грн., усього 23 201,40 грн., про що свідчить квитанція № від 22.05.2018 (а.с. 11).

Однак, відповідачем не надано належних та допустимих доказів сплати за отриманий товар у передбачені договором строк, а отже заявлені позовні вимоги щодо стягнення з відповідача основної заборгованості за договором поставки № 100518 від 10.05.2018 в розмірі 23 201,40 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Контррозрахунку спірної суми як і доказів сплати у повному обсязі або частково відповідачем суду не надано.

У зв`язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання позивачем заявлено пеню за період з 13.09.2018 по 13.03.2019 у розмірі 4 141,93 грн., 3 % річних за період з 13.09.2018 по 01.06.2021 на суму 1 895,52 грн. та інфляційні витрати за період з вересня 2018 по травень 2021 включно у розмірі 4 941,90 грн.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

На особу, яка допустила неналежне виконання зобов`язань, покладаються додаткові юридичні обов`язки, в тому числі передбачені статтями 611, 625 ЦК України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, стягнення неустойки.

Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (ч. 2 ст. 217 ГК України).

Згідно з ч.1 ст.230 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання, зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

Відповідно до ч. 1 ст. 231 ГК України, законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг) (ч. 4 ст. 231 ГК України).

Згідно з ч. 6 ст. 231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Частиною 1 розділу 4 договору «Відповідальність сторін», сторони договору передбачили, що у випадку порушення строків остаточного розрахунку, покупець сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, від частини платежу, що залишилася несплаченою, за кожний день такого прострочення.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені за видатковою накладною № РН-01751 від 11.05.2018 за період з 12.09.2018 по 12.03.2019 включно у розмірі 4 141,93 грн. за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство», враховуючи принцип диспозитивності, суд приходить до висновку, що вказана сума розрахована вірно, відповідає вимогам чинного законодавства та підлягає стягненню з відповідача.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3 % річних за період з 12.09.2018 по 01.06.2021 включно у розмірі 1 895,52 грн. за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство», суд вважає за можливе частково задовольнити вимоги позивача у частині стягнення 3 % річних за період з 12.09.2018 по 01.06.2021 включно на суму 1 893,62 грн. з відмовою у стягненні 1,90 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних витрат за період з вересня 2018 по травень 2021 включно у розмірі 4 941,90 грн. за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство», враховуючи принцип диспозитивності, суд приходить до висновку, що вказана сума розрахована вірно, відповідає вимогам чинного законодавства та підлягає стягненню з відповідача.

Відповідач проти арифметичних розрахунків не заперечив, контррозрахунку як і доказів сплати суми боргу у повному обсязі суду не надав.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 11 ГПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права (ч. 1). Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із ст. 1291 Конституції України, ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. ст. 13 та 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 78 ГПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 86 ГПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Підсумовуючи викладене, враховуючи предмет та визначені позивачем підстави позову, принципи диспозитивності, змагальності та рівності сторін перед законом і судом, заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Інші доводи сторін у відповідних частинах сум до уваги судом не приймаються в силу викладеного.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача зі сплати судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме на відповідача 2 269,87 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 76-79, 86, 129, 130, 233, 236 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Запоріжоблекологія (69035, м. Запоріжжя, вул. Якова Новицького, буд. 7, кв. 24; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Зваркомплект (69063, м. Запоріжжя, вул. Ілліча, буд. 31; ) основну заборгованість за договором поставки № 100518 від 10.05.2018 у розмірі 23 201 (двадцять три тисячі двісті одна) грн. 40 коп., пеню за період з 12.09.2018 по 12.03.2019 включно у розмірі 4 141 (чотири тисячі сто сорок одна) грн. 93 коп., 3 % річних за період з 12.09.2018 по 01.06.2021 включно на суму 1 893 (одна тисяча вісімсот дев`яносто три) грн. 62 коп., інфляційні витрати за період з вересня 2018 по травень 2021 включно у розмірі 4 941 (чотири тисячі дев`ятсот сорок одна) грн. 90 коп. та судовий збір на суму 2 269 (дві тисячі двісті шістдесят дев`ять) грн. 87 коп. Видати наказ після набрання рішенням чинності.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення складено та підписано 22.11.2021.

Суддя К.В. Проскуряков

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.