РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.11.2021Справа № 910/14995/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Ярмак О.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) господарську справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СНК-МЕТИЗ» (36021, м. Полтава, вул. Героїв АТО, буд. 65 - А, код 43170502)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСТАР.УА» (02167, м. Київ, вул. Милославська, буд. 6, офіс 301, код 42151761)

про стягнення 183 054,30 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «СНК-МЕТИЗ» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСТАР.УА» про стягнення грошових коштів, сплачених за договором поставки № 177/1 від 09.10.2020 в якості оплати за товар, який відповідач не поставив, у розмірі 128 700,00 грн основного боргу, 38 481,30 грн штрафних санкцій, 15 873,00 грн упущеної вигоди.

До матеріалів позовної заяви позивач додав заяву про стягнення судових витрат на правничу допомогу у розмірі 12 000,00 грн.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 21.09.2021 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, встановив учасникам справи строк для реалізації процесуальних прав.

Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення, ухвалу суду від 21.09.2021 позивач отримав - 07.10.2021.

Відповідач правом на подачу відзиву на позов не скористався, ухвала суду від 21.092021 було надіслано на адресу відповідача згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 02167, місто Київ, вулиця Милославська, будинок 6, офіс 301 поштовим відправленням № 262, яке повернено до суду 18.10.2021 із зазначенням причини повернення «інші причини». Жодних заяв про зміну місцезнаходження відповідача до суду не надходило.

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Згідно положень ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно положень ст. 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи належне повідомлення сторін про розгляд справи, визначений процесуальний строк для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд вбачає за можливе здійснити розгляд справи за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Як зазначає позивач, у жовтні 2020 з метою отримання прибутку, пошуку найбільш привабливого постачальника товару з метою його подальшого перепродажу на користь ПП «Надежда» по договору поставки № 01/10/19 від 01.10.2019, за результатом телефонних перемовин та електронного листування, була досягнена домовленість із ТОВ «ЕСТАР.УА» про співпрацю, укладено договір поставки № 177/1 від 09.10.2020 та Специфікацію до нього.

Позивач пояснив, що з урахуванням карантинних заходів на території України, договір поставки № 177/1 від 09.10.2020 погоджено засобами електронного пошти та телефонного зв`язку, зокрема 09.10.2020 ТОВ «ЕСТАР.УА» надіслано проект договору, який ТОВ «СНК-МЕТИЗ» погоджено.

09.10.2020 ТОВ «ЕСТАР.УА» виставило ТОВ «СНК-МЕТИЗ» для оплати рахунок №Е-00206 на суму 247 962,00 грн з ПДВ, у т.ч. 128 700,00 гн з ПДВ вартості товару: «Бензиновий генератор BV20000TRE BV20000TRE ф-17,5кВА/1ф-7, кВА, двиг B&B, бак 45л ел.старт (п.1 рахунку).

15.10.2020 на виконання домовленостей сторін позивач здійснив оплату товару на суму 128 700,00 грн з ПДВ, щодо поставки 2-ї позиції товару по рахунку вирішено, що поставка здійснена не буде.

Листом від 25.01.2021 ТОВ «СНК-МЕТИЗ» повідомив позивача про отримання оплати товару по рахунку №Е-00206 від 09.10.2020 у сумі 128 700,00 грн, та неможливість своєчасного виконання зобов`язання щодо його поставки внаслідок наявності спірної ситуації з митницею та гарантував здійснення поставки у строк до 20.02.2021.

16.03.2021 позивач надіслав відповідачу вимогу №16-03 про повернення коштів у сумі 128 700,00 грн протягом трьох днів, однак вказана кореспонденція повернена із адреси ТОВ «ЕСТАР.УА» із зазначенням «за закінченням встановленого строку зберігання».

Посилаючись на невиконання зобов`язання з поставки товару у визначений п.4.1 договору №177/1 від 09.10.2020 строк, який настав 14.11.2020, порушення відповідачем договірних відносин, що призвели до невиконання позивачем зобов`язання щодо поставки цього товару на користь ПП «НАДЕЖДА» за більшою ціною та отримання прибутку, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення стягнення грошових коштів, сплачених за договором поставки № 01/10/19 від 01.10.2019 в якості оплати за товар, який відповідач не поставив, у розмірі 128 700,00 грн, 38 481,30 грн штрафних санкцій (пені відповідно до п. 8.1 договору та 15 873,00 грн упущеної вигоди (очікуваного прибутку від перепродажу товару).

Розглянувши спір по суті заявлених вимог, суд зазначає таке.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 2 ст. 205 Цивільного кодексу України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Частиною 1 статті 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

За загальним правилом правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі (ст. 208 Цивільного кодексу України ).

При цьому, відповідно до ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Також, за приписами ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Договір, відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України , є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно зі ст. 640 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч. 2 ст. 640 ЦК України).

Статтею 641 Цивільного кодексу України передбачено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях.

Відповідно до ст. 642 Цивільного кодексу України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

З аналізу наведених норм вбачається, що укладення договору у спрощений спосіб, може мати місце за умови, зокрема виставлення позивачу рахунку на оплату, та оплату означеного рахунку саме позивачем, що б свідчило про прийняття позивачем такої пропозиції, шляхом здійснення конклюдентних дій з оплати.

Таким чином, оскільки відповідачем виставлено відповідачу рахунок-фактуру на оплату, а позивачем оплачено такий рахунок-фактуру, суд приходить до висновку, що між сторонами мало місце укладення правочину на поставку товару у спрощений спосіб.

Водночас, судом відхилено обґрунтування позивача та доводи про укладення сторонами письмового правочину - договору поставки № 177/1 від 09.10.2020 та Специфікацію до нього шляхом електронного листування та телефонних розмов, оскільки вказаний правочин, доданий до позову, жодною із сторін не підписаний, скріншот з листування електронною поштою не ідентифікує акцептування договору обома сторонами, у листуванні сторін, у т.ч. враховуючи відповідь ТОВ «ЕСТАР.УА» листом № 1/1745 від 25.01.2021 не визнано факт укладення договору поставки № 177/1 від 09.10.2020, натомість повідомлено про отримання спірних коштів по рахунку №Е-00206 від 09.10.2020.

Згідно із ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Таким чином, позивач шляхом оплати товару, а відповідач шляхом виставлення рахунку та прийняття оплати по ньому створили певні права та обов`язки, які аналогічні цивільним правам та обов`язкам сторін за договором поставки, встановленим статтею 712 Цивільного кодексу України, зокрема, у позивача виникло право вимагати поставки товару, а у відповідача виник обов`язок його поставки на отриману суму оплати.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Як вбачається з наданих матеріалів, позивачем 15.10.2020 оплачено виставлений рахунок відповідача № Е-00206 від 09.10.2020 у сумі 128 700,00 грн за платіжним дорученням № 609 від 15.10.2020, сторонами строк поставки товару визначено не було.

Листом № 1/1745 від 25.01.2021 ТОВ "Естар.УА" було повідомлено позивача про неможливість своєчасної поставки товару та зазначено, що товар буде поставлено чи повернуто суму попередньої оплати у строк до 20.02.2021.

Відповідно до частини 1 статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Відповідно до частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. У разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Матеріалами справи встановлено, що позивач звертався до відповідача із вимогами про поставку товару та в подальшому про повернення грошових коштів, сплачених за товар, що залишився не поставленим, у т.ч. у строк, гарантований постачальником.

Доказів вчинення відповідачем дій щодо поставки товару згідно переліку по виставленому та оплаченому рахунку №Е-00206 від 09.10.2020 на суму 128 700,00 грн, що залишився не поставленим, підписання сторонами первинних документів на передачу товару (видаткових накладних, ТТН, актів), у т.ч. у вказаний строк до 20.02.2021, а також станом на час розгляду справи по суті спору, суду не надано.

З огляду на вище встановлені судом обставини, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів поставки відповідачем товару або повернення відповідачем грошових коштів у розмірі 128 700,00 грн, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача 128 700,00 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення 38 481,30 грн штрафних санкцій, нарахованих на підставі п.8.1 договору поставки № 177/1 від 09.10.2020, суд зазначає таке.

Пунктом 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Так, згідно з ч. 1 ст. 549 ЦКУ неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За нормами ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити в разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Водночас, умову про договірну неустойку має бути зазначено в договорі (ч. 1 ст. 547 ЦК України). Недотримання письмової форми зазначення в договорі умови про сплату неустойки робить його нікчемним (ч. 2 ст. 547 ЦК України).

Таким чином, оскільки як встановлено судом договір поставки № 177/1 від 09.10.2020 між позивачем та відповідачем укладений не був, підставою спірних договірних відносин є укладення договору поставки у спрощений спосіб шляхом оплати виставленого рахунку та гарантування поставки, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем підстав для застосування такої міри відповідальності як штрафна санкція (пеня) за відсутності конкретно визначеного її розміру в договорі та застосування законодавчо визначених підстав для її стягнення з відповідача.

За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 38481,30 грн штрафних санкцій задоволенню не підлягають.

Також позивачем заявлено про стягнення 15 873,00 грн упущеної вигоди, як різниці між вартістю товару, придбаного позивачем, проте не поставленого відповідачем у спірних правовідносинах (128 700,00 грн) та вартістю товару, обов`язок з реалізації якого позивач взяв на себе шляхом укладення договору поставки №01/10/19 від 01.10.2019 з ПП «Надежда» (144 573,00 грн).

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У пункті 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Частиною 3 ст.22 ЦК України встановлено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

При зверненні з позовом про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами протиправність (неправомірність) поведінки заподіювача збитків, наявність збитків та їх розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками, що виражається в тому, що збитки мають виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача збитків.

Всупереч вказаних вимог позивачем не доведено наявність складу цивільного правопорушення (чотирьох елементів) у вигляді збитків: упущеної вигоди, не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження факту збитків, спричинених порушенням відповідачем неналежним виконанням зобов`язань.

Підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (частина 1 статті 42 ГК України).

Таким чином, заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача 15 873,00 грн упущеної вигоди визнаються судом недоведеними та такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідач всупереч вказаним вимогам письмового відзиву на позов не надав, стверджувань позивача та встановлених судом обставин не спростовував.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в частині стягнення 128 700,00 грн основного боргу. В решті вимог належить відмовити за недоведеністю та необґрунтованістю підстав нарахування.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, у разі задоволення позову, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Також у позовній заяві позивачем заявлено клопотання про покладення на відповідача 12 000,00 грн витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За ч. ч. 3, 4 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 5 статті 129 ГПК України встановлено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних з розглядом даної справи до матеріалів позову долучено: ордер серія ВІ №1056661 від 10.09.2021, виданий адвокатом Терзі О.С. на підставі договору №29/2021 від 06.09.2021 на представлення ТОВ «СНК-МЕТИЗ» у Господарському суді міста Києва; копії договору про надання професійної правничої допомоги № 29/2021 від 06.09.2021, укладеного між адвокатом Терзі О.С. та ТОВ «СНК-МЕТИЗ», додаткової угоди №1 від 06.09.2021 до нього, за умовами якої клієнт доручив, а адвокат прийняв на себе зобов`язання з надання клієнту правової допомоги, визначеної п.1.1 договору; Детального опису робіт (надання послуг) до Акту надання послуг від 10.09.2021, Акту надання послуг від 10.09.2021 на суму 12 000,00 грн.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частинною 2 ст. 901 Цивільного кодексу України встановлено, що положення цієї глави (глави 63 «Послуги. Загальні положення» підрозділу 1 розділу III Книги п`ятої цього Кодексу) можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

За умовами п.2 Додаткової угоди №1 від 06.09.2021 визначено, що розмір гонорару не є фіксованим та визначається на підставі обсягів фактично наданих послуг, витраченого адвокатом часу та складності опрацьованих адвокатом справ. Обсяг наданих послуг та їх вартість визначається в Акті виконаних робіт (надання послуг).

Судом встановлено, що між позивачем та адвокатом Терзі О.С. на підтвердження надання адвокатом узгоджених послуг по договору підписано Акт від 10.09.2021 на суму 12 000,00 грн вартості наданих послуг та Детальний опис робіт (наданих послуг) по цьому Акту.

Судом враховано, що доказів оплати наданих послуг до матеріалів позову не долучено.

Вирішуючи питання про розподіл витрат на надання правничої допомоги адвокатами у даній справі у заявленому розмірі 12 00,00 грн, судом враховано, що розмір гонорару визначено за погодженням адвоката з клієнтом, послуги адвоката було реально надані позивачеві і це підтверджується матеріалами справи, також судом взято до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів.

За приписами ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Враховуючи викладене, надавши оцінку усім матеріалам справи та доводам, за відсутності заперечень та клопотання відповідача про зменшення заявлених витрат, часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про те, що позивач надав належні та допустимі докази на доведення понесених ним витрат та професійну правову допомогу, пов`язаних з розглядом даної справи № 910/14995/21 і розмір таких витрат є обґрунтованим до предмета спору, співмірним зі складністю позову, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт у сумі 8 436,84 грн.

Керуючись ст.ст. 86, 123, 129, 233, 236-240, 248-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСТАР.УА» (02167, м. Київ, вул. Милославська, буд. 6, офіс 301, код 42151761) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СНК-МЕТИЗ» (36021, м. Полтава, вул. Героїв АТО, буд. 65 - А, код 43170502) 128 700 (сто двадцять вісім тисяч сімсот) грн 00 коп основного боргу, 1930 (одну тисячу дев`ятсот тридцять) грн 50 коп витрат по сплаті судового збору, 8436 (вісім тисяч чотириста тридцять шість) грн 84 коп витрат на правову допомогу.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

4. В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.241 ГПК України та може бути оскаржене в апеляційному порядку у строки, передбачені розділом IV ГПК України.

Суддя О.М.Ярмак