ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2021 року м. ОдесаСправа № 915/418/21

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Колоколова С.І.

суддів: Головея В.М., Разюк Г.П.

секретар судового засідання: Глущенко Т.А.

за участю представників сторін:

від позивача - не з`явився;

від відповідача - не з`явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Миколаївський домобудівельний комбінат»

на рішення Господарського суду Миколаївської області від „14 липня 2021р., повний текст якого складено та підписано „22 липня 2021р.

у справі № 915/418/21

за позовом Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль»

до відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Миколаївський домобудівельний комбінат»

про стягнення 271592,26 грн.,

головуючий суддя Семенчук Н.О.

місце прийняття рішення: Господарський суд Миколаївської області

Сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

ВСТАНОВИВ:

В березні 2021р. Публічне акціонерне товариство «Миколаївська теплоелектроцентраль» (далі ПАТ «Миколаївська ТЕЦ», позивач) звернулось до Господарського суду Миколаївської області із позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Миколаївський домобудівельний комбінат» (далі ТДВ «МБК», відповідач) про стягнення 271592,26 грн., з яких: 151374,58 грн. сума основного боргу за теплову енергію; 2053,40 грн. інфляційні втрати; 966,48 грн. 3% річних;

117197,80 грн. пені.

Позов обґрунтований тим, що в порушення приписів чинного законодавства та умов Договору №3393 про постачання теплової енергії в гарячій воді від 01.10.2015 відповідач не розрахувався за надані послуги з постачання теплової енергії за період з листопада 2020 по лютий 2021 року (включно). У зв`язку з неналежним виконанням умов договору позивачем нараховані збитки від інфляції, 3% річних та пеня.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 14.07.2021р. по справі №915/418/21 (суддя Семенчук Н.О.) позов Приватного акціонерного товариства Миколаївська теплоелектроцентраль задоволено частково. Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Миколаївський домобудівельний комбінат» на користь Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль»: 151374,58 грн. суму основного боргу за теплову енергію; 35159,34 грн. пеню; 842,08 грн. 3% річних; 2053,40 грн. інфляційні втрати; 4033,14 грн. судовий збір. В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що відповідач в порушення умов Договору та приписів чинного законодавства, у визначені договором терміни за спожиту теплову енергію повністю не розрахувався, наявність заборгованості за спірний період не спростував та не надав суду доказів погашення боргу перед позивачем.

Перевіривши надані позивачем розрахунки інфляційних нарахувань суд встановив, що вони виконані арифметично вірно, а тому задовольнив вказані вимоги в повному обсязі.

Разом з тим, судом було перераховано нараховані позивачем до стягнення суми 3% річних та встановлено, що їх розмір позивачем розраховано невірно, у зв`язку з чим позовні вимоги задовольнив частково.

Крім того, суд скориставшись наданим йому правом відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України зменшив розмір належної до стягнення пені на 70%, а саме стягненню підлягає пеня у розмірі 35159,34 грн. (117197,80 грн. 70%).

Не погоджуючись з рішення суду першої інстанції ТДВ «МДК» звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржене рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Скаржник зазначає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не було враховано, що Акт готовності до опалювального періоду від 30.07.2020 року складений та підписаний без участі ТДВ «МБК». Так, цей акт підписаний лише представниками ТЕЦ, та скріплений печаткою ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва, яка займає лише другий, третій та шостий поверх будівлі по вул. Чорновола,1. Також, в самому акті зазначено, що представники ТЕЦ здійснили «гідравлічні випробування вводу на будівлю податкової інспекції Ленінського району». Акт готовності до опалювального періоду в графі «висновки комісії» жодних висновків не містить. Отже, акт готовності до опалювального періоду 2,3,6 поверху не є доказом готовності до опалювального сезону. Що стосується ТДВ «МДК», то позивачем взагалі не здійснювалась перевірка готовності до опалювального сезону тих поверхів, які займає ТДВ «МБК».

Крім цього, апелянт вказує, що ТДВ «МБК» листами, які прийняті ПАТ «Миколаївська ТЕЦ» 02.12.2019 вх.№ 403,, 11.12.2019 вх.№ 415, 15.01.2020 ВХ.№ 23 повідомляло позивача про те, що просить відключити ТДВ «МБК» від опалення та розірвати договір постачання теплової енергії від 01.10.2015 №3393.

Посилаючись на п.9.4 Договору постачання теплової енергії від 01.10.2015 №3393, скаржник вважає, що факт неодноразового звернення до ПАТ «Миколаївська ТЕЦ» з листами про розірвання договору та відключення від опалення можна вважати заявою про припинення договору.

Також, скаржник зазначає, що нежитлове приміщення ТДВ «Миколаївський домобудівельний комбінат» за адресою: м. Миколаїв, вул. В.Чорновола, 1, було відокремлено (відключено) від централізованого опалення ПАТ «Миколаївська ТЕЦ» шляхом демонтажу радіаторів опалення та встановлення «байпасу» у квітні 2020 року, відключення відбулось на підставі наказу генерального директора ТДВ «Миколаївський домобудівельний комбінат» від 20.04.2020 № 14/4.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.08.2021 клопотання Товариства з додатковою відповідальністю «Миколаївський домобудівельний комбінат» про поновлення строку на апеляційне оскарження задоволено; поновлено Товариству з додатковою відповідальністю «Миколаївський домобудівельний комбінат» строк на апеляційне оскарження; зупинено дію рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.07.2021 року у справі № 915/418/21; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю «Миколаївський домобудівельний комбінат» на рішення Господарського суду Миколаївської області від „14 липня 2021р у справі № 915/418/21; призначено розгляд апеляційної скарги Державного підприємства "Одеський морський торговельний порт" на 21 жовтня 2021 року об 11:00 год.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.10.2021 продовжено строк розгляду справи №915/418/21 на термін, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, пов`язаних з належним повідомленням учасників справи про час та місце проведення наступного судового засідання. Повідомлено учасників справи про те, що розгляд апеляційної скарги у справі №915/418/21 Товариства з додатковою відповідальністю «Миколаївський домобудівельний комбінат» відбудеться 25 листопада 2021 року о 12:00 год.

Представники сторін в судове засідання 25.11.2021 не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Враховуючи, що явка сторін не визвалась обов`язковою, судова колегія вважає, за можливе розглянути справу за відсутністю представників сторін.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Товариства з додатковою відповідальністю «Миколаївський домобудівельний комбінат», не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.07.2021 року у справі №915/418/21 є правомірним та таким, що підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 01.10.2015 між ПАТ «Миколаївська ТЕЦ», правонаступником якого є ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» (Енергопостачальна організація) та ТДВ «МБК» (Споживач) було укладено Договір про постачання теплової енергії в гарячій воді №3393 (надалі - Договір), за умовами якого енергопостачальна організація бере на себе зобов`язання постачати споживачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобов`язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором (розділ 1 Договору).

Споживач, що має прилади обліку, щомісячно подає до енергопостачальної організації звіт про фактичне споживання теплової енергії, в терміни, передбачені в додатку 1 до договору. При відсутності приладів обліку або виході його з ладу кількість теплової енергії, що відпущена споживачу, визначається енергопостачальною організацією, розрахунковим способом (п.п. 5.3., 5.4. Договору).

Пунктами 6.2. та 6.3. Договору визначено, що розрахунковим періодом є календарний місяць. Споживач за 20 днів до початку розрахункового періоду сплачує енергопостачальній організації вартість зазначеної в договорі кількості теплової енергії, передбаченої на розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок місяця.

Відповідно до п.6.6. Договору споживачу щомісяця направляється акт прийому-передачі теплової енергії в гарячій воді (за формою Додатка №3) за попередній місяць. Споживач зобов`язаний протягом п`яти календарних днів підписати зазначений акт і один екземпляр направити на адресу Енергопостачальної організації. У випадку відсутності протягом п`яти днів мотивованого відмовлення від підписання або неповернення підписаного екземпляра Енергопостачальній організації, акт прийому-передачі теплової енергії у гарячій воді вважається прийнятим споживачем.

Договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 01.10.2016. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін (п. п. 9.1., 9.4. Договору).

Додатком №1 до Договору є Дані про об`єкти теплопоспоживання ТДВ Миколаївський домобудівельний комбінат, відповідно до яких об`єкти теплоспоживання відповідача перебувають за адресою: вул. Гмирьова, 1 та мають теплову навантаженість на опалення 0,0680 Гкал/год, річна кількість теплової енергії 142,961 Гкал.

У Додатку 1/1 до Договору Обсяги постачання теплової енергії споживачу зазначено, що енергопостачальна організація постачає споживачу теплову енергію в гарячій воді для теплопостачання будинку, розташованого по вул. Гмирьова, 1 (офіс), в межах 142,961 Гкал/рік з максимальним тепловим навантаженням 0,0680 Гкал/год., зокрема на опалення 0,0680 Гкал/год.

Дата зняття споживачем показань приладів обліку 20-те число поточного місяця; подання звіту енергопостачальній організації не пізніше 25-го числа (п. 3 Додатку 1/1 до Договору).

У зв`язку з відсутністю повідомлень про припинення дії Договору, він автоматично пролонгований на наступні роки.

На виконання умов вищевказаного договору в опалювальному періоді 2020-2021 рр. позивач постачав відповідачу теплову енергію в гарячій воді з метою теплозабезпечення приміщень за адресою: м. Миколаїв, вул. Гмирьова, 1 (відповідно до Додатків №1, 1/1 до Договору), що підтверджується нарядом на підключення системи опалення від 09.11.2020 з відміткою на зворотному боці, на загальну суму 151 374,58 грн., що також підтверджується виставленими відповідачу рахунками за теплову енергію, актами прийому-передачі теплової енергії (а.с. 16-22).

Зазначені акти та рахунки позивачем направлені відповідачу, що підтверджується реєстрами відправки споживачам остаточних рахунків та актів прийому-передачі теплової енергії та відповідними списками згрупованих поштових відправлень з відбитками штемпелів поштових відділень і фіскальними чеками поштових відділень за спірний період.

Відповідач заборгованість за поставлену теплову енергію не оплатив, що і зумовило позивача звернутись до суду з позовом про стягнення заборгованості. Згідно вимог ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язань містяться і у ч. ч. 1, 7 ст.193 Господарського кодексу України.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи викладене колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що позовна вимога щодо стягнення з відповідача заборгованість за спожиту в спірний період теплову енергію в розмірі 151374,58 є обґрунтованою і місцевий суд підставно задовольнив цю вимогу.

Щодо стягнення інфляційних втрат за період з грудня 2020 року по лютий 2021 року, 3 % річних з 11.11.2020 по 12.03.2021 включно та пені, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 (три) проценти річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів перевірила правильність розрахунку позивача (скаржника) за допомогою власного розрахунку та дійшла до висновку, що розрахунок індексу інфляції зроблено арифметично і методологічно вірно.

Щодо розрахунку 3% річних, колегія суддів перевірила правильність розрахунку позивача (скаржника), погоджується з розрахунком суду першої інстанції відповідно до якого з відповідача підлягає сума у розмірі 842,08 грн.

Також, на думку судової колегії, позивачем правомірно нарахована пеня, що відповідає умовам договору, а саме п.7.2.2 Договору за умовами якого несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію сплачується пеня в розмірі 1,0 % належної до сплати суми за кожен день прострочення, на підставі положення Закону України від 20.05.99 №686-ХІV.

Так, відповідно до ч.2 ст.1 Закону України «Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій» від 20.05.1999 №686-ХІV, суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують нежилі будинки і приміщення, належні їм на праві власності або орендовані ними на підставі договору, для провадження цієї діяльності, за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу.

Перевіривши розрахунок позивача суми пені, колегія суддів дійшла висновку, що його було зроблено арифметично правильно.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що місцевим судом правомірно задоволено вимогу позивача про інфляційних втрат у розмірі 2053,40 грн., 3 % річних в сумі 842,08 грн. та пені у розмірі 35159,34 грн., яку судом було зменшено на 70%.

Стосовно доводів апеляційної скарги що ТДВ «МБК» листами, які прийняті ПАТ «Миколаївська ТЕЦ» 02.12.2019 вх.№ 403, 11.12.2019 вх.№ 415, 15.01.2020 ВХ.№ 23 повідомляло позивача про те, що просить відключити ТДВ «МБК» від опалення та розірвати договір постачання теплової енергії від 01.10.2015 №3393, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.9.4 Договору визначено, що Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

Враховуючи, що скаржником не було повідомлено позивача письмово до 01.09.2019 про намір розірвати Договір, його термін автоматично продовжився до 01.10.2020р., а посилання апелянта на листи датовані 02.12.2019, 11.12.2019 та 15.01.2020 є безпідставними.

Щодо посилань скаржника на те, що нежитлове приміщення ТДВ «Миколаївський домобудівельний комбінат» за адресою: м. Миколаїв, вул. В.Чорновола, 1, було відокремлено (відключено) від централізованого опалення ПАТ «Миколаївська ТЕЦ» шляхом демонтажу радіаторів опалення шляхом встановлення «байпасу» у квітні 2020 року, відключення відбулось на підставі наказу генерального директора ТДВ «Миколаївський домобудівельний комбінат» від 20.04.2020 № 14/4, колегія суддів зазначає наступне.

Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону «Про теплопостачання» схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.01.2017 року №2189-VIII заборонено здійснювати відключення окремих споживачів у будівлі. Відключення можливе лише за нявності технічної можливості та якщо усі споживачі, що розташовані у будівлі 100% письмово погоджуються на відключення. Технічна можливість відключення визначається комісією та органами місцевого самоврядування.

Отже, законодавчо закріплено, що відключення від мереж централізованого опалення підлягають лише окремі будівлі в цілому, а відключення окремих приміщень у будівлі чинним законодавством не передбачено.

Колегія суддів звертає увагу скаржника, що власник нежитлового приміщення не має права самовільно здійснювати відключення від мереж централізованого теплопостачання, а самовільне відключення від мереж централізованого теплопостачання не є підставою для звільнення від сплати за теплову енергію.

Інші доводи апеляційної скарги також жодним чином не спростовують висновків, до яких дійшла колегія суддів та не доводять неправильність чи незаконність рішення, прийнятого судом першої інстанції.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Суд ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Приймаючи дане рішення, суд відповідно до ст. 86 ГПК України оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Будь-яких підстав для скасування рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.07.2021 по справі №915/418/21 за результатами його апеляційного перегляду колегією суддів не встановлено.

За вказаних обставин оскаржене рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.07.2021 по справі №915/418/21 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга залишенню без задоволення із віднесенням витрат на оплату судового збору за подачу апеляційної скарги на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-286 ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Миколаївський домобудівельний комбінат» залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.07.2021р. у справі №915/418/21 залишити без змін.

Відповідно до ст.284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом 20 днів, які обчислюються у відповідності до ст.288 ГПК України.

Повний текст постанови

складено та підписано

29.11.2021р.

Головуючий суддя С.І. Колоколов

Суддя В.М. Головей

Суддя Г.П. Разюк