ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

"24" листопада 2021 р. м. Ужгород Справа № 907/940/21

Суддя господарського суду Закарпатської області Ушак І.Г.,

розглянувши заяву Професійно-технічного училища №33, смт. Великий Березний Закарпатської області

про видачу судового наказу за вимогою про стягнення

з боржника - відділу освіти Великоберезнянської районної державної адміністрації, смт. Великий Березний Закарпатської області (далі відділ освіти)

грошової заборгованості на суму 2100,00 грн., в т.ч.: 1288,15 грн. орендної плати, 128,82 грн. штрафу, 92,83 грн. пені, 590,32 грн. - неустойки

УСТАНОВИВ:

За приписами ст. 147 Господарського процесуального кодексу України (ГПК України) судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу; із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги.

Згідно ст. 148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Згідно ч. 1, 3 ст. 150 ГПК України заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником; до заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, - якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

З матеріалів поданої заяви вбачається, що 11.11.2019 Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях та Відділом освіти Великоберезнянської районної державної адміністрації Закарпатської області щодо нерухомого майна: вбудовані приміщення будівлі Автолабораторії (літ. Ж) загальною площею 384,3 кв.м у смт. Великий Березний по вул. Короленка, 10, що перебувають на балансі Професійно-технічного училища №33 був укладений договір оренди, за умовами якого відділ освіти як орендар зобов`язалося щомісяця до 15 числа місяця наступного за звітним, перераховувати орендну плату за користування майном відповідно до п. 3.6. договору до Державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30%.

Заявник - балансоутримувач за договором, - звертаючись до суду, стверджує, що боржник своїх зобов`язань за договором оренди належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 08.05.2021 має заборгованість по орендній платі на суму 1288,15 грн. Разом з тим, до заяви всупереч наведених приписів процесуального закону (ст. 150 ГПК України) не долучені докази, якими заявник обґрунтовує обставини виникнення заборгованості на заявлену суму, в тому числі, щодо періодів її виникнення, що унеможливлює встановити момент виникнення права вимоги заявника

За змістом п. 1, 5 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу та якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою.

Дослідивши подану заяву в іншій частині вимог - про стягнення з боржника 128,82 грн. штрафу, 92,83 грн. пені, 590,32 грн. - неустойки, суд приходить до висновку, що у цій частині заява про видачу судового наказу також задоволенню не підлягає.

Згідно з приписами ст. ст. 216 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 статті 546, статті 549 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 Господарського кодексу України.

При цьому суд зазначає, що вимоги заявника про стягнення з боржника заявлених сум пені, штрафу, неустойки, хоча і мають грошовий характер, проте не є за своєю правовою природою грошовою заборгованістю, стосовно якої судом може бути видано судовий наказ на підставі ст.ст.147, 148 ГПК України.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу.

З огляду на наведене, оскільки заява професійно-технічного училища №33, подана з порушенням приписів вимог ст. 148 ГПК України, у видачі судового наказу належить відмовити.

Керуючись ст. 147, 148, 150, п. 1, 3 ч. 1 ст. 152, ст.ст. 153, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити професійно-технічному училищу № 33, смт. Великий Березний Закарпатської області у видачі судового наказу про стягнення з боржника - відділу освіти Великоберезнянської районної державної адміністрації, смт. Великий Березний Закарпатської області - грошової заборгованості на суму 2100,00 грн. за договором оренди.

Суд звертає увагу заявника, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п.п. 1, 2, 8, 9 ч. 1 ст. 152 ГПК України, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому розділом ІІ "Наказне провадження" ГПК України, після усунення її недоліків.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду на підставі ст. 255 Господарського процесуального кодексу України.

Вебадреса сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя Ушак І.Г.