ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2021 року м. Херсон Справа № 923/268/21 (504/1584/21)

Господарський суд Херсонської області у складі судді Немченко Л.М., розглянувши справу

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 )

до: відповідача-1: Приватного підприємства "Щасливе дитинство" (73038, м. Херсон, вул. 49 Гв. Херсонської дивізії, буд. 24, )

відповідача-2: Приватного підприємства "Одеські дітки" (73000, м. Херсон, пров. Корсакова Інженера, буд. 3, кв. 40, )

про стягнення 60880 грн.

порушеної в межах справи про банкрутство за заявою

Приватного підприємства "ХЕРСОНСЬКІ ДІТКИ" (73038, м. Херсон, вул. 49 Гвардійської Херсонської дивізії, буд. 24, )

до: Приватного підприємства "Щасливе дитинство" (73038, м. Херсон, вул. 49 Гвардійської Херсонської Дивізії, 24, )

про банкрутство

Ухвалою від 25.03.2021 відкрито провадження у справі № 923/268/21 про банкрутство Приватного підприємства "Щасливе дитинство", призначено розпорядником майна Ляшко О.В.

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Комінтернівського районного суду Одеської області з позовом до ПП "Щасливе дитинство" та ПП "Одеські дітки", яким просить стягнути 20880 грн. грошової компенсації за не використану відпустку та 40000 грн. компенсації за завдану моральну шкоду.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 09.09.2021 постановлено справу № 504/1584/21 передати за підсудністю до Господарського суду Херсонської області.

Відповідно ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

З огляду на викладене, зазначений позов підлягає розгляду в межах справи №923/268/21.

08.10.2021 на адресу Господарського суду Херсонської області надійшли матеріали справи № 504/1584/21.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду матеріали справи № 504/1584/21 передані на розгляд судді Немченко Л.М., в провадженні якої перебуває справа про банкрутство Приватного підприємства "Щасливе дитинство"

Ухвалою від 13.10.2021 Господарським судом справу прийнято до провадження, відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідачам встановлено строк для подачі відзиву на позов не пізніше 01.11.2021.

Представник відповідача ПП "Щасливе дитинство" 19.10.2021 під розписку отримала ухвалу суду про відкриття провадження у справі.

04.11.2021 до Господарського суду повернулась копія ухвали суду від 13.10.2021, яка була надіслана на адресу відповідача-2 ПП "Одеські дітки" (73003, м. Херсон, пров. Корсакова Інженера, буд. 3, кв. 40) з відміткою пошти "адресат відсутній за вказаною адресою".

Судом зроблено безкоштовний запит до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з якого вбачається, що місцезнаходження відповідача-2 - Приватного підприємства "Одеські дітки" зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Ця адреса вказана позивачем у позовній заяві, на яку судом направлялася ухвала про відкриття провадження.

Відповідно до п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог ГПК України.

За змістом норми Господарського процесуального кодексу України витікає, що, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв`язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи, що судом було ретельно дотримано вимоги закону щодо надсилання судової кореспонденції, суд вважає, що відповідач повідомлявся належним чином про час і місце розгляду справи.

Відзив на позовну заяву відповідачами так і не було надано до суду.

Вивчивши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в :

У своїй заяві позивач зазначає що з 12.12.2018 по 02.02.2021 працював охоронцем в супермаркеті "Бебі Бум" Приватного підприємства "Щасливе дитинство", на підтвердження додано копію трудової книжки (а.с. 11).

Також з 12.12.2018 ОСОБА_1 прийнято на посаду охоронника за сумісництвом на неповний робочий день в ПП "Одеські дітки", з якої звільнений 31.07.2020 (а.с. 11).

Позивач стверджує, що йому не було виплачено компенсацію за невикористану відпусту, яка згідно його розрахунку становить 20 880,00 грн.:

невикористана відпустка за 2019 рік - 24 календарні дні,

невикористана відпустка за 2020 рік - 24 календарні дні,

почасовий тариф охоронця - 36,25 грн

графік роботи охоронця з 9:00 до 21:00 = 12 год. робочого часу.

Розрахунок був проведений позивачем на підставі його розрахункового листка за червень 2020, який додано до матеріалів справи (а.с. 12).

Відповідно до положень частини 9 статті 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

В той же час суд, керуючись нормами-принципами та завданнями ГПК України, виходить з того, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Суд вирішує спір відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову тощо.

Статтею 43 Конституції України встановлено: кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу (частина перша статті 94 КЗпП України).

Аналогічне визначення заробітної плати міститься й у статті 1 Закону України «Про оплату праці».

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Крім цього, згідно з частиною першою статті 83 КЗпП України та частиною першою статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи.

Положеннями статей 4, 6 Закону України «Про відпустки» щорічна відпустка складається з основної відпустки, додаткової відпустки за роботу із шкідливими та важкими умовами праці, додаткової відпустки за особливий характер праці, інших додаткових відпусток, передбачених законодавством.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що відповідно до вимог статті 83 КЗпП України вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки, тільки в разі звільнення його з роботи. Розмір грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки визначається виходячи із середнього заробітку, який працівник має на час її проведення.

Згідно статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Пункт 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, визначає, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Відповідно до пункту 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, при обчисленні середньої заробітної плати для оплати за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, крім зазначених вище виплат, до фактичного заробітку включаються виплати за час, протягом якого працівнику зберігається середній заробіток (за час попередньої щорічної відпустки, виконання державних і громадських обов`язків, службового відрядження тощо), та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Вирішуючи позовні вимоги, суд враховує те, що право особи на відпочинок закріплено в Конституції України і це право гарантується державою, шляхом встановлення відповідальності за його порушення.

Суд не знімає відповідальності з відповідачів за несвоєчасну виплату компенсації за відпустку.

Однак, як встановлено судом, позивачем здійснено розрахунок компенсації за невикористану відпустку за період 2019 та 2020 років з нарахованої йому заробітної плати лише за один місяць - червень 2020, що суперечить п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року.

Оскільки позивачем не надано довідку щодо його заробітку за останні 12 календарних місяців, що передували його звільненню, суд також не в змозі вирахувати суму компенсації, яка підлягає стягненню.

Згідно із ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.74 ГПК України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.3 ст.74 ГПК України).

За приписами ст.76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями ст.ст.78, 79 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги не доведено, у зв`язку з чим, суд відмовляє в їх задоволенні.

Відповідно до ст.129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору суд покладає на позивача. Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір".

Керуючись статтями 123, 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в :

1. У задоволені позову відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням приписів ч.4 розділу Х Прикінцевих положень Господарського процесуального кодексу.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Л.М. Немченко