ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" жовтня 2021 р. Справа№ 922/2386/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Скрипки І.М.

Михальської Ю.Б.

секретар судового засідання: Бендюг І.В.,

за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 05.10.2021,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Женева"

на додаткове рішення Господарського суду міста Києва

від 03.08.2021 (повний текст складено 09.08.2021)

за заявою Азово-Чорноморської інвестиційної компанії у формі Товариства з обмеженою відповідальністю

про розподіл судових витрат

у справі № 922/2386/20 (суддя Васильченко Т.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Женева"

до 1. Азово-Чорноморської інвестиційної компанії у формі Товариства з обмеженою відповідальністю

2. Міністерства юстиції України

про визнання протиправним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи

У липні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Женева" звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Азово-Чорноморської інвестиційної компанії у формі Товариства з обмеженою відповідальністю та Міністерства юстиції України про визнання противоправним та скасування наказу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Міністерством юстиції України, а саме Комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, не дотримано положення про Порядок розгляду скарг у сфері державної реєстрації та приписів Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" при розгляді скарги Азово-Чорноморської інвестиційної компанії у формі ТОВ, у зв`язку з чим безпідставно видано наказ № 2184/5 від 24.06.2020 про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 06.03.2020 №5151084, прийняте державним реєстратором Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Гаспаряном Гамлетом Аветіковичем, та про анулювання доступу державному реєстратору Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Гаспаряну Гамлету Аветіковичу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 03.08.2020 у справі №922/2386/20 відмовлено у відкритті провадження та повернуто позовну заяву у зв`язку із тим, що даний спір підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 10.09.2020 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Женева" на ухвалу Господарського суду Харківської області від 03.08.2020 у справі № 922/2386/20 задоволено, вказану ухвалу скасовано, а справу №922/2386/20 направлено до Господарського суду Харківської області для вирішення питання зі стадії відкриття провадження.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 17.09.2020 справу №922/2386/20 передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 04.11.2020 у справі №922/2386/20 апеляційну скаргу Азово-Чорноморської інвестиційної компанії у формі Товариства з обмеженою відповідальністю на ухвалу Господарського суду Харківської області від 17.09.2020 залишено без задоволення, а ухвалу від 17.09.2020 в справі №922/2386/20 залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 11.01.2021 у справі №922/2386/20 касаційну скаргу Азово-Чорноморської інвестиційної компанії у формі Товариства з обмеженою відповідальністю на постанову Східного апеляційного господарського суду від 04.11.2020 у справі № 922/2386/20 повернуто.

05.02.2021 на адресу Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи №922/2386/20.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.07.2021 у справі №922/2386/20 у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Женева" до Азово-Чорноморської інвестиційної компанії у формі Товариства з обмеженою відповідальністю та Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу відмовлено.

Короткий зміст додаткового рішення місцевого господарського суду

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 03.08.2021 у справі №922/2386/20 присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Женева" на користь Азово-Чорноморської інвестиційної компанії у формі Товариства з обмеженою відповідальністю 20000, 00 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги, письмових пояснень та узагальнення їх доводів

Не погоджуючись з прийнятим додатковим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, просить оскаржуване додаткове рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні заяви про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування апеляційної скарги Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Женева", з посиланням на постанови Верховного Суду від 23.11.2020 у справі №638/7748/18, від 13.05.2021 у справі №826/13632/18, від 03.06.2021 у справі №820/4211/18, зазначає, що фундаментальним критерієм обґрунтованості (пропорційності витрат з предметом спору та її складністю) є витрачений адвокатом час. Обов`язок з наведення адвокатом в акті виконаних робіт (наданих послуг) витраченого часу є загальною вимогою не тільки процесуального, але й матеріального закону, право на відступ від якої не передбачено незалежно від форми гонорару. Водночас, як стверджує апелянт, заявником не подано суду детальний опис наданих адвокатом Орловим О.О. послуг, із визначенням часу, витраченого адвокатом на виконання кожної з відповідних робіт (наданих послуг) та вартості кожної послуги. При цьому, без витраченого часу та вартості кожного з виду робіт, що складають загальну заявлену до відшкодування вартість правничих послуг, відповідач позбавлений можливості встановити неспівмірність заявлених до відшкодування суд, а суд у свою чергу, визначити обґрунтовану вартість виконаних робіт у випадку відхилення деяких з них.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та заперечень проти пояснень відповідача

У відзиві на апеляційну скаргу, Азово-Чорноморська інвестиційна компанія у формі Товариства з обмеженою відповідальністю вказує, що додаткове рішення є законним, обґрунтованим, ухваленим на підставі об`єктивно та ретельно з`ясованих обставин справи, дослідженому у судовому засіданні доказів та пояснень сторін, з урахуванням висновків Верховного Суду в аналогічних справах, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права, у той час коли апелянт обґрунтовує свої вимоги аргументами, які відхилені судом першої інстанції. За вказаних обставин, відповідач-1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване додаткове рішення - без змін.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу, Міністерство юстиції України просить апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Женева" залишити без задоволення, а оскаржуване додаткове рішення - без змін. Відповідач-2 вважає, що розмір стягнутих додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 03.08.2021 судових витрат на професійну правничу допомогу є обґрунтованим та відповідає критерію реальності судових витрат та розумності їхнього розміру, а також рівню складності юридичної кваліфікацій правовідносин у справі, тому з наведеного вбачається, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Обставини справи встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.07.2021 у справі №922/2386/20 у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Женева" до Азово-Чорноморської інвестиційної компанії у формі Товариства з обмеженою відповідальністю та Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу відмовлено.

У поданому Азово-Чорноморською інвестиційною компанією у формі Товариства з обмеженою відповідальністю відзиві на позовну заяву, у відповідності до приписів пункту 8 частини 3 статті 165 Господарського процесуального кодексу України зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу та вказано, що відповідні докази будуть подані протягом 5 днів після ухвалення рішення.

15.06.2021 через відділ діловодства суду від відповідача-1 надійшла додаткова заява, в якій зазначено, що відповідно до умов укладеного договору про надання правничої допомоги №04/А/Г-21 від 17.02.2021, акт виконаних робіт із зазначенням обсягу наданої правової допомоги складається протягом 5 днів після закінчення кожного етапу надання правової допомоги. Тому, з урахуванням умов укладеного договору, що відповідають приписам частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, належним чином засвідчена копія акту виконаних робіт буде надана протягом 5 днів після ухвалення судом рішення.

27.07.2021 через відділ діловодства суду від відповідача-1 надійшла заява про розподіл витрат на професійну правничу допомогу разом з документальним підтвердженням їх понесення.

02.03.2021 на електронну адресу суду від позивача надійшло клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу. Подане клопотання обґрунтовано тим, що з наданого адвокатом відповідача-1 акту виконаних робіт не можливо встановити вартість наданих послуг та їх складових (вартість кожної послуги окремо) з метою встановлення пропорційності суми витрат з предметом та складністю спору, як і не можливо встановити обсяг витраченого адвокатом часу на виконання конкретного виду робіт або хоча б загальну кількість витрачених годин, що впливає на критерій визначення складності справи та кваліфікаційного рівня адвоката. В аспекті цього, звертає увагу на постанову Верховного Суду від 23.11.2020 у справі №638/7748/18, в якій зазначено, що "інформація, яка міститься в акті приймання правничої допомоги, зокрема, перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару, не може вважатися тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу. При цьому звертає увагу, що акт містить посилання на надання послуг, які за своїм характером є складовими послуг або є їх етапами ("склав-подав", "дослідив-проаналізував"), тому не можуть тарифікуватися як окремі; що спір немайнового характеру є спором незначної складності, не передбачає необхідності вивчення та аналізу великої кількості підзаконних нормативно-правових актів/судової практики; відноситься до категорії спорів, що мають приватноправовий характер, не викликає публічного резонансу.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 03.08.2021 у справі №922/2386/20 присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Женева" на користь Азово-Чорноморської інвестиційної компанії у формі Товариства з обмеженою відповідальністю 20000, 00 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

За приписами частин 3-5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Порядок розподілу судових витрат визначено статтею 129 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно із частинами 4, 8, 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Разом з тим, склад та розмір витрат, пов`язаних з розглядом справи, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Витрати, заявлені до відшкодування, мають бути документально підтвердженими та доведеними. Відсутність документального підтвердження витрат, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

У своїй заяві Азово-Чорноморська інвестиційноя компанія у формі Товариства з обмеженою відповідальністю просило стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Женева" витрати на професійну правничу допомогу у сумі 50000,00 грн.

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу відповідачем-1 надано копію договору про надання правничої допомоги №04/А/Г-21 від 17.02.2021 (далі - договір), укладений між Азово-Чорноморською інвестиційною компанією у формі Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - клієнт) та адвокатом Орловим Олександром Олександровичем (далі - адвокат), додатку №1 від 17.02.2021 до договору (далі - додаток), видаткового касового ордеру від 10.03.2021, що виписаний Азово-Чорноморською інвестиційною компанією у формі Товариства з обмеженою відповідальністю на отримання готівкових коштів адвокатом Орловим О.О., акту виконаних робіт від 21.07.2021 на суму 50000,00 грн, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №2168 серії ХВ №000465, виданого Радою адвокатів Харківської області 22.11.2017, а також оригінал довіреності №б/н від 28.12.2020, виданої Азово-Чорноморською інвестиційною компанією у формі Товариства з обмеженою відповідальністю на представлення її інтересів адвокатом Орловим О.О.

Згідно пункту 1.1 договору, клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надати клієнту за винагороду необхідну правничу допомогу щодо представництва інтересів клієнта в судах першої, другої та третьої інстанцій у справі №922/2386/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Женева" до Азово-Чорноморської інвестиційної компанії у формі Товариства з обмеженою відповідальністю, Міністерства юстиції України про визнання противоправним та скасування наказу Міністерства юстиції України №2184/5 від 24.06.2020.

При наданні правничої допомоги клієнту адвокат вивчає документи, готує відзив на позовну заяву та подає її до суду з відповідними доказами, надає суду докази, за необхідності готує та подає заперечення на відповідь; за необхідності готує та подає апеляційну скаргу або відзив на апеляційну скаргу, за необхідності готує та подає відповідь на відзив на апеляційну скаргу, або заперечення на відповідь; за необхідності готує та подає касаційну скаргу або відзив на касаційну скаргу, за необхідності готує та подає відповідь на відзив на касаційну скаргу, або заперечення на відповідь. За необхідності готує та подає інші заяви та клопотання, заперечення проти заяв, клопотань, інші документи, передбачені Господарським процесуальним кодексом України, які необхідні для розгляду справи та отримання судового рішення на користь клієнта. Крім того, адвокат представляє інтереси клієнта у суді першої, другої та третьої інстанцій. При розгляді справи адвокат висловлює свої доводи, міркування, правову позицію та належним чином використовує надані стороні у справі права відповідно до статей 42 та 46 ГПК України для досягнення позитивного результату (пункт 1.2 договору).

У пункті 2.6 договору сторони погодили, що адвокат користується усіма процесуальними правами сторони у справі та має право ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень; подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб; ознайомлюватись з протоком судового засідання, записом фіксування судового засідання технічними засобами, робити з них копії, подавати письмові зауваження з приводу їх неправильності чи неповноти; оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках; користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.

За умовами пункту 3.1 договору умови, строки, порядок розрахунку, а також розмір винагороди (гонорару), який сплачується клієнтом на користь адвоката, сторони узгоджують у додатку №1 до цього договору, який складається в двох примірниках, по одному примірнику для кожної із сторін, які є ідентичними, мають однакову юридичну силу та є невід`ємною частиною цього договору.

У пункті 4.1 договору сторони домовились розподілити загальний обсяг правничої допомоги, що надається за укладеним договором на три основні етапи: представництво клієнта в суді першої інстанції; представництво клієнта в суді другої (апеляційної) інстанції; представництво клієнта в суді третьої (касаційної) інстанції.

Зокрема, перший етап починається з моменту підписання цього договору та закінчується підписанням судом першої інстанції судового рішення про вирішення спору по суті, залишення позовних вимог без розгляду або закриття провадження у справі (пункт 4.2 договору).

Пунктом 4.5 укладеного договору сторони погодили, що після закінчення кожного етапу надання правничої допомоги сторони протягом 5 днів складають акт виконаних робіт, у якому зазначають обсяг наданої правничої допомоги.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 вказаного Закону)

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність`видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Пунктом 1 додатку №1 сторони домовились, що гонорар адвоката за представництво інтересів клієнта у справі №922/2386/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Женева" до Азово-Чорноморської інвестиційної компанії у формі Товариства з обмеженою відповідальністю, Міністерства юстиції України про визнання противоправним та скасування наказу Міністерства юстиції України №2184/5 від 24.06.2020 у суді першої інстанції складає 50000,00 грн у будь-якому випадку, навіть у разі ухвалення судом рішення не на користь клієнта. Надання адвокатом правничої допомоги при розгляді справи в суді першої інстанції включає: вивчення документів, підготовку, формування та подання до суду відзиву на позов з відповідними доказами, за необхідності підготовку та подання заперечень на відповідь, інших заяв і клопотань по суті справи та з процесуальних питань, або заперечень на заяви та клопотання, підготовку та подання інших документів, передбачених ГПК України, які необхідні для розгляду справи та отримання судового рішення на користь клієнта, а також представництво інтересів клієнта в суді першої інстанції.

Відтак, розмір винагороди за надання правової допомоги сторони погодили у розмір 50000,00 грн у вигляді фіксованої суми.

За видатковим касовим ордером від 10.03.2021 від Азово-Чорноморської інвестиційної компанією у формі Товариства з обмеженою відповідальністю адвокатом Орловим О.О. були отримані готівкові кошти у розмірі 50000,00 грн.

На виконання умов пункту 4.5 договору, між сторонами підписано акт виконаних робіт від 21.07.2021 до договору про надання правничої допомоги №04/А/Г-21 від 17.02.2021.

Відповідно до підписаного між сторонами акту виконаних робіт від 21.07.2021, адвокат надав клієнту необхідну правничу допомогу щодо представництва інтересів клієнта у справі №922/2386/20 в суді першої інстанції, а саме: дослідив та ретельно проаналізував позовну заяву; склав та подав відзив на позовну заяву разом з копіями доказів у справі; дослідив та проаналізував відповідь на відзив на позовну заяву, пояснення, надані іншими учасниками справи; склав та подав заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву; склав та подав додаткові пояснення від 29.04.2021 щодо судових спорів з ТОВ "ФК "Женева"; склав та подав додаткові пояснення від 12.05.2021 щодо судових спорів з ТОВ "ФК "Женева"; склав та подав додаткові пояснення від 31.05.2021 щодо якості документів, завантажених до Державного реєстру прав державним реєстратором Гаспаряном Г.А., на підставі яких проведено державну реєстрацію права; склав та подав клопотання від 25.06.2021 про приєднання до матеріалів справи додаткових доказів; склав та подав заяву від 14.06.2021 у порядку частини 8 статті 129 ГПК України; брав участь у судових засіданнях Господарського суду міста Києва у справі №922/2386/20, які відбулися 30.04.2021, 13.05.2021, 18.06.2021, 29.06.2021, 15.07.2021 та 20.07.2021, де здійснював представництво інтересів клієнта шляхом надання пояснень суду, викладення своїх доводів, міркувань щодо питань, які виникли під час судового розгляду справи; брав участь у судових дебатах.

Разом із тим згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Одним з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).

Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

В той же час, Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19 зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України та визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу. Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Окрім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

Отже, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача відповідно до положень статей 126, 129 Господарського процесуального кодексу України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи та витрачений адвокатом час.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Таким чином не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Женева", у поданому клопотанні про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, заперечив проти визначеного відповідачем-1 розміру, з підстав його не співмірності зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами; часом, витраченим на виконання відповідних робіт та обсягом наданих послуг та виконаних робіт. Так, позивач зазначає, що акт містить посилання на надання послуг, які за своїм характером є складовими послуг або є їх етапами ("склав-подав", "дослідив-проаналізував"), тому не можуть тарифікуватися як окремі; що спір немайнового характеру є спором незначної складності, не передбачає необхідності вивчення та аналізу великої кількості підзаконних нормативно-правових актів/судової практики; відноситься до категорії спорів, що мають приватноправовий характер, не викликає публічного резонансу.

Приймаючи до уваги наведене вище в сукупності та з огляду на спірні правовідносини, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду відповідачем-1 документів, їх значення для вирішення спору (часткова обґрунтованість та повторюваність доводів у поданих поясненнях), з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, а також те, що на момент розгляду даної справи у Господарському суду міста Києва представником Азово-Чорноморської інвестиційної компанії у формі Товариства з обмеженою відповідальністю Орловим О.О. вже предметно досліджувались, аналізувалися спірні правовідносини, збирались докази, формувалась правова позиція, пов`язана з оскарженням наказу Міністерства юстиції України від 24.06.2020 №2184/5 (свідчить додаткова угода від 17.02.2021 до договору №21/А/А-20 про надання правничої допомоги від 10.07.2020, укладеного між Азово-Чорноморською інвестиційною компанією у формі Товариства з обмеженою відповідальністю та адвокатом Орловим О.О.) та беручи до уваги клопотання позивача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на правову допомогу не відповідає принципам справедливості, не є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням обставин даної справи та не є розумним та виправданим в даних правовідносинах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення заяви Азово-Чорноморської інвестиційної компанії у формі Товариства з обмеженою відповідальністю та покладення на Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Женева" витрат відповідача-1 на правову допомогу у загальному розмірі 20000,00 грн, що є пропорційним предмету спору та значенням справи для сторін.

При цьому, є необґрунтованими доводи позивача про те, що оскільки заявником не подано суду детальний опис наданих адвокатом Орловим О.О. послуг, із визначенням часу, витраченого адвокатом на виконання кожної з відповідних робіт (наданих послуг) та вартості кожної послуги, відповідач позбавлений можливості встановити неспівмірність заявлених до відшкодування суд, а суд у свою чергу, визначити обґрунтовану вартість виконаних робіт у випадку, з тих підстав, що розмір гонорару адвоката встановлений сторонами у договорі про надання правничої допомоги №04/А/Г-21 від 17.02.2021 у фіксованому розмірі. Аналогічна правова позиція щодо фіксованого розміру гонорару викладена у постанові Верховного Суду від 20.01.2021 у справі №357/11023/18, а тому суд не приймає до уваги посилання позивача на постанови Верховного Суду від 23.11.2020 у справі №638/7748/18, від 13.05.2021 у справі №826/13632/18, від 03.06.2021 у справі №820/4211/18, оскільки у зазначених апелянтом справах судами встановлено інші фактичні обставини, ніж у даній справі №922/2386/20. Так, у справі №638/7748/18, сторонами у договорі про надання правничої допомоги не було погоджено фіксований розмір гонорару; у справі №820/4211/18 підставою для висновку про відмову у стягнення витрат на правничу допомогу стали обставини ненадання заявником документів на підтвердження своїх вимог; у справі №820/4211/18 заява про стягнення витрат на правничу допомогу була задоволена, при цьому висновки Верховного Суду з приводу відмову у стягненні таких витрат з підстав ненадання детального опису виконаних адвокатом робіт у даній справі відсутні.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розцінюватись як вимога детально відповідати на кожний аргумент апеляційної скарги (рішення ЄСПЛ у справі Трофимчук проти України, № 4241/03, від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 03.08.2021 у справі №922/2386/20 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а, отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 280, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Женева" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 03.08.2021 у справі №922/2386/20 залишити без задоволення.

Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 03.08.2021 у справі №922/2386/20 залишити без змін.

Матеріали справи №922/2386/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 24.11.2021 після виходу з лікарняного та відпусток суддів Тищенко А.І. та Скрипки І.М.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді І.М. Скрипка

Ю.Б. Михальська