ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" листопада 2021 р. Справа№ 910/1169/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Руденко М.А.

за участі секретаря - Стародуб М.Ф.

розглянувши апеляційну скаргу Комунальної корпорації "Київавтодор" на рішення Господарського суду міста Києва (суддя - Полякова К.В.) від 01.07.2021 (повний текст складено 08.07.2021) у справі № 910/1169/21

за позовом Державного підприємства "Фінансування інфраструктурних проектів"

до Комунальної корпорації "Київавтодор"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача

Київська міська рада

Київська міська державна адміністрація

Міністерство фінансів України

Міністерство інфраструктури України

прo стягнення 8 331 528, 17 грн.,

за участі представників згідно протоколу судового засідання

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Фінансування інфраструктурних проектів" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Комунальної корпорації "Київавтодор" про стягнення за договором безпроцентної позики від 30.12.2010 № 35 основної заборгованості у розмірі 8 000 000, 00 грн, інфляційних втрат у розмірі 258705,36 грн, 3% річних у розмірі 72 822, 81 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язання з повернення грошових коштів за договором позики від 30.12.2010 №35.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.07.2021 позовні вимоги задоволено повністю.

Задовольняючи позовні вимоги та відхиляючи доводи відповідача, суд першої інстанції вказав, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, а тому вимога про стягнення основної заборгованості у розмірі 8 000 000,00 грн підлягає задоволенню Задовольняючи вимоги про стягнення з відповідача як з боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання 3% річних та втрат від інфляції, суд вказав, що вказані нарахування не є штрафними санкціями, тож на них не поширюються обмеження, установлені актами Кабінету Міністрів України на період дії карантину на території України.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Комунальна корпорація "Київавтодор" звернулася до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 01.07.2021 у справі № 910/1169/21 та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначав, що договір позики укладений ним не самостійно, а на виконання рішення Київської міської ради від 23.12.2010 №408/5220, яке було обов`язковим для корпорації. При цьому, позивач не має об`єктивної можливості та фінансово-правових механізмів для самостійного (незалежного від інших осіб) погашення боргу за договором.

Рішенням Київської міської ради від 23.12.2010 установлювався обов`язок виконавчого органу Київської міської ради передбачити кошти за отримання і користування безпроцентною позикою в бюджетах на наступні роки, чого зроблено не було, що унеможливило виконання корпорацією як боржником свого зобов`язання по договору з причин, що не залежали від неї.

Позика, яку от мала корпорація, призначалась та була направлена суспільні потреби міста Києва: будівництво, реконструкцію, ремонт автомобільних доріг комунальної власності міста Києва. Неможливість повернення позики прямо залежить від дій або бездіяльності Державного агентства інфраструктурних проектів та Міністерства фінансів України щодо передбачення та визначення під час складання проекту Державного бюджету України на відповідний рік коштів для обслуговування та погашення запозичень.

Також апелянт зазначив, що судом першої інстанції неправильно застосовані положення ст. 625 Цивільного кодексу України до спірних правовідносин, позаяк відповідно до положень Закону України "Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19" позичальники звільняються від відповідальності щодо сплати неустойки, штрафу, пені за прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором у період дії карантину, тож підстави для стягнення втрат від інфляції та 3% річних за період карантину відсутні.

Відповідно до витягу із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.08.2021 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Кропивна Л.В. (головуючий), Сітайло Л.Г., Пашкіна С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.08.2021 апеляційну скаргу залишено без руху.

Апелянтом протягом встановленого вказаною ухвалою строку (десять днів з дня вручення ухвали) були усунені недоліки оформлення апеляційної скарги.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.09.2021, у зв`язку із перебуванням суддів Пашкіної С.А. та Сітайло Л.Г. у відпустці, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Кропивна Л.В. (головуючий), Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2021 поновлено апелянту пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення та відкрито апеляційне провадження у справі № 910/1169/21, призначено скаргу до розгляду на 03.11.2021, зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 01.07.2021 у справі № 910/1169/21 до прийняття апеляційним господарським судом кінцевого рішення.

30.09.2021 до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив представника Київської міської ради та виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), в якому представник підтримав вимоги апеляційної скарги і наголосив на тому, що відповідно до п. 6.2. договору відповідач не несе відповідальності за порушення своїх зобов`язань за договором і повинен повернути позику з коштів, які мають надійти на його рахунок з Державного бюджету України.

01.10.2021 до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив Державного підприємства "Фінансування інфраструктурних проектів" на апеляційну скаргу, в якому Підприємство заперечувало проти її задоволення та зазначало, що Постанови Кабінету Міністрів України в частині передбачення Державним агентством інфраструктурних проектів та/або Міністерством фінансів України коштів для обслуговування та погашення запозичень, здійснення інших платежів за запозиченнями, залученими під державні гарантії, не врегульовують правовідносини між позивачем та відповідачем, а також не встановлюють зобов`язань для осіб, які не є сторонами позики.

Позивач наголошував, що з огляду на загальні положення Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, у зв`язку з чим відповідач не може бути звільнений від обов`язку повернення коштів у заявку з відсутністю у нього бюджетного фінансування.

Щодо стягнення 3% річних та втрат від інфляції, то позивач наголосив, що вказані нарахування виступають способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, що полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, у зв`язку із чим вони не є штрафними санкціями та до них не застосовуються заборони щодо нарахування у період карантину.

05.10.2021 до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив Міністерства фінансів України, в якому останнє заперечувало проти задоволення скарги, виходячи з того, що між сторонами у справі та Міністерством в контексті позовних вимог не існує матеріально-правових відносин, оскільки Міністерство не є стороною договору позики, не виступало гарантом виконання зобов`язань відповідачем, а реалізація програми підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу в частині зобов`язань органів місцевого самоврядування, здійснюється згідно з відповідною програмою Київської міської ради в межах загального обсягу видатків, передбачених в бюджеті міста Києва на відповідні роки.

25.10.2021 до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив Міністерства інфраструктури України, в якому останнє також заперечувало проти задоволення апеляційної скарги, зазначаючи, що відсутність у відповідача бюджетного фінансування не є підставою для звільнення його від виконання зобов`язань за договором позики. Також Міністерство наголосило на правомірності нарахування 3% річних та втрат від інфляції у період карантину.

03.11.2021 до Північного апеляційного господарського суду надійшло клопотання апелянта про відкладення розгляду скарги, обґрунтоване тим, що між позивачем та відповідачем здійснюється пошук шляхів та способів погашення заборгованості, зокрема шляхом укладення мирової угоди. Також апелянт наголосив на тому, що з 01.11.2021 у місті Києві запроваджено додаткові обмежувальні протиепідемічні заходи, спрямовані на попередження розповсюдження коронавірусної інфекції.

Колегія суддів відмовила у задоволенні вказаного клопотання, з огляду на відсутність доказів відмови позивача від позову. Щодо запровадження у місті Києві додаткових протиепідемічних заходів, то останні не обмежують пересування громадян по місту Києву,у тому числі до судових органів.

В судовому засіданні 03.11.2021 колегія суддів заслухала пояснення представників позивача та третіх осіб 1-3. Представник апелянта та третьої особи-4 не з`явились, проте разом з відзивом на апеляційну скаргу Міністерством було подано клопотання про розгляд справи за відсутності його представника.

Згідно зі ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що Рішенням Київської міської ради від 23.12.2010 № 408/5220 "Про надання комунальній корпорації "Київавтодор" згоди на отримання безпроцентної позики" дозволено Комунальній корпорації "Київавтодор" взяти у безпроцентну позику від Державного підприємства "Фінансування інфраструктурних проектів" 31 млн. грн відповідно до Державної цільової програми підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу, затвердженої постановою КМУ від 14.04.2010 № 357.

30.12.2010 між позивачем, як позикодавцем, та відповідачем, як позичальником, укладено договір безпроцентної позики № 35.

У преамбулі договору вказано, що його укладено, керуючись нормативно-правовими актами, які регулюють питання організації та проведення фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу в Україні, в тому числі, але не виключно, Законом України "Про організацію та проведення фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу в Україні" від 19.04.2007 № 962-V, постановою Кабінету Міністрів України "Про надання у 2010 році державних гарантій за зобов`язаннями Національного агентства з питань підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу" від 18.08.2010 №766, постановою Кабінету Міністрів України "Питання здійснення запозичень для фінансування проектів у рамках виконання завдань і заходів, передбачених Державною цільовою програмою підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу" від 12.10.2010 №936, постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку використання запозичених у 2010 році коштів для виконання Державної цільової програми підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу" від 27.10.2010 №990.

Відповідно до пункту 1.1 договору позикодавець в порядку та на умовах, визначених цим договором, зобов`язується надати позичальнику безпроцентну цільову позику, а останній зобов`язується прийняти позику, використати її за цільовим призначенням, відповідно до мети позики та повернути вказану позику позикодавцеві у визначений цим договором строк.

Пунктом 1.2 договору встановлено, що надання, використання та повернення позики здійснюється відповідно до Порядку та постанови Кабінету Міністрів України "Про надання у 2010 році державних гарантій за зобов`язаннями Національного агентства з питань підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу" від 18.08.2010 № 766.

Згідно пункту 4.3 договору позика повертається у безготівковому порядку шляхом переказу коштів на рахунок позикодавця, відкритий в органах Державного казначейства України в розмірі фактичного надходження грошових коштів (передбачених законом про Державний бюджет України відповідно на 2011 та подальші роки за рішенням Уряду) на рахунок позичальника для повернення позики за даним договором.

Відповідно до змісту додаткової угоди від 28.04.2011 № 2 пункт 2.1 договору передбачає розмір позики в 8 000 000,00 грн.

Додатковою угодою від 02.10.2017 № 5 сторонами викладено пункт 2.3 договору в редакції, відповідно до якої плата за отримання і користування позикою становить 4 320 грн. на рік та сплачується рівними частинами щомісяця до 5 числа кожного наступного місяця. Розмір плати за отримання та користування позикою може бути змінений за взаємною згодою сторін шляхом укладання додаткових угод до договору.

Згідно пункту 3.1 у редакції додаткової угоди від 02.10.2017 № 5 строк повернення позичальником позики - 01.10.2020.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач на виконання умов договору перерахував на рахунок відповідача грошові кошти в загальному розмірі 8000000 грн згідно платіжного доручення від 28.02.2011 № 60.

Водночас, відповідач в обумовлені договором строки, з урахуванням додаткових угод до договору, повернення грошових коштів у сумі 8000000 грн не здійснив.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для невиконання умов договору та звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, у зв`язку з чим задовольнив вимогу про стягнення основної заборгованості у розмірі 8 000 000, 00 грн в повному обсязі. Також суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог про стягнення інфляційних втрат в розмірі 258705,36 грн та 3% річних у розмірі 72822,81 грн, з огляду на те, що інфляційні втрати та три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання та не є штрафними санкціями, тож на них не розповсюджуються обмеження, установлені для нарахування штрафних санкцій за несвоєчасне виконання кредитних (позикових) зобов`язань у період дії карантину на території України.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.

Частинами 1 та 2 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України).

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України).

Так, судом встановлено та сторонами не заперечується, що позивач виконав свої зобов`язання з надання позики відповідачу в повному обсязі. Натомість, відповідач у встановлений строк свого обов`язку з повернення позики не виконав.

Колегія суддів вважає необґрунтованими та відхиляє заперечення апелянта про те, що невиконання Київською міською радою, яка в рішенні від 23.12.2010 №408/5220 зобов`язалась передбачати у своїх бюджетах на наступні роки кошти для погашення кредиту по договору, вказаного обов`язку об`єктивно унеможливлює виконання корпорацією як боржником свого зобов`язання по договору з причин, що не залежать від нього. Так само, безпідставним є твердження про те, що неможливість повернення позики прямо залежить від бездіяльності Державного агентства інфраструктурних проектів та Міністерства фінансів України щодо передбачення та визначення під час складання проекту Державного бюджету України на відповідний рік коштів для обслуговування та погашення запозичень.

Так, згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Приписами ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

Колегія суддів виходить з того, що за договором позики (п. 1.1., п. 4.3, п. 5.2.2.) відповідач взяв на себе зобов`язання прийняти та повернути її в строки та на умовах, передбачених договором.

При цьому, ані умовами договору, ані положеннями будь-якого іншого нормативно-правового акту, обов`язок відповідача з повернення позики не ставиться у залежність від виконання Київською міською радою або іншими органами повноважень з передбачення у бюджетах на наступні роки коштів для погашення позики по договору.

Поряд із цим, ч.2ст. 218 Господарського кодексу України та ст. 617 Цивільного кодексу України не передбачено такої підстави для звільнення від відповідальності, як відсутність у боржника необхідних коштів.

Таким чином, та обставина, що до проектів міського чи державного бюджетів не передбачено коштів для погашення позики, що отримана відповідачем, не може бути підставою для звільнення відповідача від виконання його обов`язку за цивільним правочином та від відповідальності за таке невиконання.

Доводи апелянта про неможливість нарахування та стягнення втрат від інфляції та 3% річних за період карантину, то їх колегія суддів вважає такі доводи неспроможними.

Так, положеннями п. 15 розділу Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, визначено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

Аналогічні приписи містяться і у пункті 8 розділу 9 Прикінцевих положень Господарського кодексу України.

Відсотки річних та інфляційні втрати, нараховані на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, не є санкціями, а мають компенсаційний характер, виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора, який полягає у відшкодуванні його матеріальних втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неправомірне користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Вказані нарахування здійснюються незалежно від вини боржника та сплати ним неустойки (пені) за порушення грошового зобов`язання.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що оскільки інфляційні втрати та три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання та не є штрафними санкціями в розумінні статті 549 Цивільного кодексу України, то заборони, встановлені п. 15 розділу Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, на них не поширюються.

Судова колегія вважає, що місцевий господарський суд з достатньою повнотою дослідив усі обставини справи, дав належну оцінку представленим доказам, висновки суду не суперечать матеріалам справи, обставини, які мають значення по справі, судом установлені вірно. Порушень норм матеріального та процесуального права не установлено.

За таких обставин справи апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення - слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається судом на апелянта.

Керуючись приписами статей 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунальної корпорації "Київавтодор" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 01.07.2021 у справі № 910/1169/21 - без змін.

2. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 29.11.2021.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Руденко