ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" листопада 2021 р. Справа№ 910/1145/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Чорногуза М.Г.

Кравчука Г.А.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Земельний девелопмент»

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.09.2021

у справі № 910/1145/19 (суддя Привалов А.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Земельний девелопмент»

до ОСОБА_1

про відшкодування збитків, завданих господарському товариству його посадовою особою

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року Шпак Вадим Григорович в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Земельний Девелопмент» (далі - ТОВ «Земельний Девелопмент», позивач, стягувач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , відповідач, боржник) про відшкодування збитків у розмірі 2 380 689,01 грн, посилаючись на те, що відповідач, займаючи посаду директора ТОВ «Земельний Девелопмент», своїми умисними діями, які полягали у порушенні порядку попереднього погодження правочинів, вчинила низку правочинів на завідомо невигідних для позивача умовах та здійснювала, в тому числі, після моменту її офіційного звільнення з займаної посади, банківські перекази від імені останнього на рахунки третіх осіб та на свій власний рахунок за банківськими переказами, які не підтверджені будь-якою первинною документацією.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.08.2020 у справі №910/1145/19 позов задоволено повністю, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Земельний Девелопмент» збитки у розмірі 2 380 689,01 грн та судовий збір у сумі 35 710,34 грн.

10.11.2020 на виконання вказаного рішення Господарським судом міста Києва видано відповідний наказ.

07.09.2021 приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Іванюта Іван Миколайович звернувся до Господарського суду міста Києва з поданням про тимчасове обмеження громадянки України ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань, покладених на неї наказом Господарського суду міста Києва від 29.09.2020 у справі №910/1191/20 та наказом Господарського суду міста Києва від 10.11.2020 у справі №910/1145/19.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.09.2021 у справі №910/1145/19 відмовлено у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванюти І.М. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 .

Постановляючи вказану ухвалу, суд виходив з ненадання приватним виконавцем доказів того, що боржник ОСОБА_1 свідомо ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням; судом не було встановлено, що відповідач під час судового розгляду справи №910/1145/19 та після прийняття рішення вчиняв дії, направлені на відчуження рухомого або нерухомого майна з метою невиконання рішення суду; джерелами доходів у боржника є заробітна плата та пенсія, з яких у примусовому порядку відбувається відрахування коштів на погашення заборгованості; приватним виконавцем було накладено арешт на частки боржника у статутному капіталі ТОВ «Земельний Девелопмент»; приватним виконавцем не доведено, що встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України буде гарантувати стягнення відповідного боргу за рішенням у справі №910/1145/19 з огляду на відсутність у боржника рухомого та нерухомого майна, а також пенсійний вік боржника; саме лише посилання приватного виконавця на виконання ОСОБА_1 іншого судового рішення, внаслідок встановлення тимчасового обмеження їй у праві виїзду за межі України не є достатнім обґрунтуванням для встановлення відповідного обмеження та гарантією стягнення боргу в межах даної справи.

Не погодившись із вищезазначеною ухвалою, ТОВ «Земельний Девелопмент» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нове рішення, яким задовольнити подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванюти І.М. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала прийнята з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник посилався на те, що з матеріалів виконавчого провадження вбачається, що приватним виконавцем у повному обсязі вчинені усі необхідні дії для примусового виконання судового рішення, проте, боржник ухиляється від виконання обов`язків, покладених на нього рішенням суду, не вживає заходів щодо виконання рішення за рахунок належного йому майна та доходів, будь-яких дій, спрямованих на виконання рішення суду не здійснює, що суперечить вимогам частини 5 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження»; приватним виконавцем вчинялись дії та вживались можливі заходи для реального, своєчасного та ефективного виконання рішення суду, однак, у зв`язку з відсутністю коштів на рахунках боржника в банківських установах та рухомого/нерухомого майна, ухилення боржника від виконання вимог державного виконавця, останній позбавлений можливості виконати судові накази у справах №910/1191/20 та № 910/1145/19; у поданні приватним виконавцем належними засобами доказування доведено факт ухилення боржника від виконання рішення суду та, враховуючи приписи чинного законодавства щодо обов`язковості виконання остаточних судових рішень, є всі підстави застосувати до боржника такої міри примусового впливу, як обмеження у праві виїзду за межі України, що узгоджується з положеннями ст. 337 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.09.2021, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 01.10.2021, відкрито апеляційне провадження за вищевказаною апеляційною скаргою та призначено її до розгляду на 27.10.2021, встановлено ОСОБА_1 та приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Іванюті І.М. строк для подання відзивів на апеляційну скаргу.

12.10.2021 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.10.2021 задоволено клопотання ТОВ «Земельний девелопмент» про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, проведення судового засідання в режимі відеоконференції по справі № 910/1145/19 призначено на 27.10.2021.

20.10.2021 на електронну пошту Північного апеляційного господарського суду та 22.10.2021 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від ОСОБА_1 надійшли письмові пояснення, в яких відповідач просила відмовити в задоволенні клопотання приватного виконавця, посилаючись на те, що юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду законом передбачено не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання; боржник жодного разу не ухилялась від виконання рішення суду, а виїзди за межі України мають тимчасовий характер та пов`язані з проходженням лікування, недотримання якого може призвести до найгірших наслідків для її здоров`я; джерелами отримання доходів є заробітна плата та пенсія, з яких у примусовому порядку відбувається відрахування коштів на погашення заборгованості; приватний виконавець з метою погашення заборгованості не реалізує частки боржника у статутному капіталі ТОВ «Земельний девелопмент» та Малого приватного підприємства «Раміта», на які було накладено арешт та на які може бути звернуто стягнення, у разі відсутності у боржника іншого рухомого та нерухомого майна.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/5384/21 від 26.10.2021 у зв`язку перебуванням судді Агрикової О.В., яка входить до складу колегії суддів на лікарняному з 26.10.2021, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/1145/19.

Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.10.2021 апеляційну скаргу у справі №910/1145/19 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Кравчука Г.А., Чорногуза М.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.10.2021 апеляційну скаргу ТОВ «Земельний девелопмент» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.09.2021 у справі № 910/1145/19 прийнято до провадження вищевказаним складом суду, судове засідання призначено на 24.11.2021.

05.11.2021 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.11.2021 задоволено клопотання ТОВ «Земельний девелопмент» про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції, проведення судового засідання в режимі відеоконференції по справі № 910/1145/19 призначено на 24.11.2021.

У судовому засіданні 24.11.2021 представник апелянта та приватний виконавець підтримали вимоги апеляційної скарги, просили її задовольнити, а ухвалу суду скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванюти І.М. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа.

Відповідач вимоги апеляційної скарги не визнала, доводи, на яких вона ґрунтується вважає безпідставними та необґрунтованими, у зв`язку з чим просила суд апеляційної інстанції відмовити у задоволенні скарги, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

У судовому засіданні 24.11.2021 колегією суддів апеляційного господарського суду було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Згідно з п. 29 ч. 1 ст. 255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема, щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

За приписами ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваної ухвали норм процесуального права, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Іванюти Івана Миколайовича (далі - приватний виконавець) перебуває зведене виконавче провадження № 63603090, до складу якого входять виконавчі провадження № 63594529 та № 63380801 з примусового виконання наказу № 910/1145/19, виданого 10.11.2020 Господарським судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Земельний Девелопмент» збитків у розмірі 2380689,01 грн та судового збору у розмірі 35710,34 грн, та наказу № 910/1191/20, виданого 29.09.2020 Господарським судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Земельний девелопмент» 633750,00 грн збитків, а також 9506,25 грн витрат зі сплати судового збору.

Постановою від 21.10.2020 приватним виконавцем відкрито виконавче провадження № 63380801, копію постанови за вих. № 658 направлено боржнику рекомендованим листом із врученням 22.10.2020 (поштовий трекінг відправлення: 608), стягувачу рекомендованим листом із врученням 22.10.2020 (поштовий трекінг відправлення: 616).

Постановою від 11.11.2020 приватним виконавцем відкрито виконавче провадження № 63594529, копію постанови за вих. № 834 направлено боржнику рекомендованим листом із врученням 12.11.2020 (поштовий трекінг відправлення: 750), стягувачу рекомендованим листом із врученням 12.11.2020 (поштовий трекінг відправлення: 769).

Відповідно до рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень ОСОБА_1 отримала постанову про відкриття виконавчого провадження № .10.2020 та постанову про відкриття виконавчого провадження № .11.2020, про що свідчать її відповідні підписи в повідомленнях.

Постановою від 12.11.2020 приватним виконавцем об`єднано дані виконавчі провадження у зведене виконавче провадження № 63603090.

У подальшому приватним виконавцем неодноразово рекомендованою кореспонденцією направлялися боржнику виклики приватного виконавця № 826 від 05.11.2020, № 870 та 871 від 25.11.2020, вимога приватного виконавця № 851 від 12.11.2020 про необхідність з`явитися до виконавця та надання декларації про доходи та майно боржника, які отримувались ОСОБА_1 , що остання не заперечує.

Місцевим господарським судом встановлено, що на виконання вимог Закону України «Про виконавче провадження» приватним виконавцем було вжито низку дій, спрямованих на примусове виконання рішення суду у зведеному виконавчому провадженні № 63603090 щодо виявлення, встановлення та розшуку майна боржника.

Так, згідно відповіді на запит приватного виконавця від 21.10.2020 за боржником зареєстрований транспортний засіб марки HONDA CR-V, легковий, 2007 року випуску, червоного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , на який постановами від 22.10.2020 № 63380801 накладено арешт та оголошено в розшук.

Постановою від 21.10.2020 № 63603090 виконавцем накладено арешт на кошти боржника на підставі відповіді ДПС України від 21.10.2020, оскільки у боржника наявні відкриті рахунки в Вінницькій філії АТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «МЕГАБАНК».

На підставі Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 20 21.10.2020 виконавцем накладено арешт на частку в статутному капіталі ТОВ «Земельний девелопмент», , що становить 39% та складає 282780,00 грн, та на частку в статутному капіталі Малого приватного підприємства «Раміта», , розмір внеску до статутного фонду 380000,00 грн.

Згідно відповідей Пенсійного фонду України від 29.10.2020 № та № боржник отримує заробітну плату в ТОВ «Поділля-В», та пенсію в Управлінні ПФУ в м. Вінниці.

У зв`язку з наведеним, 05.11.2020 приватним виконавцем винесено постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, які направлено для виконання до ТОВ «Поділля-В» та Управління ПФУ в м. Вінниці.

Вимогою № 849 від 12.11.2020 приватним виконавцем зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» та його Вінницьку філію надати інформацію про наявність у боржника відкритих рахунків та сейфових скриньок.

02.12.2020 на адресу приватного виконавця надійшов лист АТ КБ «ПриватБанк», яким повідомлено, що ОСОБА_1 відкрито сейфову скриньку 2020-02-24Т00:00:00, референт договору - 0028, номер скриньки - НОМЕР_2 та рахунки в АТ КБ «ПриватБанк»

02.12.2020 приватному виконавцю надійшло повідомлення ПАТ «МЕГАБАНК» від 20.11.2020 №10- 3541-БТ про наявність рахунків у боржника, на яких відсутні кошти.

14.12.2020 приватним виконавцем направлено запити до всіх діючих банківських установ України з метою отримання інформації про наявність у боржника відкритих рахунків та банківських скриньок.

Постановою від 15.12.2020 за № 63380801 приватним виконавцем накладено арешт на майно, що міститься в сейфовій скриньці № 17, референт договору - 0028 та обмежено доступ боржнику до сейфової скриньки.

Крім того, вимогою № 922 від 15.12.2020 приватний виконавець зобов`язав АТ КБ «ПриватБанк» та Вінницьку філію АТ КБ «ПриватБанк» надати та забезпечити доступ приватному виконавцю до майна, що знаходиться в сейфовій скриньці № 17, референт договору 0028.

16.12.2020 приватним виконавцем разом із представником стягувача здійснено виїзд за місцезнаходженням сейфової скриньки та вручено постанову про арешт майна боржника від №63380801 та вимогу приватного виконавця від 15.12.2020 за № 922 Вінницькій філії АТ КБ «ПриватБанк», про що свідчать відповідні вхідні номера № 5064-ВБ та № 5065-ВБ.

12.01.2021 до приватного виконавця надійшов лист АТ КБ «ПриватБанк» від 23.12.2020 за №20.1.0.0.0/7-201216/2080, відповідно до якого Банк повідомив, що розкриття сейфової скриньки без присутності клієнта здійснюється в порядку, визначеному договором, укладеним між Банком та Клієнтом, невід`ємною частиною якого є Умови та правила надання банківських послуг. Випадки розкриття сейфової скриньки визначені п. 2.8.1.8. Умов, інших випадків розкриття сейфової скриньки без присутності клієнта не передбачено. Розкриття сейфової скриньки за зверненням виконавця можливо лише у порядку, визначеному законодавством на підставі відповідного рішення суду. У зв`язку з цим, Банк не має правових підстав за вимогою виконавця надавати доступ до сейфової скриньки клієнта.

У подальшому, ухвалою від 03.02.2021 у справі № 127/2522/21 Вінницький міський суд Вінницької області відмовив виконавцю у задоволенні подання про примусове проникнення до сейфової скриньки боржника ОСОБА_1 .

Також, на вимогу від 22.03.2021 АТ КБ «ПриватБанк» листом від 06.04.2021 №20.1.0.0.0/7-210325/15621 повідомив приватного виконавця, що сейфова скринька референт договору - 0028, номер скриньки - 17 не належить ОСОБА_1 , остання мала нотаріальну довіреність на користування скринькою, але власником такої не була. В результаті технічного збою працівниками АТ КБ «ПриватБанк» надавалася інформація про наявність у ОСОБА_1 сейфової скриньки.

Крім того, 12.01.2021 приватному виконавцю надійшов лист АТ КБ «ПриватБанк» від № 20.1.0.0.0/7-201221/10085 про виконання постанови від 15.12.2020 № 63380801 про арешт майна боржника.

29.12.2021 до виконавця надійшло повідомлення АТ «СБЕРБАНК» №15926/4/07-2-5 БТ від 21.12.2020 про наявність рахунків боржника, на яких відсутні кошти.

Також, 25.11.2020 приватним виконавцем здійснено виклик ОСОБА_1 для складання та підписання протоколу про адміністративне правопорушення за фактом невиконання вимог постанови про відкриття виконавчого провадження від 11.11.2020 №63594529.

У свою чергу, ОСОБА_1 направила листа, зареєстрованого приватним виконавцем 15.12.2020 за № 247, в якому повідомила про відсутність у неї можливості прибути до м. Києва через запровадження на території України карантину та віднесення боржника до групи ризику. Водночас, боржник повідомила, що під час спілкування з приватним виконавцем нею було надано вичерпну інформацію щодо джерел доходів. Разом із даним листом боржником направлено податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2019 рік.

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 12.01.2021 у справі №760/26843/20 за наслідками розгляду протоколу про адміністративне правопорушення від 02.12.2020 за №2, складеного приватним виконавцем виконавчого органу м. Києва Іванютою І.М., щодо невиконання ОСОБА_1 вимог п. 2 постанови про відкриття виконавчого провадження від 11.11.2020 №63594529, а саме, неподання декларації про доходи та майно боржника в порушення вимог п. 3 ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», ч. 1 ст. 76 Закону України «Про виконавче провадження», закрито провадження по адміністративній справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.188-13КУпАП за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

У даній постанові зазначено, що за наявними у справі доказами суд дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, а саме, умислу на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 188-13 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки згідно наданих пояснень ОСОБА_1 в телефонному режимі повідомляла виконавця, що захворіла на 2019-Ncov (SARS-COV-2), у зв`язку з чим тривалий час проводила лікування, так як отримала ураження легень на 20%, що підтверджується наданими довідками, які містяться в матеріалах справи. Також, згідно наданих пояснень ОСОБА_1 11.12.2020 на адресу виконавця надіслала декларацію про доходи за 2019 рік, що також підтверджується квитанцією про надсилання рекомендованого листа за ШКІ №304, який отримано 14.12.2020. Як зазначив суд, наведене свідчить не на користь тих обставин, що викладені приватним виконавцем Іванютою І.І. у складеному ним протоколі про адміністративне правопорушення, зокрема, щодо наявності умислу у ОСОБА_1 на невиконання законних вимог приватного виконавця, адже задля того, що б ухилятися від виконання законних вимог приватного виконавця, необхідно хоча б бути обізнаним про їх існування і не мати жодних поважних причин на їх невиконання.

Також, з метою повного та своєчасного виконання рішення суду приватним виконавцем було направлено запит до Державної міграційної служби України від 17.06.2021 № 5097 щодо отримання відомостей про видачу документа, що дає право на виїзд з України і в`їзд в Україну на ім`я боржника - ОСОБА_1 та запит до Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 04.08.2021 за № 6255 щодо надання інформації про перетин кордону України боржником ОСОБА_1 .

Листом № 6.3-6684/6-21 від 01.07.2021 Державна міграційна служба України повідомила приватного виконавця про наявність у ОСОБА_1 паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 , виданого 10.01.2018 органом видачі 0511.

Листом від 13.08.2021 № 91-30541/0/15-21-Вих Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України повідомив приватного виконавця про те, що боржник ОСОБА_1 здійснювала перетин кордону України в період з 11.03.2021 по 09.07.2021 та була відсутня на території України загалом 54 днів.

Вказана обставина, на думку приватного виконавця, підтверджує злісне ухилення боржника - ОСОБА_1 від виконання судового рішення, оскільки перебування особи за межами кордону України потребує значних коштів, а залишок несплачених коштів по зведеному виконавчому провадженні становить - 3 344 274,94 грн.

Оцінивши надані приватним виконавцем докази на підтвердження викладених у поданні обставин та підстав для тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні такого подання, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

При цьому, колегія суддів зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно зі ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також, ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Статтею 337 ГПК України унормовано, що тимчасове обмеження фізичної особи - боржника у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як виключний захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Положеннями пункту 1 розділу XIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, передбачено, що у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, що відповідно до Закону підлягає примусовому виконанню, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду за межі України вирішує суд, за місцем виконання відповідного рішення, за поданням державного або приватного виконавця.

Системний аналіз зазначених вище законів свідчить про те, що підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України є факт ухилення боржника від виконання рішення.

Таким чином, наявність в особи невиконаних зобов`язань, покладених на неї судовим рішенням, є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України та зазначений захід є виключним заходом забезпечення виконання судового рішення, застосування якого є правом, а не обов`язком суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Так, за приписами п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження поміж іншого має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Нормами ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що боржник зобов`язаний: утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

Відповідно до роз`яснення Верховного Суду України у листі від 01.02.2013 «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України» однією з підстав для відмови у задоволенні подань, що складає основну частину розглянутих справ, є неповнота вчинення виконавчих дій, відсутність доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов`язань і відомостей про обізнаність боржника щодо наявності відкритого виконавчого провадження та строків його добровільного виконання.

При цьому, поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

З урахуванням вищенаведених норм чинного законодавства, колегія суддів зазначає, що право державного/приватного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду зобов`язань, тобто наявність лише самого зобов`язання не наділяє виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Водночас, відсутність майна та коштів у боржника не свідчить про ухилення останнього від виконання рішення суду, і що саме такий захід як тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України буде ефективним заходом для виконання судового рішення і не порушить визначене ст. 33 Конституції України право на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Разом з цим, ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Зважаючи на це, доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання покладається на державного/приватного виконавця, який ініціює встановлення тимчасового обмеження у виїзді особи за межі України.

Крім того, при розгляді вказаної категорії спорів виконавець повинен довести яким чином обмеження у праві виїзду за межі України боржника забезпечить виконання рішення суду у даній справі.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Однак, як правильно зауважив суд першої інстанції, звернувшись з даним поданням до суду, приватним виконавцем не доведено, що боржник ОСОБА_1 свідомо ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням та має намір вибути за межі України з метою його невиконання.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує доводи боржника про те, що виїзди за межі України мають тимчасовий характер та пов`язані з проходженням лікування, недотримання якого може призвести до негативних наслідків для її здоров`я, що підтверджується наданими до відзиву на апеляційну скаргу доказами на підтвердження таких обставин, зокрема, випискою первинного прийому терапевта від 16.10.2021, випискою з медичної карти стаціонарного хворого, в якій зазначено про необхідність реабілітації закордоном.

З матеріалів зведеного виконавчого провадження, доданих до подання, а також пояснень приватного виконавця, наданих у судових засіданнях в судах першої та апеляційної інстанцій, не вбачається, що як під час розгляду справи №910/1145/19, так і після прийняття відповідного рішення суду відповідачем були вчинені дії, направлені на відчуження рухомого або нерухомого майна з метою невиконання рішення суду від 06.08.2020.

Крім того, як встановлено місцевим господарським судом, джерелами отримання доходів боржником є заробітна плата та пенсія, з яких у примусовому порядку відбувається відрахування коштів на погашення заборгованості.

Також з матеріалів зведеного виконавчого провадження вбачається, що приватним виконавцем було накладено арешт на частки боржника у статутному капіталі ТОВ «Земельний девелопмент», , що становить 39% та складає 282780,00 грн, та на частку в статутному капіталі Малого приватного підприємства «Раміта», , розмір внеску до статутного фонду 380000,00 грн, на які може бути звернуто стягнення, у разі відсутності у боржника іншого рухомого та нерухомого майна.

Судом першої інстанції правомірно враховано правову позицію, викладену Європейським судом з прав людини у рішенні «Стецов проти України» (рішення від 11.05.2021 заява № 5170/15) щодо обмежень, накладених у зв`язку з невиплаченими боргами, відповідно до якої такі заходи можуть бути виправдані лише в тому випадку, якщо вони мають на меті гарантувати стягнення відповідного боргу.

Разом з тим, приватним виконавцем ані під час розгляду подання місцевим господарським судом, ані під час апеляційного провадження у справі не було доведено, що встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України гарантуватиме виконання рішення у справі № 910/1145/19 про стягнення відповідного боргу з огляду на відсутність у боржника рухомого та нерухомого майна, а також пенсійний вік боржника.

Водночас, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що саме лише посилання приватного виконавця на виконання Вальчук О.І. іншого судового рішення, внаслідок встановлення їй тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України не є достатнім обґрунтуванням для встановлення відповідного обмеження та гарантією стягнення боргу в межах даної конкретної справи.

Враховуючи вищевикладене, на переконання суду апеляційної інстанції, приватним виконавцем не доведено, що без застосування до боржника вказаного заходу тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, як заходу для виконання судового рішення, іншими визначеними законом заходи виконати вказане судове рішення та стягнути з боржника на користь стягувача відповідні кошти, виявиться неможливим.

На підставі викладеного, з огляду на фактичні обставини, які встановлено під час розгляду подання приватного виконавця, колегія суддів вважає, що поведінка боржника не свідчить про його ухилення від виконання судового рішення у даній справі, у зв`язку з чим відсутня підстава для застосування виключного примусового заходу у вигляді обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Відповідно до частин 1, 3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтями 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Колегія суддів звертає увагу, що 17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 № 132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України та змінено назву статті 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Верховний Суд у постанові від 11.09.2020 у справі №910/16505/19 висловив правову позицію, відповідно до якої тлумачення змісту статті 79 ГПК України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що надані приватним виконавцем докази на підтвердження необхідності тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника є менш вірогідними аніж докази, надані останнім на спростування вказаних обставин та заявлених вимог приватного виконавця.

З огляду на викладене вище, враховуючи те, що приватним виконавцем належними засобами доказування не доведено факту ухилення боржника від виконання остаточного рішення суду, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає безпідставним застосування до боржника такої міри примусового впливу, як обмеження у праві виїзду за межі України, а відтак, подання приватного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за межі України боржника - ОСОБА_1 до виконання зобов`язань, покладених на неї наказом Господарського суду міста Києва від 10.11.2020 у справі № 910/1145/19, не підлягає задоволенню.

Доводи апелянта про те, що наведена міра може змусити боржника виконати свої зобов`язання за судовим рішенням або віднайти шляхи врегулювання боргового зобов`язання зі стягувачем не знайшли свого підтвердження матеріалами справи.

Частиною 1 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи сторін, викладені в апеляційній скарзі та письмових поясненнях, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення питання про задоволення подання приватного виконавця.

Згідно зі ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що ухвала Господарського суду міста Києва від 09.09.2021 у справі № 910/1145/19 прийнята з правильним застосуванням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала має бути залишена без змін, а апеляційна скарга ТОВ «Земельний девелопмент» - без задоволення.

Судові витрати за перегляд справи у суді апеляційної інстанції, у зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, на підставі ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 253-255, 269, 270, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Земельний девелопмент» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.09.2021 у справі №910/1145/19 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.09.2021 у справі №910/1145/19 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/1145/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Повний текст складено та підписано 29.11.2021.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді М.Г. Чорногуз

Г.А. Кравчук