РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2021Справа № 910/15394/21
Суддя Господарського суду міста Києва Трофименко Т.Ю., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕРВІС-ПОІНТ"

до Фізичної особи-підприємця Нікітіної Катерини Володимирівни

про стягнення 135 569,04 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕРВІС-ПОІНТ" до Фізичної особи-підприємця Нікітіної Катерини Володимирівни про стягнення 135 569,04 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором про реструктуризацію заборгованості б/н від 30.04.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.09.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/15394/21, справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

27.10.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позов.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.11.2021 відзив Фізичної особи-підприємця Нікітіної Катерини Володимирівни у справі № 910/15394/21 повернуто без розгляду.

09.11.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позов.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Ухвала про відкриття провадження у справі № 910/15394/21 була надіслана на адреси сторін рекомендованим листом, що підтверджується поверненням на адресу суду рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення уповноваженим представникам позивача та відповідача.

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.03.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "СЕРВІС-ПОІНТ" (Орендар) та Фізичною особою-підприємцем Нікітіною Катериною Володимирівною (Боржник) укладено договір суборенди № 160, за умовами якого Орендар передає Суборендарю, а Суборендар приймає у строкове платне користування Нежиле Приміщення № 715, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Академіка Вільямса, 19/14, загальною площею 99,70 кв.м. (відповідно до технічного паспорту), надалі - «Приміщення», на умовах визначених даним Договором.

30.04.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "СЕРВІС-ПОІНТ" (кредитор) та Фізичною особою-підприємцем Нікітіною Катериною Володимирівною (боржник) укладено договір про реструктуризацію заборгованості (надалі також - договір), згідно з п. 1.1 у порядку та на умовах, визначених цим Договором, Кредитор та Боржник домовилися про реструктуризацію заборгованості за договором суборенди №160 від 01 березня 2018 року, шляхом надання розстрочки по оплаті частини заборгованості на суму 83 365 (вісімдесят три тисячі триста шістдесят п`ять) гривень 01 копійку на 10 (десять) календарних місяців без відстрочення її погашення.

У п. 2.1 договору визначено, що сторони визнають заборгованість за договором суборенди №160 від 01 березня 2018 року на дату підписання цього Договору становить 103365 (сто три тисячі триста шістдесят п`ять) гривень 01 копійка.

Згідно з п. 2.2 договору, боржник зобов`язується у день підписання цього Договору перерахувати на поточний рахунок Кредитора частину заборгованості у сумі 20000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок. При цьому Боржник зазначає призначення платежу як погашення заборгованості за договором суборенди №160 від 01 березня 2018 року.

Відповідно до п. 2.3 договору, сума заборгованості, що підлягає реструктуризації відповідно до пункту 1.1 цього становить 83365 (вісімдесят три тисячі триста шістдесят п`ять) гривень 01 копійку.

У п. 2.4 договору сторони визначили та погодили між собою наступний графік погашення заборгованості (реструктуризації):

Місяць, в якому здійснюється оплата заборгованостіДата до якої повинна бути сплачена заборгованістьСума боргу що підлягає оплаті, грн
Травень 2021 року10.05.2021 року10420,63
Червень 2021 року10.06.2021 року10420,63
Липень 2021 року10.07.2021 року10420,63
Серпень 2021 року10.08.2021 року10420,63
Вересень 2021 року10.09.2021 року10420,63
Жовтень 2021 року10.10.2021 року10420,63
Листопад 2021 року10.11.2021 року10420,63
Грудень 2021 року10.12.2021 року10420,60

Боржник зобов`язується здійснювати оплату заборгованості згідно графіку визначеного п. 2.4 цього Договору шляхом щомісячного перерахування коштів на банківський рахунок Кредитора рівними частинами, але не менше від суми, що зазначена у графіку погашення заборгованості (реструктуризації). (п. 2.5 договору)

Як вказано у п. 3.1 договору, у випадку не виконання Боржником своїх зобов`язань передбачених п. 2.2 та/або п. 2.5 цього Договору, або у випадку оплати Боржником заборгованості у меншому розмірі, що передбачено та зазначено п. 2.4. цього Договору, Кредитор має право достроково розірвати цей договір в односторонньому порядку, вжити заходів щодо примусового стягнення боргу шляхом подання відповідного позову до суду або передати право вимоги третій стороні без згоди та повідомлення про це Боржника.

У п. 3.2 договору сторони погодили, що за не виконання Боржником своїх зобов`язань передбачених п. 2.2 та/або п. 2.5 цього Договору, або у випадку оплати Боржником заборгованості у меншому розмірі, що передбачено та визначено п. 2.4. цього Договору, Боржник сплачує на користь Кредитора штраф у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.

Відповідно до п. 3.3 договору, у випадку не виконання Боржником своїх зобов`язань передбачених п. 2.2 та/або п. 2.5 цього Договору, або у випадку оплати Боржником заборгованості у меншому розмірі, що передбачено та визначено п. 2.4. цього Договору, Кредитор має право на власний розсуд застосувати до Боржника та нарахувати йому для оплати штрафні фінансові санкції на непогашену за цим Договором суму заборгованості, а саме: неустойку, у розмірі подвійної облікової ставки НВУ, яка діяла на момент прострочення за кожний день прострочення платежу, та/або 3 % (три проценти) річних, та/або інфляційні втрати, на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України. В цьому випадку строк позовної давності Сторони будуть застосовувати в 3 (три) роки.

Договір набирає чинності з дати його підписання Сторонами і діє до повного виконання своїх зобов`язань Боржником, але не довше ніж до « 10» грудня 2021 року. (п. 6.1 договору)

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 16 та 26 квітня 2021 року відповідач сплатив за договором 20 000,00 грн, однак надалі не здійснював оплат на користь позивача, у зв`язку з чим у відповідача утворився борг перед позивачем у розмірі 83 365,01 грн. Окрім того, у зв`язку з простроченням відповідача позивач нарахував та заявив до стягнення 3% річних у розмірі 870,19 грн, інфляційні у розмірі 1333,84 грн, а також штраф у розмірі 10 000,00 грн за кожен випадок несплати частини заборгованості до 10.05.2021, до 10.06.2021, до 10.07.2021, до 10.08.2021, до 10.09.2021, а загалом 50 000,00 грн штрафу.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач зазначає, що всупереч п. 4.1 договору позивач не вчинив обов`язкових дій для вирішення спору в досудовому порядку. Крім того, п. 3.2 договору не передбачено право позивача притягувати відповідача до відповідальності за кожний факт порушення.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як встановлено судом з пояснень позивача, не спростованих відповідачем, на виконання п. 2.2 договору 16.04.2021 та 26.04.2021 відповідач сплатив позивачу 20 000,00 грн.

Надалі відповідач, в порушення взятих на себе зобов`язань та всупереч встановленому у п. 2.4 договору графіку погашення заборгованості у розмірі 83 365,01 грн, сплату заборгованості не здійснював.

За твердженнями позивача, станом на дату подання позовної заяви борг відповідача перед позивачем становить 83 365,01 грн.

Водночас, суд звертає увагу, що у п. 2.4 договору сторони погодили графік погашення заборгованості, за яким відповідач зобов`язався сплачувати до 10 числа щомісячно з травня по грудень 2021 року частину суми боргу.

Оскільки на момент прийняття рішення настав строк погашення платежів за графіком за період з травня по листопад 2021 року, а належних та достатніх доказів відповідно до статей 76, 77 ГПК України на підтвердження їх сплати відповідачем не надано, то з останнього підлягає стягненню борг у розмірі 72 944,41 грн.

При цьому, оскільки строк виконання відповідачем зобов`язань із здійснення платежу за грудень 2021 року у сумі 10 420,60 грн (до 10.12.2021) а ні на момент звернення позивача до суду а ні на момент вирішення спору не настав, то суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у цій частині як передчасних.

Разом з тим, суд звертає увагу, що у п. 3.1 договору передбачено, що у випадку не виконання Боржником своїх зобов`язань передбачених п. 2.2 та/або п. 2.5 цього Договору, або у випадку оплати Боржником заборгованості у меншому розмірі, що передбачено та зазначено п. 2.4. цього Договору, Кредитор має право достроково розірвати цей договір в односторонньому порядку, вжити заходів щодо примусового стягнення боргу шляхом подання відповідного позову до суду або передати право вимоги третій стороні без згоди та повідомлення про це Боржника.

Отже, вказаним положенням договору передбачено послідовність дій кредитора для стягнення усієї суми боргу, що передбачає насамперед розірвання договору, чого у даному випадку здійснено не було, оскільки матеріали справи не містять цьому доказів.

За наведених обставин суд зазначає, що відповідач порушив свої зобов`язання за договором, не здійснив погашення заборгованості у встановлений строк, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість перед позивачем у розмірі 72 944,41 грн, факт існування якої належним чином доведений та відповідачем не спростований.

Отже, за наведених обставин суд доходить висновку, що позовні вимоги про стягнення основного боргу підлягають частковому задоволенню на суму 72 944,41 грн.

Крім того, позивач також заявив до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 870,149 грн та інфляційні у розмірі 1333,84 грн.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Сторони договору можуть зменшити або збільшити передбачений законом розмір процентів річних. (п.п. 4.1, 4.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013).

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). (п.п. 3.1, 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства

Дослідивши розрахунок 3% річних за період прострочення з 10.05.2021 по 15.09.2021, суд зазначає, що позивачем неправомірно здійснено нарахування відсотків річних на підсумкову суму заборгованості у розмірі 83 365,01 гн з 10.05.2021, а не за прострочення кожного чергового платежу.

Отже, виходячи з графіку погашення заборгованості та визначеного позивачем періоду з 10.05.2021 по 15.09.2021, 3% річних підлягають розрахунку та стягненню за порушення сплати кожного чергового платежу, починаючи з 10.05.2021 та закінчуючи 10.09.2021, тобто, з 10.05.2021 по 15.09.2021, з 10.06.2021 по 15.09.2021, з 10.07.2021 по 15.09.2021, з 10.08.2021 по 15.09.2021 та з 10.09.2021 по 15.09.2021, що, за розрахунком суду, загалом становить 289,50 грн.

Дослідивши розрахунок інфляційних за період прострочення з травня по липень 2021 року, суд зазначає, що позивачем так само неправомірно здійснено нарахування інфляційних на підсумкову суму заборгованості у розмірі 83 365,01 гн з травня 2021 року, а не за прострочення кожного чергового платежу.

Отже, виходячи з графіку погашення заборгованості та визначеного позивачем періоду з 10.05.2021 по 31.07.2021, інфляційні підлягають розрахунку та стягненню за порушення сплати кожного чергового платежу, починаючи з 10.05.2021 та закінчуючи 10.07.2021, тобто, з 10.05.2021 по 31.07.2021, з 10.06.2021 по 31.07.2021, з 10.07.2021 по 31.07.2021, що, за розрахунком суду, загалом становить 208,86 грн.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення штраф у загальному розмірі 50 000,00 грн на підставі п. 3.2 договору.

За змістом частини першої та другої статті 217 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Положеннями статті 218 Господарського кодексу України визначено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання, а саме невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності.

Відповідно до частини першої статті 230 Господарського кодексу України учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

Згідно із частиною четвертою статті 231 Господарського кодексу України розмір штрафних санкцій встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У п. 3.2 договору сторони погодили, що за не виконання Боржником своїх зобов`язань передбачених п. 2.2 та/або п. 2.5 цього Договору, або у випадку оплати Боржником заборгованості у меншому розмірі, що передбачено та визначено п. 2.4. цього Договору, Боржник сплачує на користь Кредитора штраф у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.

Позивач нарахував та заявив до стягнення штраф у розмірі 10 000,00 грн за кожен випадок несплати частини заборгованості до 10.05.2021, до 10.06.2021, до 10.07.2021, до 10.08.2021, до 10.09.2021, а загалом у сумі 50 000,00 грн, вважаючи, що відповідач допустив 5 самостійних господарських правопорушень, за кожне з яких має сплатити встановлений у договорі розмір штрафу.

Однак, за переконанням суду, стягнення штрафу за прострочення виконання зобов`язання зі сплати кожного чергового платежу є подвійною відповідальністю за порушення зобов`язання, оскільки відповідач вчинив єдине порушення, яке полягає в простроченні виконання зобов`язання за договором, яким саме і передбачено єдину суму штрафу у розмірі 10 000,00 грн.

Суд наголошує, що зі змісту п. 3.2 договору і випливає вказаний висновок суду, оскільки формулювання «за невиконання Боржником своїх зобов`язань передбачених п. 2.2 та/або п. 2.5 цього Договору» слід тлумачити як зобов`язання зі сплати коштів у сукупності, незважаючи на їх суму та період, а не за кожний випадок порушення зобов`язання.

Одночасне стягнення штрафу за прострочення виконання зобов`язання за кожним випадком несплати чергового платежу є подвійним стягненням штрафу за несвоєчасне виконання зобов`язання, що не узгоджується з приписами статті 61 Конституції України, згідно з якою ніхто не може бути двічі притягнутий до відповідальності одного виду.

Тому є обґрунтованими та підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача штрафу за невиконання боржником своїх зобов`язань за договором у розмірі 10 000,00 грн; у решті штрафу слід відмовити.

При цьому, заперечення відповідача щодо порушення позивачем досудового порядку врегулювання спору не спростовують виникнення у нього обов`язку з повернення коштів позивачу, оскільки законом не встановлений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору, що виник між сторонами. При цьому, передбачений договором порядок вирішення спорів передусім шляхом переговорів не позбавляє позивача можливості може реалізувати своє право на звернення до суду із відповідним позовом, оскільки відповідно до рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий; можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб`єктом правовідносин інших засобів правового захисту; держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту.

Разом з тим суд звертає увагу, що відповідач не був позбавлений права погасити заборгованість в ході провадження у цій справі.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Нікітіної Катерини Володимирівни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕРВІС-ПОІНТ" (вул. Ломоносова, 58-А, м. Київ, 03139, ідентифікаційний код 40782610) борг у розмірі 72 944,41 грн, 3 % річних у розмірі 289,50 грн, інфляційні у розмірі 208,86 грн, штраф у розмірі 10 000,00 грн та судовий збір у розмірі 1397,19 грн.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 29.11.2021.

Суддя Т. Ю. Трофименко