РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.10.2021Справа № 910/17465/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Ягічевої Н.І., за участі секретаря судового засідання Гарашко Т.В., розглянувши у судовому засіданні матеріали справи

за позовом Комунального підприємства "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Голосіївського району м. Києва" (пр. Науки, 53, Київ 03083, )

до Приватного акціонерного товариства "Українська Пожежно-Страхова Компанія" (вул. Кирилівська, буд.40, Київ,04080, )

про стягнення 46 829, 51 грн та визнання правочину недійсним в частині

Представники учасників справи: згідно протоколу судового засідання

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Голосіївського району м. Києва" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Українська Пожежно-Страхова Компанія" (далі - відповідач) про стягнення 46 829, 51 грн та визнання правочину недійсним в частині.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач відмовився виплатити страхове відшкодування за договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників або користувачів майна Серії 220/01 №95-603-1123 (далі - договір) внаслідок настання страхової події за участю власника автомобіля "Мерседес Спринтер" д.н.з. НОМЕР_1 , у зв`язку з чим з відповідача підлягає стягненню сума страхового відшкодування у розмірі 45 000, 00 грн та 1829, 51 грн штрафних санкцій, також позивачем заявлено вимогу про визнання недійсним частини правочину, а саме - підпункту 4.2.3. пункту 4.2. договору, з огляду на його невідповідність п. 4.2. договору та вимогам ч. 1 та 5 ст. 203 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.12.2020 вказану позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк та спосіб усунення недоліків позовної заяви.

16.12.2020 до відділу діловодства суду представником позивача подано заяву про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.12.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.03.2021, на підставі ч. 11 ст. 176 Господарського процесуального кодексу України позовну заяву Комунального підприємства "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Голосіївського району м. Києва" залишено без руху, надано позивачу строк та встановлено спосіб усунення недоліків.

У встановлений судом строк представником позивача подано заяву про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.05.2021 продовжено розгляд справи №910/17465/20.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.06.2021 постановлено здійснювати розгляд справи №910/17465/20 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 07.07.2021.

У підготовчому засіданні 07.07.2021 судом оголошено про відкладення підготовчого засідання на 04.08.2021.

У підготовчому засіданні 04.08.2021 суд, у відповідності до частини 4, 5 статті 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про закриття підготовчого провадження і призначення справи до розгляду по суті на 02.09.2021.

Судове засідання, призначене на 02.09.2021, не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Ягічевої Н.І. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.09.2021 розгляд справи по суті призначено на 23.09.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.09.2021 відкладено розгляд справи по суті на 07.10.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.10.2021 відкладено розгляд справи по суті на 28.10.2021.

У судовому засіданні 28.10.2021 представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити.

В свою чергу, відповідач взагалі в судові засідання не з`являвся, хоча про час, місце та дату розгляду справи повідомлявся належним чином.

Так, відповідно до ч. 11 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з ч. 4 ст. 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвали суду про повідомлення про дату, час та місце розгляду справи були направлені судом рекомендованими листами з повідомленнями про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: вул. Кирилівська, буд. 40, Київ, 04080, та були вручені відповідачу, про що свідчать наявні в матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення.

Разом з цим суд зазначає, що у відповідності до вимог Господарського процесуального кодексу України, відповідачу був встановлений строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Втім відповідач у визначений законом строк не подав ні відзиву на позовну заяву, ні клопотання про продовження строку на його подання.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у встановлений строк не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, Господарський суд міста Києва.

ВСТАНОВИВ:

10.05.2015 між Комунальним підприємством "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Голосіївського району м. Києва" (далі - позивач; страхувальник) та Приватним акціонерним товариством "Українська Пожежно-Страхова Компанія" (далі - відповідач; страховик) укладено договір добровільного страхування цивільної відповідальності власників або користувачів майна серії 220/01 №95-603-1123 (далі - договір), за умовами якого страхувальник зобов`язується сплатити страховий платіж та виконувати інші умови договору, а страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування в порядку і на умовах, визначених договором та Правилами добровільного страхування відповідальності перед третіми особами (іншої, ніж передбачена пунктами 12-14 статті 6 Закону України "Про страхування"), затверджених Головою Правління АТ "УПСК" 31.03.2009, та зареєстрованих Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України 07.05.2009 №1590303.

Предметом договору є майнові інтереси, що не суперечать закону і пов`язані з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди фізичній особі або її майну, а також шкоди заподіяної майну юридичної особи. (п. 2.1. договору).

Страховим випадком за договором є настання цивільної відповідальності страхувальника за заподіяння шкоди в період дії договору страхування: майну третіх осіб (п. 4.1.1. договору).

Випадок визнається страховим за наявності наступних ознак:

Випадок відбувся внаслідок (має місце причинно-наслідковий зв`язок) дії чи бездіяльності страхувальника, пов`язаної з володінням, користуванням чи розпорядженням майном (п. 4.2.1. договору).

Подія, що стала підставою для подання вимог, мала місце під час дії договору (п. 4.2.2. договору).

Вимоги щодо відшкодування шкоди пред`явлені страхувальнику протягом строку дії договору (п. 4.2.3. договору).

Факт завдання шкоди страхувальником та її розмір є обґрунтованими та доведеними (п. 4.2.4. договору).

Третіми особами пред`явлено вимоги щодо відшкодування заподіяної страхувальником шкоди на підставі норм законодавства України (п. 4.2.5. договору).

Наявність вини страхувальника в завданні шкоди (п. 4.2.6. договору).

Розмір страхової суми за цим договором становить 800 000, 00 грн (п. 5 договору).

Страхова сума за одним страховим випадком - 80 000, 00 грн (п. 5.1. договору).

Страхова сума за одним страховим випадком розподіляється наступним чином: за шкоду, заподіяну майну третіх осіб - 60% від страхової суми, вказаної в п. 5.1. договору (п. 5.2.1. договору); за шкоду життю та здоров`ю третіх осіб - 40% від страхової суми, вказаної в п. 5.1. договору (п. 5.2.2. договору).

Строк дії договору з 00:00 год. 13.08.2015 до 24:00 год 12.08.2016 (п. 10.1, 10.2 договору).

Пунктом 11.32. договору погоджений обов`язок страховика після одержання всіх необхідних документів, які підтверджують настання відповідальності страхувальника перед третіми особами - виплатити страхувальнику (за його заявою) страхове відшкодування в порядку та в строк, який передбачено договором або відшкодувати у формі, погодженій сторонами.

14.10.2015 за адресою пр-т 40-річчя Жовтня, 15, м. Київ сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП): автомобіль "Мерседес Спринтер" д.р.н. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 наїхав на люк оглядового колодязя, що призвело до пошкодження автомобіля зазначеного автомобіля.

15.10.2015 позивач звернувся до відповідача з повідомленням №848 про настання вказаної ДТП.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 22.05.2019 у справі №752/10042/18, залишеного без змін Постановою Київського апеляційного суду від 13.01.2020 позов ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Голосіївського району м. Києва треті особи: ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства "Українська Пожежно-Страхова Компанія" про відшкодування матеріальної шкоди задоволено, присуджено до стягнення з Комунального підприємства "Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Голосіївського району м. Києва" - на користь ОСОБА_2 , - матеріальну шкоду в сумі 117 681 грн. 61 коп., судовий збір в розмірі 1194 грн. 82 коп., та витрати, пов`язані із проведенням звіту в сумі 1800 грн. 00 коп., а всього суму в розмірі - 120 676 грн. 43 коп.

23.06.2020 позивач звернувся до відповідача з заявою вих. №535 у якій просив на підставі договору страхування від 10.05.2015 серії 220/01 №95-603-1123 виплатити страхове відшкодування у зв`язку з настанням вищевказаної страхової події.

30.06.2020 позивачем також направлено відповідачу доповнення №548 до заяви про страхове відшкодування від 23.09.2020, у якій зазначено, що ДТП сталося в період дії договору, але покладення вини за ДТП на ШЕУ Голосіївського району сталося лише у 2017 році згідно постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 07.07.2017 у справі №752/10042/18, отже деякі пункти договору не могли бути виконані через затягнуте встановлення винуватців ДТП.

10.09.2020 відповідач направив лист позивачу №2778/18, у якому повідомив про відмову у виплаті страхового відшкодування з огляду на відсутність однієї з обов`язкових ознак, передбачених п. 4.2. договору страхування, для визнання вказаної події страховим випадком.

Водночас, позивач, не погоджуючись із прийнятим відповідачем рішенням про відмову у виплаті страхового відшкодування, вважає, що підпункт 4.2.3. пункту 4.2. договору включений відповідачем у договір при вчиненні правочину без додержання вимог закону, а тому відповідно до положень ст. 215 Цивільного кодексу України ця частина правочину є недійною.

Позивач зазначає, що в даному випадку мають місце обставини встановлення настання цивільної відповідальності страхувальника за заподіяння шкоди в період дії договору страхування, які виникли послідовно і не могли бути встановлені в період дії договору, таким чином сукупність усіх вимог за шкоду, нанесену у ДТП та обставин щодо встановлення ДТП як страхового випадку є одним страховим випадком.

Відтак, у зв`язку з протиправною, на думку позивача, відмовою відповідача у виплаті страхового відшкодування позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним підпункту 4.2.3. пункту 4.2. договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників або користувачів майна серії 220/01 №95-603-1123 від 10.05.2015 та стягнення 46 829, 51 грн страхового відшкодування.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов таких висновків.

За приписами частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтями 626, 627 вказаного Кодексу передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором страхування, а згідно з частиною 1 статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Умови чинності правочинів встановлені статтею 203 Цивільного кодексу України, а саме: законність змісту правочину, наявність у сторін необхідного обсягу цивільної дієздатності, наявність об`єктивно вираженого волевиявлення учасника правочину, його адекватність внутрішній волі, відповідність форми вчиненого правочину вимогам закону, спрямованість волі учасників правочину на реальне досягнення обумовленого ним юридичного результату.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі судового рішення.

Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.07.2021 у справі №911/2768/20, від 30.06.2021 у справі №910/3140/19.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч. 1. ст. 217. Цивільного кодексу України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Отже, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, вирішуючи спори про визнання угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Втім, під час розгляду даної справи позивачем не доведено, а судом не встановлено обставин, з якими закон пов`язує недійсність спірного пункту договору.

Так, за змістом ст. 982 Цивільного кодексу України однією з істотних умов договору страхування є страховий випадок.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України "Про страхування", страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Отже, сторони під час укладення договору страхування в праві самостійно погоджувати як конкретні події, що визнаються страховим випадком, так і окремі підстави для визнання події страховим випадком.

Умовами підпункту 4.2.3. пункту 4.2. договору сторони встановили, що випадок визнається страховим за наявності тієї обставини, що вимоги щодо відшкодування шкоди пред`явлені страхувальнику протягом строку дії договору.

Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у наданій сторонам можливості за взаємною згодою визначати умови такого договору, змінювати ці умови також за взаємною згодою або утримуватись від пропозицій про їх зміну.

Отже, сторони на власний розсуд визначили умову визнання події страховим випадком - вимоги щодо відшкодування шкоди пред`явлені страхувальнику протягом строку дії договору.

Згідно зі статтею 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Водночас, нормами ст. 26 Закону України "Про страхування" передбачено, що підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є: 1) навмисні дії страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на дії, пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, в стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації. Кваліфікація дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, встановлюється відповідно до чинного законодавства України; 2) вчинення страхувальником - фізичною особою або іншою особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного кримінального правопорушення, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку; 4) отримання страхувальником повного відшкодування збитків за майновим страхуванням від особи, винної у їх заподіянні; 5) несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) інші випадки, передбачені законом.

Умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить закону.

Пунктом 10.2 договору сторони погодили, що строк дії договору - до 24:00 год 12.08.2016, в той же час позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування лише 23.06.2020.

При цьому, суд не приймає до уваги доводи позивача щодо встановлення його вини внаслідок ДТП, яка сталася 14.10.2015, у справі №752/10042/18 лише 13.01.2020 згідно постанови Київського апеляційного суду та неможливості у зв`язку з цим виконання деяких пунктів договору, позаяк за змістом укладеного між сторонами договору обов`язок страховика виплатити страхове відшодування відсутній, якщо вимоги щодо відшкодування шкоди пред`явлені страхувальнику після закінчення строку дії договору у будь-якому випадку, тобто встановлення вини позивача у судовому порядку не є відкладальною обставиною у розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України.

Відтак, з урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що позивач звернувся до відповідача із вимогами про виплату страхового відшкодування після закінчення дії договору, та умовами п.п. 4.2.3. п. 4.2. договору сторони погодили, що випадок визнається страховим за наявності тієї обставини, що вимоги щодо відшкодування шкоди пред`явлені страхувальнику протягом строку дії договору, відмова відповідача у виплаті страхового відшкодування позивачу була правомірною, такою що відповідає умовам договору та вимогам чинного законодавства, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивачем під час розгляду справи не надано суду належних та допустимих доказів на спростування обставин, які стали підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування, які і не доведено підстав для визнання недійсним спірного пункту договору.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. 86, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

У зв`язку з перебуванням судді Ягічевої Н.І. у відпустці підписання повного тексту рішення здійснюється після виходу судді з відпустки.

Повний текст рішення складено та підписано 24.11.2021

Суддя Наталія ЯГІЧЕВА