УХВАЛА

25 листопада 2021 року

м. Київ

Справа № 910/5172/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Малашенкової Т.М. (головуючий), Бенедисюка І.М., Колос І.Б.,

розглянувши заяву Компанії "Тровелко Холдінгз Лімітед" (далі - Компанія "Тровелко Холдінгз Лімітед", компанія, заявник)

про ухвалення додаткового рішення

у справі № 910/5172/19

за позовом ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач)

до Національного банку України (далі - НБУ), Акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" (далі - АТ "ПриватБанк")

про визнання недійсними договорів,

ВСТАНОВИВ:

Компанія "Тровелко Холдінгз Лімітед" 03.11.2021 через "Скриню" Верховного Суду звернулася до Верховного Суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі №910/5172/19, яка зареєстрована канцелярією Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду та передана судді - доповідачу 18.11.2021.

Відповідно до протоколу передачі судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) раніше визначеному складу суду від 18.11.2021 для розгляду заяви у справі № 910/5172/19 визначено колегію суддів у складі: Малашенкової Т.М. - головуючий, Бенедисюка І.М., Булгакової І.В.

Розпорядженням заступника керівника апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 18.11.2021 у зв`язку з перебуванням судді Булгакової І.В. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 910/5172/19, відповідно до якого визначено склад колегії суддів: Малашенкова Т.М. (головуючий), Бенедисюк І.М., Колос І.Б.

У відповідності до вищевказаної заяви, заявник просить ухвалити додаткове рішення про розподіл судових витрат та про повернення Компанії "Тровелко Холдінгз Лімітед" судового збору, сплаченого за подання заяви про роз`яснення ухвали Верховного Суду від 18.10.2021 у справі № 910/5172/19; викликати учасників справи в судове засідання для ухвалення додаткового рішення.

Зважаючи на зміст поданої заяви Компанія "Тровелко Холдінгз Лімітед" про ухвалення додаткового рішення у справі №910/5172/19, оцінюючи дії заявника у контексті статей 2, 43, 233, 244 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), статті 7 Закону України "Про судовий збір" у їх сукупності з обставинами справи, дійшов до висновку про залишення її без розгляду, з огляду на таке.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.06.2020 у справі №910/5172/19 позовні вимоги задоволено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Компанія звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просила змінити рішення Господарського суду міста Києва від 19.06.2020 у справі №910/5172/19 в його мотивувальній частині, шляхом її доповнення мотивуванням щодо недійсності усіх забезпечувальних договорів до кредитного договору №19 від 03.03.2019, в тому числі договору іпотеки №38 від 30.05.2014 та додаткового договору №1 до нього від 25.09.2015, які були укладені з Компанією, з підстав недійсності основного зобов`язання.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.05.2021 апеляційну скаргу Компанії на рішення Господарського суду міста Києва від 19.06.2020 у справі №910/5172/19 залишено без руху, та в подальшому ухвалою цього суду від 02.06.2021 апеляційну скаргу Компанії на рішення Господарського суду м. Києва від 19.06.2020 у справі № 910/5172/19 з доданими матеріалами повернуто заявнику.

Компанія 04.06.2021 (згідно з відбитком штампу вхідної кореспонденції Північного апеляційного господарського суду) через Північний апеляційний господарський суд звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просила, зокрема скасувати ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 02.06.2021 у справі №910/5172/19 та направити справу №910/5172/19 на новий розгляд до апеляційного господарського суду.

Постановою Верховного Суду від 22.09.2021 касаційну скаргу Компанії задоволено; скасовано ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 02.06.2021 у справі №910/5172/19, а справу передано на розгляд до суду апеляційної інстанції. Верховний Суд, також відзначає, що ним у постанові від 22.09.2021 розглянуто питання щодо розподілу судових витрат у справі, про що зазначено у пункті 9.1. цієї постанови.

На розгляд Суду 01.10.2021 надійшла заява Компанії про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат зі сплати судового збору за подачу касаційної скарги на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 02.06.2021 у справі №910/5172/19.

Ухвалою Верховного Суду від 18.10.2021 відмовлено Компанії "Тровелко Холдінгз Лімітед" у задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення у справі №910/5172/19. Верховний Суд звертає увагу, що зі змісту даного судового рішення однозначно вбачається правила застосування статей 129, 244 ГПК України у контексті порядку розподілу судових витрат. Так, зокрема, Верховний Суд висловив таке: «порядок розподілу судових витрат визначено статтею 129 ГПК України. Частиною 14 зазначеної статті встановлено, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Із наведених норм вбачається, що тільки в разі зміни рішення або ухвалення нового, відповідний суд змінює розподіл судових витрат. У інших випадках розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами саме розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат. Таким чином, суд касаційної інстанції, здійснює новий розподіл судових витрат у справі лише у тому разі, коли ним змінюється рішення або ухвалюється нове.»

Компанія 22.10.2021 через "Скриню" Верховного Суду знову звернулася до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду із заявою про роз`яснення ухвали Верховного Суду від 18.10.2021 у справі № 910/5172/19.

У відповідності до вищевказаної заяви, заявник просив роз`яснити, чи мав на увазі суд касаційної інстанції, постановивши ухвалу від 18.10.2021 у справі №910/5172/19, що при задоволені касаційної скарги, скасуванні ухвали суду апеляційної інстанції та направленні матеріалів справи на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду, судові витрати розподілу не підлягають, а судовий збір поверненню не підлягає.

Ухвалою Верховного Суду від 29.10.2021 у справі №910/5172/19 відмовлено Компанії "Тровелко Холдінгз Лімітед" у задоволенні заяви про роз`яснення ухвали Верховного Суду від 18.10.2021 у справі № 910/5172/19. Зі змісту даної ухвали також беззаперечно вбачається, що Верховний Суд зазначив щодо правил розподілу судових витрат, який, зокрема здійснюється у справі лише у тому разі, коли ним змінюється рішення або ухвалюється нове.

Окремо Верховний Суд відзначає, що і в ухвалі від 18.10.2021 і в ухвалі від 29.10.2021 Суд звертав увагу заявника, що дії, направлені на подання клопотань (заяв) для вирішення питань, які вже вирішено судом та затягування судового процесу можуть бути визнані Судом як зловживання процесуальними правами з наступним застосуванням санкцій за такі дії, передбачені главою 9 розділу І ГПК України.

Верховний Суд констатує, що провадження у справі № 910/5172/19 за позовом ОСОБА_1 до НБУ та АТ КБ "Приватбанк" про визнання недійсними договорів відкрито у 2019 році та станом на листопад 2021 року, тобто майже протягом 2 років, спір у даній справі не вирішений, остаточне рішення у справі не прийнято.

При цьому, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи за практикою ЄСПЛ є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (справа "Смірнова проти України", заява N 36655/02, рішення від 08.11.2005, пункти 66, 69). Нездатність суду ефективно протидіяти зловживанням особи, яка взагалі не є учасником справи, тим більше може призвести до порушення частини 1 статті 6 даної Конвенції.

Так, за змістом частини першої статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 244 ГПК України Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Верховний Суд наголошує, що перелік підстав, за наявності яких суд може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення до рішення, прийнятого по суті спору, передбачений приписами частини першої статті 244 ГПК України і є вичерпним.

Крім того, Верховний Суд вважає за необхідне зазначити про те, що відповідно до частини другої статті 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Закон України "Про судовий збір" визначає правові засади справляння судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору, зокрема, у статті 7 цього Закону визначено загальний порядок повернення судового збору.

Статтею 7 Закону України "Про судовий збір" визначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі:

1) зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом;

2) повернення заяви або скарги;

3) відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі;

4) залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням);

5) закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Даний перелік умов, за яким сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила є вичерпним.

Отже, приписами статті 7 Закону України "Про судовий збір" та ГПК України не передбачено повернення судового збору за клопотанням особи, яка його сплатила у разі відмови у задоволенні заяви, зокрема про роз`яснення судового рішення, а тому в даному випадку відсутні правові підстави для повернення судового збору.

Також, приписами статті 244 ГПК України, яка визначає підстави для ухвалення додаткового рішення у справі, не врегульовано питання щодо повернення з Державного бюджету України судового збору, сплаченого за подання заяви про роз`яснення судового рішення, за результатом розгляду якої було відмовлено у її задоволенні, а тому правові підстави для ухвалення додаткового рішення у справі № 910/5172/19 в порядку статті 244 ГПК України відсутні.

Верховний Суд звертає увагу, що процесуальним законом вимагається та забезпечується належна поведінка сторони в господарському суді, що також кореспондує суб`єктивному процесуальному праву суду. Адже, правовідносини суду з кожним учасником процесу підпорядковані досягненню головної мети - ухваленню законного та обґрунтованого рішення, а також створенню особам, що беруть участь у справі, процесуальних умов для забезпечення захисту їх прав і так само прав та інтересів інших осіб.

Згідно з частиною першою статті 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Верховний Суд наголошує, що господарський процесуальний обов`язок сторони - це належна поведінка сторони в господарському судочинстві, що вимагається та забезпечується процесуальним законом, а також кореспондує суб`єктивному процесуальному праву суду.

Принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб. Зловживання правом - це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право (аналогічна позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 910/1873/17).

Залежно від конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, спрямованих на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення (пункт 1 частини другої статті 43 ГПК України).

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що це - роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див. рішення Суду у справі Шульга проти України, no. 16652/04, від 02.12.2010), і запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі є завданням саме державних органів (див. рішення названого Суду у справі Мусієнко проти України, no. 26976/06, від 20.01.2011).

Виходячи з аналізу положень статті 2 ГПК України, на господарське судочинство покладено обов`язок забезпечення розумності строків розгляду справ, а на сторони - неприпустимість зловживання процесуальними правами. Крім того, виходячи з аналізу статті 5 ГПК України, звернення до господарського суду повинно мати ефективний спосіб захисту порушених прав.

Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції", рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Як вказано вище, Компанія "Тровелко Холдінгз Лімітед" не вперше звертається до Суду із відповідними заявами. Верховний Суд приймає до уваги право особи звернутися до суду з відповідною заявою. Водночас, Верховний Суд констатує, що ним в ухвалах по цій справі однозначно висловлено висновки щодо правил/порядку вирішення питань щодо судових витрат.

Зазначена заява, з огляду на вказані вище обставини та міркування, має очевидно штучний характер, адже Верховний Суд вже висловлював висновки щодо застосування, зокрема статей 244, 129 ГПК України щодо вирішення питань щодо судового збору саме в цій справі. Отже, дотримуючись балансу між правом особи на звернення до суду та неприпустимістю зловживання процесуальними правами, доходить до висновку, що дії заявника суперечать завданню господарського судочинства, адже вчиняються дії, які спрямовані на безпідставне затягування розгляду справи, в тому числі поданої ним же апеляційної скарги. Очевидно, що метою її подання є надсилання матеріалів справи до суду касаційної інстанції, що призводить до безпідставного затягування розгляду справи, провадження якої відкрито у 2019 році, та неможливості своєчасного ухвалення остаточного судового рішення по суті спору. Суд не може допускати, щоб формальне право на звернення до суду з завідомо безпідставною заявою Компанії переважало над правом сторін щодо своєчасного розгляду справи.

За таких обставин, подання Компанією "Тровелко Холдінгз Лімітед" заяви про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/5172/19, Суд визнає зловживанням процесуальними правами, що спрямоване на свідоме, невиправдане затягування судового процесу, яке можна кваліфікувати через критерій відсутності серйозного законного інтересу, тобто легітимного прагнення до отримання певних переваг, передбачених процесуальним законом.

Отже, такі дії Компанії "Тровелко Холдінгз Лімітед" є зловживанням процесуальними правами відповідно до статті 43 ГПК України.

Відповідно до частини третьої статті 43 ГПК України якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Статтею 131 ГПК України передбачено, що заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених в суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Враховуючи необхідність забезпечення розумних строків розгляду справи № 910/5172/19, беручи до уваги у сукупності вищевказане, з огляду на конкретні дії заявника як подання безпідставної заяви про ухвалення додаткового рішення у справі, Верховний Суд дійшов висновку, що адекватним процесуальним наслідком такого зловживання процесуальними правами з боку Компанії в порядку частини третьої статті 43 Господарського процесуального кодексу України є залишення заяви Компанії "Тровелко Холдінгз Лімітед" про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/5172/19 без розгляду.

Керуючись статтями 43, 131, 234, 235, 243, 314 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Визнати подання заяви Компанією "Тровелко Холдінгз Лімітед" про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/5172/19 зловживанням процесуальними правами.

2. Заяву Компанії "Тровелко Холдінгз Лімітед" про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/5172/19 залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова

Суддя І. Бенедисюк

Суддя І. Колос