ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

22 листопада 2021 року, м. Херсон, справа № 923/1519/21

Господарський суд Херсонської області у складі судді Закуріна М. К., розглянувши заяву Фермерського господарства «Пламя» про забезпечення позову,

у с т а н о в и в:

19.11.2021 ФГ «Пламя» подало до суду заяву до подачі позову про його забезпечення шляхом накладення арешту на земельні ділянки з кадастровими номерами: :03:001:0353 площею 2 га; :03:001:0191 площею 2 га; :03:001:0355 площею 2 га; :03:001:03543 площею 2 га та :03:001:0341 площею 2 га.

У якості обґрунтування заяви ФГ «Пламя» зазначило, що спірні земельні ділянки знаходяться у його користуванні, проте Тавричанська сільська рада намагається передати їх у користування іншим особам, що значно ускладнить відновлення порушених прав у випадку такої передачі.

Крім викладеного з матеріалів заяви слідує, що відповідно до Державного акту на право постійного користування землею від 27.03.2000 ОСОБА_1 передана у користування для ведення фермерського господарства земельна ділянка, площею 50,3 га.

Розглянувши подану заяву суд вважає, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно зі статтею 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пункту частини 1 статті 137 ГПК України позов може забезпечуватися накладенням арешту на майно.

У пункті 20 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 03.12.2018 у справі № 916/1040/18 Суд надав правові висновки стосовно застосування наведених правових норм та вказав, що:

- у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності ускладнення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів, а також ймовірності ускладнення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу,

- достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову,

- саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви,

- умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами щодо наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову,

- обранням належного, відповідно до предмета позову, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

У пункті 6 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.11.2020 у справі № 910/7596/20 Суд доповнив вказані правові висновки стосовно застосування наведених правових норм та вказав, що:

- заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами,

- співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії,

- заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав інших учасників (акціонерів) юридичної особи,

- під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам слід враховувати, що такими заходами не повинні блокуватися господарська діяльність юридичної особи, порушуватися права осіб, що не є учасниками судового процесу, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

У пункті 19 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.05.2019 у справі № 923/65/19 Суд стосовно застосування положень статей 136 та 137 ГПК України прийшов до висновку, що у випадку звернення до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, немає взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як «достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду», а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як «достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду».

З викладених правових положень та висновків Верховного Суду щодо їх застосування суд висновує, що головним при застосуванні заходів забезпечення позову є припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Воно повинне ґрунтуватися на фактичних обставинах самої справи, підставності заявлених вимог у контексті відсутності сумнівів у їх обґрунтованості та правомірності. Самі заходи повинні знаходитися у зв`язку з предметом позову та не замінювати його.

Оцінюючи підставність ініційованих перед судом заходів суд зазначає, що у тексті заяви ФГ «Пламя» визначив її як заяву про забезпечення позову про недійсність рішень сільської ради. Отже, фактично він вказав, що майбутній позов буде стосуватися немайнових вимог про недійсність відповідних рішень.

Таким чином, з урахуванням наведених висновків, заходи забезпечення позову повинні стосуватися та ґрунтуватися на достатньо обґрунтованих припущеннях, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У даному випадку ФГ «Пламя» до заяви не надало жодного доказу, який би підтверджував наявність спірних правовідносин стосовно вказаних земельних ділянок з Тавричанською сільською радою, тобто можливе прийняття відповідних рішень радою про передачу їх іншим особам, а також існування будь-яких спірних відносин з іншими особами.

Підсумовуючи наведене, суд висновує, що наведені Заявником мотиви для вжиття заходів забезпечення позову не є достатніми та недоведеними, оскільки ним не надані відповідні докази, а тому вона задоволенню не підлягає.

Судовими витратами у справі при вирішенні поданої заяви є витрати Заявника на сплату судового збору відповідно до платіжного доручення № 241 від 18.11.2021 у сумі 1135 грн, які у відповідності до приписів статті 129 ГПК України відноситься на нього.

На підставі викладеного та керуючись статтями 136-140 ГПК України,

у х в а л и в:

У задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає чинності з моменту її прийняття та підлягає оскарженню в апеляційному порядку у відповідності до положень пункту 4 частини 1 статті 255 та статті 256 ГПК України.

Суддя М.К. Закурін