РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.11.2021Справа № 910/8177/21
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Курахівська ЦЗФ"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 37016,35 грн

Суддя Усатенко І.В.

Представники сторін не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Курахівська ЦЗФ" надійшла позовна заява № 338 від 23.04.2021 року до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (відповідач) стягнення грошових коштів на суму в розмірі 37016,35 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані завданням відповідачем збитків, в зв`язку з незбереженням переданого для перевезення вантажу.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 910/8177/21 розподілено до розгляду судді ОСОБА_1

Ухвалою суду від 26.05.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

07.06.2021 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечує, оскільки, позивачем не підтверджено понесення збитків.

На підставі розпорядження керівника апарату Господарського суду міста Києва від 07.09.2021 № 05-23/1574/21, в зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_1 , у справі призначено повторний автоматизований розподіл.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 910/8177/21 розподілено до розгляду судді Усатенко І.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.09.2021 прийнято справу до розгляду. Ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) зі стадії відкриття провадження у справі.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

На адресу Вуглегірської ТЕС за залізничними накладними №№ 51910610, 51806636 надійшло вугілля кам`яне газове марки Г-газовий у вагонах №№ 56618283, 62074323, 56046501, 52832763, 62522081, 56956022, 56413420, 62200019 вантажовідправник -Товариство з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Курахівська ЦЗФ".

До відправки вагони надійшли з вагою, зазначеною у вищевказаних залізничних накладних, а саме: у вагонах №№ 62074323 складає 69500 кг, 56046501- 69300 кг, 52832763 - 70000 кг, 62522081- 69500 кг, 56956022 - 68600 кг, 56413420 - 68400 кг, 62200019 - 70000 кг, 56618283 - 68400 кг.

Після прибуття вагонів на станції призначення органом транспорту проведено комісійне переважування маси вантажу на підставі статті 52 Статуту залізниць України та встановлена вагова нестача у спірних вагонах, з вирахуванням маси норми природної втрати, а саме: недостача у вагонах №№ №№ 62200019 складає згідно акту 4460 кг (за вирахуванням норм природної втрати - 700 кг), 56413420 - згідно акту 5880 кг (за вирахуванням норм природної втрати - 684 кг), 56956022 - згідно акту 2060 кг (за вирахуванням норм природної втрати - 686 кг), 62522081 - згідно акту 1140 кг (за вирахуванням норм природної втрати - 695 кг), 52832763 - згідно акту 2820 кг (за вирахуванням норм природної втрати - 700 кг), 56046501 - згідно акту 2320 кг (за вирахуванням норм природної втрати - 693 кг), 62074323 - згідно акту 1880 кг (за вирахуванням норм природної втрати - 695 кг), 56618283 - згідно акту 2480 кг (за вирахуванням норм природної втрати - 684 кг).

За наслідком чого були складені комерційні акти №№ 494209/281 від 25.11.2020, 494209/292 від 30.11.2020.

Відповідно до приписів частини 5 статті 307 Господарського кодексу України, які кореспондуються з положеннями частини 2 статті 908 та статті 920 Цивільного кодексу України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 6 глави 1 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 квітня 1998 року № 457 (далі - Статут), визначено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення

Згідно зі статтею 52 Статуту на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами.

Відповідно до вимог статті 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Відповідно до приписів статті 924 ЦК України, статті 314 ГК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Відповідно до статті 12 Закону України "Про залізничний транспорт" залізниці та підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 Господарського кодексу України відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення.

Згідно статті 25 Закону України "Про залізничний транспорт" та ст.ст.110, 127 Статуту залізниць України залізниця несе відповідальність за збереження вантажу з моменту його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу, і матеріальну відповідальність за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення вантажу.

Пункт "а" статті 114 Статуту залізниць України визначає залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме: за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі.

Відповідно до статті 115 Статуту вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Ураховуючи, що передача вантажу вантажоодержувачу відбулася із недовантаженням, про що складено відповідні комерційні акти, та на момент прийняття рішення у справі відповідач не подав документи, які свідчать про відсутність його вини у втраті прийнятого для перевезення вантажу, суд дійшов висновку про те, що відповідач несе за вантаж відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.

Частиною 1 статті 22 ЦК України унормовано, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (частина 2 статті 22 ЦК України).

Згідно з приписами статті 130 Статуту право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів мають, зокрема, у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу: одержувач - за умови пред`явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу. Якщо у складанні комерційного акта відмовлено, замість нього подається документ, що підтверджує скаргу про цю відмову (пункт "б" статті 130 Статуту).

До претензії або позову додаються документи, які підтверджують вимоги заявника. До претензії або позову щодо втрати, нестачі, псування або пошкодження крім документів, які обґрунтовують їх пред`явлення (подання), додається документ, який засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу (частина третя статті 133 Статуту).

Наявні у матеріалах справи довідки про вартість вугільної продукції №№ 1/93 від 06.01.2021 про вартістю 1 тонни вугілля у сумі 2125,36 грн з ПДВ грн перевезення якого здійснювалось на підставі залізничної накладної № 51806636; довідки про вартістю 1 тонни вугілля у сумі 2113,66 грн з ПДВ грн перевезення якого здійснювалось на підставі залізничної накладної № 51910610, є належними доказами вартості переданого для перевезення вантажу.

Суду надано детальний розрахунок суми вартості втраченого вантажу за спірними вагонами.

На підставі довідок про вартість вугільної продукції у співвідношенні з ваговою нестачею у спірних вагонах, позивачем правильно вирахувано загальну вартість недостачі вантажу, у зв`язку з його незбереженням під час залізничного перевезення, яка становить 37016,35 грн. Розрахунок позивача перевірений судом та визнаний обгрунтованим та арифметично вірним.

Враховуючи ч. 2 ст. 623 ЦК України, ст. 314 ГК України, а також ст. 115 Статуту залізниць України, суд вважає, що надані позивачем довідки вантажовідправника, в яких визначена вартість однієї тони вантажу, відправленого згідно вищевказаних накладних, є належним підтвердженням вартості втраченого під час перевезення залізницею вантажу, а відтак, розмір збитків є підтвердженим відповідно до вимог законодавства, у зв`язку з чим, заперечення відповідача в цій частині визнаються судом необґрунтованими.

При цьому, суд зазначає, що за змістом ст. 115 Статуту залізниць України вартість вантажу може бути визначена на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу. Водночас, ані вказаною нормою, ані будь-якою іншою нормою законодавства не встановлено обов`язкової форми щодо такого документу.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 Статуту, недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Суд наголошує, що Статут не передбачає обов`язкового додавання до претензії або позову доказів сплати вантажоодержувачем, а тим паче вантажовідправником або іншою уповноваженою особою вартості вантажу, з огляду на що заперечення відповідача щодо задоволення позову, які базуються на відсутності в матеріалах справи доказів оплати вартості втраченого вантажу суд відхиляє, в тому числі, у зв`язку з тим, що статтею 130 Статуту залізниць України визначений перелік документів, що слід додавати під час пред`явлення позову/претензії перевізнику, серед яких немає доказів оплати вантажу, а у відповідності до статті 115 Статуту залізниць України, в даній категорії спорів, позивачу необхідно додати документ відправника про вартість вантажу, яким може бути довідка, при цьому коло уповноважених осіб на її підписання, на рівні закону законодавцем не деталізовано, а відтак такими особами можуть бути і директор товариства або інша уповноважена особа.

З урахуванням викладеного, з огляду на те, що положення ст. 115 Статуту не визначають вичерпного переліку документів, якими може підтверджуватись вартість вантажу, суд визнає надані позивачем довідки про вартість вугільної продукції, що підписані директором позивача та начальником відділу планування інвестицій належними та допустимими доказами на підтвердження вартості відправленого вантажу.

Тому посилання відповідача на відсутність доказів вартості вантажу є безпідставними.

Отже, з урахуванням того, що матеріалами справи підтверджується недостача вантажу у вищевказаних вагонах, відповідальність за недостачу вантажу, який перевозився згідно залізничних накладних, покладається саме на Відповідача як перевізника.

Відповідно до статті 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть буті підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

В комерційних актах зазначені обставини, що вказують на факти втрати (недостачі) вантажу, який був прийнятий перевізником до перевезення у справному стані та у кількості згідно накладних.

Згідно з ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги ненадання відповідачем доказів на спростування обставин доведених позивачем, господарський суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення збитків є законними, обґрунтованими та такими, що правомірно заявлені, а відтак такими, що підлягають задоволенню, в розмірі 37016,35 грн.

Витрати по сплаті судового збору за розгляд позову, відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача повністю.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 13, 74, 129, 232, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вулиця Єжи Гедройця, будинок 5, ідентифікаційний код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Курахівська ЦЗФ" (85621, Донецька область, Мар`їнський район, с. Вовчанка, вул. Нагорна, 1 А, ідентифікаційний код 33959754) 37016 (тридцять сім тисяч шістнадцять) грн. 35 коп. збитків, 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп. судового збору.

3.Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя І.В.Усатенко