ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2021 року м.Дніпро Справа № 904/7185/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кузнецова В.О.,

суддів Мороза В.Ф., Коваль Л.А.,

секретар судового засідання Крицька Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Українсько-російське підприємство "БОЕЗ УКРАЇНА" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.04.2021 (повний текст рішення складено та підписано - 07.05.2021, суддя Бєлік В.Г.) у справі

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Українсько-російське підприємство "БОЕЗ УКРАЇНА", м. Дніпро

до товариства з обмеженою відповідальністю "ВК "МЕТОН", м. Дніпро

про відшкодування збитків, фінансових санкцій у загальному розмірі 344 032,00 грн за договором поставки № 47 від 18.09.2019

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст і підстави позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Українсько-російське підприємство "БОЕЗ УКРАЇНА" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "ВК "МЕТОН" збитків та фінансових санкцій у загальному розмірі 344 032,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором поставки № 47 від 18.09.2019, зокрема, порушення строків поставки та поставки продукції неналежної якості.

ІІ. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 27.04.2021 у даній справі у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано посиланням на те, що відповідач передав продукцію у встановлений у додатковій угоді №2 від 13.04.2020 строк, а саме 14 робочих днів з моменту надання позивачем металопрокату. Позивачем не доведено наявність усіх елементів цивільного правопорушення, які необхідні для відшкодування понесених збитків.

ІІІ. Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи учасників справи

3.1 Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Товариство з обмеженою відповідальністю "Українсько-російське підприємство "БОЕЗ УКРАЇНА", не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Аргументуючи апеляційну скаргу скаржник вказує, що наявні докази свідчать про несвоєчасну поставку відповідачем металопродукції на 3 та 7 днів по акту №1 від 13.04.2020 та акту №2 від 23.04.2020, відповідно.

Заявник апеляційної інстанції не погоджується із доводами суду першої інстанції про те, що у претензії №61 від 02.06.2020 є вимога тільки щодо надання всіх необхідних креслень, оскільки в претензії та доданих до неї фотографій, які фактично отримано відповідачем 14.05.2020 як додатки до листа №52 зазначено про неможливість прийняти металоконструкції "по кількісним та якісним характеристикам умовам договору". Тобто, за твердженням позивача, наведене свідчить про наявність повного складу цивільного правопорушення, що підтверджує наявність та фактичність збитків, нанесених протиправними діями відповідача.

3.2 Доводи інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення господарського суду залишити без змін.

В обґрунтування своєї правової позиції відповідач звертає увагу суду на те, що суть порушень, які, за думкою позивача, вчинено відповідачем за договором, що викладені в позовній заяві, відрізняються від тих, які викладені в апеляційній скарзі.

При викладенні обставин в позовній заяві позивач тлумачить строки поставки, а в апеляційній скарзі, хоч і посилається на наявність графіку поставки, однак його не враховує. Відлік строку поставки і в позовній заяві і в апеляційній скарзі позивач проводить з моменту отримання відповідачем кожної окремої партії металопрокату, що суперечить умовам договору.

Стосовно вимоги позивача про стягнення збитків за договором, відповідач зазначає, що доданий до позовної заяви лист №52 від 14.05.2020 не містить інформації про відсутність антикорозійного покриття поставленої продукції. Також не містить вказану інформацію і претензія №61 від 02.06.2020. Позивач жодного разу не звертався до відповідача з повідомленнями про відсутність антикорозійного покриття. Вперше така інформація з`явилась в позовній заяві, проте не була підтверджена належними доказами.

В підтвердження понесених витрат, пов`язаних зі сплатою на користь ТОВ "Елеваторремкомплект" за здійснення обробки металоконструкцій вагою 16,02525т антикорозійним покриттям (захистом) позивачем попередньо заявлялось про відмову у прийнятті металоконструкцій вагою 5,24525т, а суду надано договір з ТОВ "Елеваторремкомплект" на обробку металоконструкцій вагою втричі більшою - 16,02525т.

Відповідач вказує, що посилання позивача на неможливість прийняти металоконструкцію за кількістю і якістю за актами №№9,10 не підтверджено належними доказами. Позивач не направляв відповідачу лист-відмову у прийнятті продукції.

Позивач у додаткових поясненнях до апеляційної скарги зазначає, що твердження відповідача про невідповідність ваги неприйнятих позивачем металоконструкцій не співпадає з вагою, що була оброблена антикорозійним захистом сторонньою організацією ТОВ "Елеваторремкомплект" за власні кошти позивача, не відповідають фактичним даним, які містяться в матеріалах справи. В акті №9 було зазначено 5,24525 т. металоконструкцій, а в акті №10 - 10,780 т, що загалом складає 16,0255 т.

Відповідач не спростовував інформацію, що йому було відомо про неприйняття позивачем металоконструкцій по актам №№9,10.

Листом №47 від 27.05.2021 відповідач підтвердив, що ним не було виконано одну з основних умов договору - не надано розроблені креслення та схеми монтажу, що в подальшому не давало можливості прийняти та оцінити відповідність отриманих металоконструкцій умовам договору та, відповідно, проектній документації, що була передана відповідачу згідно п.1.2 договору.

Твердження відповідача, що йому було невідомо про відсутність надання всіх необхідних креслень, монтажних схем та покриття антикорозійним захистом металоконструкцій - спростовують фотографії надані відповідачу 02.06.2020 ТОВ "УРП "БОЕЗ УКРАИНА" разом з претензією вих.№61, в тесті якої вказувалось про неприйняття позивачем металоконструкцій по актам №9 та №10.

Позивач звертає увагу суду, що після укладення додаткових угод №1,2, а саме після 13.04.2020 жодного графіка поставки відповідачем не було надано на адресу позивача.

ІV. Апеляційне провадження

4.1 Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді

Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.06.2021 для розгляду апеляційної скарги визначена колегія у складі: головуючий суддя Кузнецов В.О., судді Чередко А.Є., Коваль Л.А.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 14.06.2021 поновлено товариству з обмеженою відповідальністю "Українсько-російське підприємство "БОЕЗ УКРАЇНА" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.04.2021; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою; призначено справу до розгляду на 20.07.2021 на 11 годин 40 хвилин.

Ухвалою апеляційного господарського суду від 19.07.2021 у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Коваль Л.А. у період з 20.07.2021 по 15.08.2021 та неможливістю проведення судового засідання 20.07.2021, розгляд справи призначено на 25.08.2021 на 11 годин 20 хвилин.

Розпорядженням в.о.керівника апарату суду від 25.08.2021 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Чередка А.Є.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.08.2021 для розгляду апеляційної скарги визначена колегія суддів у складі головуючого судді Кузнецова В.О., судді Коваль Л.А., Мороз В.Ф.

25.08.2021 у судовому засіданні оголошено перерву до 12.10.2021 на 12 годин 30 хвилин.

12.10.2021 у судовому засіданні оголошено перерву до перерву до 16.11.2021 на 11 годин 30 хвилин.

16.11.2021 у судове засідання з`явилися представники сторін, які надали відповідні пояснення.

16.11.2021 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

4.2 Стислий виклад обставин справи, встановлених судам

18 вересня 2019 року між ТОВ ВК МЕТОН (далі - продавець) та ТОВ УРП БОЕЗ УКРАЇНА (далі - покупець) було ук ладено договір поставки № 47 (далі - договір), згідно п.1.1 якого постачальник зобов`язується за завданням покупця виконати на ступні роботи (далі - роботи): виготовити та поставити у власність покупцю комплект металоконструкцій (далі - продукція) для об`єкту: Будівництво комплекса з приймання, очистки та зберігання зерна і технічних культур за адресою: вул.Виробнича, 3-а, с.Орли, Покровського району, Дніпропетровської області, а покупець зобов`язується прийняти та оплати ти продукцію за ціною та на умовах, визначених даним договором.

Відповідно до п.1.2. договору виготовлення та поставка продукції здійснюється у відповідності до проектної документації марки КМ, шифр 01.19-КМ1, 01.19-КМ2, яка розроблена ПП ЕНРО-МБУС в повному обсязі і передається постачальнику в затвердженому вигляді (зі штампом в виробництво робіт) до початку робіт.

Обсяг робіт, їх вартість, технічні характеристики зазначаються у Специфікаціях (додаток № 1-№5), які є невід`ємною частиною даного договору (п.1.3. договору).

За умовами п.п.1,4, 2.2 договору орієнтовна проектна вага металевих конструкцій складала - 79.92 т., від повідно загальна вартість металоконструкцій - 2 557 440,32 грн, в тому числі ПДВ 20 % -426240,05 грн.

Пунктом 2.2. договору, визначено, що загальна сума договору розраховується, як сума специфікації № 1 (додаток №1) і включає в себе: розробка креслень розділу КМД; вартість металопрокату; вартість робіт з виготовлення металоконструкцій; антикорозійний захист конструкцій; загальновиробничі витрати; доставка продукції на склад покупця; прибуток, податки.

Вартість договору, розраховується згідно специфікації поставки №1 (додаток №1), встановлюється в твердій грошовій і може підлягати зміні за погодженням обох сторін, лише у разі внесення змін до проектної документації, які призвели до вмотивованого збільшення кількості продукції та збільшення обсягів робіт. постачальник при поставці продукції зобов`язується дотримуватись погодженої сторонами твердої договірної ціни (п.2.3. договору).

Механізм оплати за продукцію визначено п.2.5. договору.

Перша передоплата становить - 1 200 000,00 грн з ПДВ - сплачується покупцем протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту підписання договору та виставлення продавцем рахунку (п.п.2.5.1 договору).

Остаточна оплата за поставку продукції здійснюються покупцем на протязі трьох банківських днів після виставлення рахунка-фактури продавцем та повідомлення поку пця про готовність відвантаження неоплаченої партії продукції (п.п.2.5.2 договору).

Пунктом 2.6. договору передбачено, що остаточна вартість продукції визначається у відповідності до загальної ваги конструкцій по кресленням марки КМД та підлягає оплаті покупцем із розрахунку згідно з п. 2.1. та п. 2.2. даного договору.

Згідно з п.2.7. договору відвантаження продукції проводиться при 100% попередній оплаті за кожну партію продукції.

Відповідно до п.2.8. договору в разі прострочення покупцем оплати продукції поставка наступних партій продукції призупиняється і не здійснюється до повного погашення заборгованості покупця та 100% передоплати рахунка-фактури, виставленого продавцем на наступну партію продукції. В такому випадку продавець не відповідає за прострочення в поставці продукції.

На виконання умов договору позивач сплатив відповідачу у 2019 році 2 035 552,14 грн, про що свідчать платіжні доручення №773 від 26.09.2019 на суму 832 000,10 грн, № 854 від 11.10.2019 на суму 400 000,00 грн, №939 від 28.10.2019 на суму 500 000,00 грн, №1175 від 19.12.2019 на суму 303 552,04 грн.

У 2020 році позивач перерахував відповідачу за платіжними дорученнями №1363 від 14.02.2020 - 100 000,00 грн та №1475 від 13.03.2020 - 50 000,00 грн.

У 2019 році відповідач поставив на адресу позивача металеві конструкції на загальну суму 2 035 136,24 грн, згідно видаткових накладних №37 від 17.10.2019, №43 від 18.11.2019, №45 від 28.11.2019, №46 від 05.12.2019, №48 від 19.12.2019 і № 50 від 27.12.2019, загальною вагою 63,598 тон.

13.04.2020 між сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору поставки №47, за умовами п.1 якої сторони узгодили, що покупець бере на себе обов`язок за заявкою продавця поставити металопрокат, зазначений у специфікаціях, які є невід`ємною частиною цієї угоди та договору, а продавцем зобов`язується прийняти матеріали для подальшого виготовлення металоконструкцій, згідно умов договору.

Відповідно до п.2 додаткової угоди №1 від 13.04.2020 кількість, асортимент, номенклатура матеріалів і їх ціна наведені у специфікаціях, кожна з яких з моменту підписання є невід`ємною частиною договору.

Додатковою угодою №2 від 13.04.2020 до договору поставки №47 сторони внесли зміни щодо умов приймання товару (розділ 3 договору), зокрема, відповідно до п.3.1 договору, доставка готових металоконструкцій продавцем, відповідно до специфікацій, становить 14 робочих днів з моменту надання покупцем металопрокату та проходить у два етапи. Вага конструкцій та строки поставки, згідно етапів, зазначаються у графіках поставки, які продавець надсилає електронною поштою з підписами уповноваженої особи та скріплені печатками. Передача готового металопрокату здійснюється шляхом підписання сторонами додаткової угоди та відповідних специфікацій.

Факт прийому-передачі металопрокату від покупця продавцю засвідчується шляхом підписання актів прийому-передачі (в 2-х примірниках). Дата, яка вказана у актах прийому-передачі, є датою поставки металопрокату покупцем.

У акті приймання-передачі товару має зазначатися інформація про товар, його загальна вартість і якість, вартість товару, місце й дата передачі товару, наявність чи відсутність претензій щодо кількості і якості товару. Факт прийому-передачі продукції від продавця покупцю засвідчується шляхом підписання актів прийому-передачі (в 2-х примірниках). Дата, яка вказана у актах прийому-передачі, є датою поставки продукції продавцем.

У акті приймання-передачі товару має зазначатися інформація про товар, його загальна кількість і якість, вартість товару, місце й дата передачі товару, наявність чи відсутність претензій щодо кількості і якості товару.

Відповідно до п.3.2 договору (в редакції додаткової угоди №2) під час здійснення прийому-передачі продукції продавець зобов`язаний передати покупцю всі документи, що стосуються продукції.

Згідно п.3.6 договору (в редакції додаткової угоди №2) при виявленні недоліків і невідповідності кількісних і якісних характеристик продукції умовам договору, покупець направляє продавцю реклама цію у письмовій формі протягом 7 робочих днів з дати виявлення невідповідностей, в тому чи слі неналежної якості продукції. Впродовж 10 календарних днів з дати отримання рекламації продавець зобов`язується усунути виявлені невідповідності. Про результат розгляду рекламації продавець повідомляє покупця засобами електронної пошти або факсимільного зв`язку впродовж десяти календар них днів з дати отримання рекламації.

Відповідно до п.7.6 договору, продавець відповідає за відповідність результатів виконаних робіт нормам, стандартам та правилам, діючим в Україні і відшкодовує покупцю збитки та (або) витрати, спричинені такою невідповідністю.

4.3 Позиція апеляційного господарського суду у справі

Імперативними приписами статті 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Предметом позову у даній справі є вимоги про стягнення з відповідача пені за несвоєчасну поставку металоконструкцій за актами № 8 від 23.04.20202, № 9 від 08.05.2020, №10 від 22.05.2020 та збитків в сумі 55 200,00 грн, пов`язаних з покриттям позивачем за власний рахунок поверхонь металоконструкцій антикорозійним захистом.

За приписами ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.6 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 Цивільного кодексу України).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України).

Господарське зобов`язання виникає, зокрема із господарського договору (ст.174 Господарського кодексу України.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. 7 статті 179 Господарського кодексу України).

Частиною 1 статті 180 Господарського кодексу України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода (частина 2 статті 180 Господарського кодексу України).

Аналогічна норма закріплена у статті 638 Цивільного кодексу України, за якою договір є укладеним, якщо сторони у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов, до яких, серед іншого, віднесено умови про предмет договору.

Частиною 2 статті 628 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що укладений між сторонами договір поставки №47 від 18.09.2019 за своєю правовою природою є змішаним, оскільки містить елементи договору поставки та договору підряду.

Частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст.662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

За приписами ст.663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати (ч.2 ст.693 Цивільного кодексу України).

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу (ч.1 ст.837 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 839 Цивільного кодексу України підрядник зобов`язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором. Підрядник відповідає за неналежну якість наданих ним матеріалу і устаткування, а також за надання матеріалу або устаткування, обтяженого правами третіх осіб.

Підрядник має право не розпочинати роботу, а розпочату роботу зупинити, якщо замовник не надав матеріалу, і цим створив неможливість виконання договору підрядником (ст.851 Цивільного кодексу України).

Якщо замовник не сплатив встановленої ціни роботи або іншої суми, належної підрядникові у зв`язку з виконанням договору підряду, підрядник має право притримати результат роботи (ст.856 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цій строк (термін).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з частиною першою ст.193 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Надані позивачем акти приймання-передачі металоконструкцій №8 від 23.04.2020, №9 від 08.05.2020, №10 від 22.05.2020 не підписані сторонами.

Разом з цим, представники сторін не заперечують факт отримання металоконструкцій на підставі зазначених актів.

Відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом.

За приписами частин 1,2 статті 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

У листі №38 від 13.03.2020 ТОВ "ВК "МЕТОН" повідомило ТОВ "Українсько-російське підприємство "БОЕЗ Україна" про відсутність коштів для придбання матеріалів та просило перерахувати 50 000,00 грн для закупки металопрокату.

Листом №38 від 09.04.2020 ТОВ "ВК "МЕТОН" повідомило ТОВ "Українсько-російське підприємство "БОЕЗ Україна" про те, що залишок металоконструкцій загальною вагою 22 т буде виготовлений в строк 14 днів з моменту надання металопрокату замовником.

У зв`язку з порушенням строків поставки металоконструкцій продавцем та у зв`язку з тим, що на розрахунковому рахунку продавця відсутні кошти для поставки металоконструкцій (згідно листа вих. №38 від 13.03.2020), сторони домовились виконати додаткові умови договору поставки №47 від 18.09.2019, про що була укладена додаткова угода №1 від 13.04.2020.

З урахуванням додаткової угоди №1, у специфікації №1 від 13.04.2020 сторони погодили поставку металопрокату у кількості 11,59500 т, у специфікації №2 від 13.04.2020 - 9,88000 т, у специфікації №3 від 15.05.2020 - 4,23000 т, а всього у кількості 25 705 т.

Відповідно до п.3.1. договору (з урахуванням додаткової угоди №2 від 13.04.2020) доставка готових металоконструкцій продавцем відповідно до специфікацій становить 14 робочих днів з моменту надання покупцем металопрокату та проходить у два етапи. Вага конструкцій та строки поставки згідно етапів, зазначаються у графіках поставки, які продавець надсилає електронною поштою з підписами уповноваженої особи та скріплені печатками.

Сторонами не надано доказів підписання графіку поставки, в якому зазначені вага конструкцій та строки поставки згідно етапів, відповідно до п.3.1 договору (з урахуванням додаткової угоди №2 від 13.04.2020)

Металопрокат у кількості 25,705 т. був наданий позивачем відповідачу відповідно до актів приймання-передачі металоконструкцій: №1 від 13.04.2020 - 11,595 т, № 2 від 23.04.2020 - 9,88 т, №3 від 18.05.2020 - 4,23 т.

Таким чином, металопрокат у повному обсязі був отриманий відповідачем 18.05.2020, а отже з цієї дати необхідно рахувати 14-денний строк поставки металоконструкції.

Колегія суддів враховує, що з урахуванням п.1.1 договору постачальник зобов`язується за завдання покупця виготовити та поставити у власність покупця комплект металоконструкцій (продукція).

На виконання умов договору відповідач поставив позивачу продукцію (комплект металоконструкцій) відповідно до актів приймання-передачі металоконструкцій: №8 від 23.04.2020 у кількості 10,73273 т.; №9 від 08.05.2020 - 5,24525 т; №10 від 22.05.2020 - 10,780т.

Отже, відповідач передав позивачу продукцію (комплект металоконструкцій) у встановлений в додатковій угоді №2 від 13.04.2020 строк, а саме 14 робочих днів з моменту надання позивачем металопрокату у повному обсязі.

Позивачем не доведено порушення строків поставки продавцем комплекту металоконструкцій згідно п.3.1 договору, що відповідно до п.7.11. договору (в редакції додаткової угоди №2 від 13.04.2020) може бути підставою для сплати продавцем покупцю неустойки у розмірі 10% від загальної вартості договору.

Встановивши наведені обставини, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача штрафних санкцій за несвоєчасне виконання зобов`язань з поставки металоконструкцій.

В силу вимог статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Зі змісту статті 224 Господарського кодексу України, що кореспондується із статтею 22 Цивільного кодексу України, вбачається, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, у відповідності до частини першої статті 225 Господарського кодексу України, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі №920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зроблено висновок, що збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником. Чинним законодавством України обов`язок доведення факту наявності таких збитків та їх розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням і збитками покладено на позивача.

Відповідно до статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

За правилами статті 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Аналізуючи вищезазначені положення законодавства, предмет спору та обставини справи, колегія суддів апеляційного суду вважає, що господарським судом першої інстанції вірно зазначено, що для застосування такого виду відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: 1) порушення боржником зобов`язання, що випливає з договору; 2) збитків та їх розміру; 3) причинного зв`язку між порушенням стороною зобов`язання, що випливає з договору, та збитками; 4) вини порушниа зобов`язання.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що порушення боржником зобов`язання є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такого порушення. Протиправна дія чи бездіяльність заподіювача тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками, та є невідворотнім наслідком порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань.

Апеляційний господарський суд зауважує, що для правильного вирішення спору важливе значення має розподіл між сторонами обов`язку доказування. При заявлені вимог про стягнення збитків позивачем повинно бути доведено факт порушення відповідачем зобов`язань перед позивачем, наявність та розмір збитків, а також наявність причинного зв`язку між ними. Натомість вина боржника у порушенні зобов`язання презюмується та не підлягає доведенню кредитором, тобто саме відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Чинним законодавством України обов`язок доведення факту наявності таких збитків та їх розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням і збитками покладено на позивача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі №920/715/17).

В обґрунтування наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення, які необхідні для відшкодування позивачу понесених останнім збитків, позивач зазначає про наявність протиправної поведінки відповідача, яка виявилась у порушенні ним своїх договірних зобов`язань щодо якості поставленої продукції, внаслідок чого спричинено шкоду у вигляді витрат позивача, пов`язаних зі сплатою на користь ТОВ Елеваторремкомплект за здійснення обробки металоконструкцій вагою 16,02525т. антикорозійним покриттям (захистом).

Відповідно до п.3.4. договору (в редакції додаткової угоди №2), якщо протягом семи робочих днів покупець не прийняв поставлену продукцію шляхом підписання актів приймання-передачі та не надав обґрунтовану відмову у прийнятті, роботи по виготовленню та поставці продукції вважаються прийнятими.

За змістом п. 3.5. договору, у випадку письмової обґрунтованої відмови покупця прийняти виготовлену продукцію, сторонами складається акт з переліком претензій покупця, який є обов`язковим до виконання продавцем та у якому вказуються найкоротші строки усунення недоліків з виготовлення продкції. При відмові продавця від підписання акту з переліком претензій, покупець складає акт з переліком претензій до продукції із залученням представника незалежної сторони.

Позивачем до матеріалів справи не надано акт з переліком претензій до якості продукції поставленої відповідачем, оформленого в порядку п. 3.5. договору поставки № 47 від 18.09.2019 (в редакції додаткової угоди №2 від 13.04.2020).

Судом першої інстанції обґрунтовано не прийнято до уваги посилання позивача на претензію за вих.№61, як на підставу вимог щодо неналежного виконання відповідачем умов договору, оскільки зазначена претензія стосується лише ненадання відповідачем креслень та монтажних схем отриманих позивачем металоконструкцій. Отже, вказана претензія не є належним доказом передачі відповідачем продукції неналежної якості.

Також місцевим господарським судом правомірно не прийнято до уваги надані позивачем до матеріалів справи фотографії певних металевих виробів, як доказ передачі відповідачем продукції неналежної якості, оскільки жодних відомостей щодо дати, місця та осіб, які виконували зйомку до матеріалів справи не надано.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що у відповідності до вимог статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Стаття 14 Господарського процесуального кодексу України визначає, що суд розглядає справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. За загальним правилом, збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду.

Згідно статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги неподання позивачем доказів неналежного виконання відповідачем умов договору, та як наслідок відсутність підстав цивільно-правової відповідальності відповідача за договором, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення збитків.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновку Європейського Суду з прав людини у справі Проніна проти України (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції.

4.4 Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Аргументи відповідача, зазначені в апеляційній скарзі, не приймаються апеляційним господарським судом, оскільки вони спростовуються викладеними приписами законодавства та встановленими обставинами у справі, і не можуть слугувати підставою для скасування рішення суду в оскаржуваній частині, оскільки судом апеляційної інстанції не було встановлено невірне застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права при розгляді справи.

4.5 Розподіл судових витрат

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст.269,275,276,281-283 Господарського процесуального кодексу України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Українсько-російське підприємство "БОЕЗ УКРАЇНА" відмовити.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.04.2021 у справі №904/7185/20 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку

Постанова складена у повному обсязі 24.11.2021.

Головуючий В.О.Кузнецов

В.Ф.Мороз

Л.А.Коваль