ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" листопада 2021 р. Справа№ 910/17075/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Разіної Т.І.

Іоннікової І.А.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.»

на рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2021

у справі № 910/17075/20 (суддя: Паламар П.І.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС»

до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.»

про відшкодування шкоди, ціна позову 103 232,98 грн

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

1.1. короткий зміст позовних вимог

Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» про стягнення 94412,60 грн шкоди, 6820,41 грн пені, 1532,27 грн три проценти річних з простроченої суми, 467,70 грн збитків внаслідок інфляції за час прострочення на підставі ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України.

Позивач зазначає, що до нього як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту № FO-312078 від 22 серпня 2019 р. перейшло право вимоги, яке гр. ОСОБА_1 мав до відповідача як особи, відповідальної за завдані збитки.

Також у зв`язку з тим, що відповідач прострочив зобов`язання по оплаті страхового відшкодування, позивачем нараховано відповідно до вимог ст. 625 ЦК України до стягнення з відповідача 6820,41 грн пені, 1532,27 грн три проценти річних з простроченої суми, 467,70 грн збитків внаслідок інфляції.

1.2. короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.02.2021 у справі №910/17075/20 провадження у справі № 910/17075/20 в частині вимог про стягнення 30 000 грн шкоди закрито.

Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» задоволено.

Присуджено до стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» 64 412,6 грн шкоди, 6 820,41 грн пені, 1532,27 грн три проценти річних з простроченої суми, 467,70 грн збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 2102 грн по оплаті судового збору.

18.03.2021 Господарським судом міста Києва на виконання вказаного рішення було видано наказ.

З огляду на те, що заявлена до стягнення сума шкоди у розмірі 30000 грн відповідачем сплачена після звернення позивача в суд з указаним позовом, докази чого надано відповідачем, то суд вказав, що предмет спору в цій частині між сторонами відсутній, а тому провадження у справі в цій частині вимог згідно п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України підлягає закриттю.

Щодо іншої частини позовних вимог, суд, виходячи з того, що відповідач прострочив зобов`язання по оплаті страхового відшкодування, дійшов висновку, що з нього на користь позивача відповідно до вимог ст. 625 ЦК України підлягає стягненню 6820,41 грн пені, 1532,27 грн три проценти річних з простроченої суми, 467,70 грн збитків внаслідок інфляції за час прострочення в межах заявлених вимог.

1.3. короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить суд рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2021 у справі №910/17075/20 скасувати частково та ухвалити нове рішення, яким відмовити в частині стягнути з ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» на користь ПрАТ «СГ «ТАС» 6 263,22 грн пені, в іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2021 по справі №910/17075/20 залишити без змін.

2. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ:

2.1. визначення складу суду, заяви, клопотання

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.04.2021 для розгляду даної справи визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді: Разіна Т.І., Іоннікова І.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.04.2021 поновлено скаржнику строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження у справі №910/17075/20; апеляційний перегляд оскаржуваного рішення ухвалено здійснювати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

27.04.2021 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

2.2. узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт вважає, що при прийнятті рішення судом першої інстанції не було з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди відповідача зі стягненням пені, оскільки на його переконання судом не було враховано приписи частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, якими передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У зв`язку з цим, скаржник надає власний розрахунок пені з урахуванням вказаних положень законодавства та просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення в частині стягнення пені відповідно до наданого розрахунку.

2.3. узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечив проти наведених в ній доводів, та, посилаючись на приписи ст.ст. 2.1. та 36.5. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зазначив, що норма 36.5. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальною по відношенню до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, а відповідальність у вигляді нарахування пені за прострочення виконання зобов`язання з виплати страхового відшкодування з порушенням встановленого законом строку та таке нарахування не обмежується піврічним терміном згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України.

У зв`язку з вказаним, позивач просить залишити оскаржуване рішення без змін.

2.4. інші процесуальні дії у справі: судом апеляційної інстанції не вчинялись.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

3. ПОЗИЦІЯ СУДУ:

3.1. встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини справи

8 листопада 2019 р. біля будинку 201-Б по п-ту Гагаріна в м. Харкові, ОСОБА_2 керуючи автомобілем «Renault Magnum», д.н. НОМЕР_1 з причіпом «CODER RE 2190SP», д.н. НОМЕР_2 здійснив стоянку, залишивши транспортний засіб, не вжив заходів та допустив його самовільний рух, внаслідок чого автомобіль скоїв наїзд на припаркований попереду автомобіль «VOLVO FH13», д.н. НОМЕР_3 , з напівпричіпом «KOGEL SN 24», д.н. НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_1 .

Зазначене підтверджується постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2019 р. у справі № 646/7810/19.

Унаслідок зіткнення автомобілів було пошкоджено автомобіль «VOLVO FH13», д.н. НОМЕР_3 , та його власнику заподіяно матеріальну шкоду 205488,89 грн, розмір якої визначено на підставі ремонтної калькуляції № 21841/01/2 від 21 листопада 2019 р.

Позивач як страховик згідно платіжного доручення № 64790 від 4 грудня 2019 виплатив власнику пошкодженого автомобіля «VOLVO FH13» відповідно до умов укладеного з ним договору добровільного страхування наземного транспорту № FO-312078 від 22 серпня 2019 р. страхове відшкодування в розмірі 205488,89 грн, що обчислене виходячи з характеру пошкоджень та стану транспортного засобу.

Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2019 р. у справі № 646/7810/19 винним у вчиненні ДТП визнано ОСОБА_2 , якого притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП України.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 як володільця автомобіля «Renault Magnum», д.н. НОМЕР_1 , була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/1794242 на підставі Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відповідачем.

Таким чином, особами, відповідальними за завдані гр. ОСОБА_1 збитки, в даному випадку є відповідач, відповідно до положень Закону, у межах, передбачених договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності, та гр. ОСОБА_2 відповідно до вимог ст. 1188 ЦК у тій частині, що не підлягає відшкодуванню відповідачем як страховиком.

З викладеного вбачається, що до позивача як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту № FO-312078 від 22 серпня 2019 р. перейшло право вимоги, яке гр. ОСОБА_1 мав до відповідача як особи, відповідальної за завдані збитки.

При цьому, як вбачається з позовної заяви та наданого позивачем розрахунку коефіцієнту фізичного зносу ДТЗ, складеного аварійним комісаром Лигозуб А.В. вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «VOLVO FH13», д.н. НОМЕР_3 , з урахуванням зносу становить 94412,6 грн, оскільки строк експлуатації указаного автомобіля перевищував 7 років.

Також, враховуючи, що заявлена до стягнення сума шкоди у розмірі 30000 грн відповідачем сплачена після звернення позивача в суд з указаним позовом, що підтверджується платіжними дорученнями №№ 24854 від 1 грудня 2020 р., 24916 від 2 грудня 2020 р., 25205 від 4 грудня 2020 р., 25498 від 8 грудня 2020 р., предмет спору в цій частині між сторонами відсутній, то провадження у справі в цій частині вимог згідно п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України підлягає закриттю.

У зв`язку з наведеним, судом першої інстанції присуджено до стягнення з відповідача суму заявленої позивачем шкоди (94412,60 грн) з урахуванням її часткової сплати відповідачем (30000,00 грн) у розмірі 64 412,6 грн.

Крім того, позивач зокрема просив стягнути з відповідача 1 532,27 грн три проценти річних з простроченої суми та 467,70 грн збитків внаслідок інфляції за час прострочення, що виходячи з того, що відповідач прострочив зобов`язання по оплаті страхового відшкодування, судом першої інстанції було задоволено.

Наведені обставини сторонами на стадії апеляційного перегляду не оспорюються.

3.2. обставини встановлені судом апеляційної інстанції і визначення відповідно до них правовідносин, а також доводи, з якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції

Також позивачем було заявлено вимогу про стягнення з відповідача 6 820,41 грн пені за час прострочення.

Суд першої інстанції врахувавши, що відповідач прострочив зобов`язання по оплаті страхового відшкодування, прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення вказаних вимог за час прострочення в межах заявлених вимог відповідно до вимог ст. 625 ЦК України.

Скаржник у свою чергу наголошує, що судом не було враховано приписи частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, якими передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

З наведеним висновком щодо стягнення пені суд апеляційної інстанції не погоджується та вбачає наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Позивачем заявлено до стягнення пеню за період з 15.04.2020 по 29.10.2020, розмір якої згідно його розрахунку складає 6 820,41 грн.

Однак, перевіривши позовні вимоги, враховуючи положення частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, ст.36.5. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що судом першої інстанції не було враховано того, що відповідно до вказаних положень нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

З урахуванням вказаного, періодом, за який має нараховуватись пеня є 15.04.2020 - 14.10.2020.

Натомість, згідно з наданим скаржником в апеляційній скарзі розрахунком, сума пені, яку він вважає належною до стягнення, є 6 263,22 грн за період з 15.04.2020 по 11.10.2020, що на переконання судової колегії не відповідає наведеним вимогам законодавства, на які сам апелянт посилається, а тому і не є арифметично правильною.

Таким чином, колегія суддів, здійснивши власний розрахунок пені за період з 15.04.2020 по 14.10.2020, вважає, що сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 6 356,08 грн.

3.3. чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси за захистом яких мало місце звернення до суду

Порушенням права є такий стан суб`єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб`єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов`язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідач порушив право позивача на своєчасне відшкодування здійсненої страхової виплати.

4. ВИСНОВКИ СУДУ ТА ДЖЕРЕЛА ПРАВА:

4.1. висновки за результатами розгляду матеріалів справи

Отже, оцінивши обставини справи в їх сукупності, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення шкоди з (урахуванням її часткової сплати відповідачем, у зв`язку з чим провадження у цій частині було закрито), а також щодо стягнення заявлених позивачем 1 532,27 грн три проценти річних з простроченої суми та 467,70 грн збитків внаслідок інфляції.

Разом з цим, Північний апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2021 в частині щодо стягнення заявленої суми пені прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому відповідно до положень ч. 1 ст. 277 ГПК України підлягає частковому скасуванню з прийняттям нового рішення у вказаній частині та стягнення з відповідача пені в розмірі 6 356,08 грн за період з 15.04.2020 по 14.10.2020.

4.2. посилання на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За змістом статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 вказаного кодексу передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, котра одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої, відшкодовується винною особою.

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV (надалі - Закон).

Згідно з пунктом 2.1. ст. 2 Закону відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України »Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Пунктом 36.4. ст. 36 Закону передбачено, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом «а» пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

Відповідно до пункту 36.5. ст. 36 Закону за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Згідно із статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом частини шостої статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

5. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ:

5.1. мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу

Дослідивши обставини справи та наявні в ній докази, колегія суддів частково погоджується з доводами апелянта, про те, що судом першої інстанції не було враховано приписи частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, якими передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У зв`язку з цим, період нарахування заявленої позивачем пені розпочинається 15.04.2020 та з урахуванням зазначених положень закінчується через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано - 14.10.2020.

Однак, оскільки скаржником надано власний розрахунок пені за період 15.04.2020 по 11.10.2020, що не відповідає викладеному вище, то такий розрахунок не є арифметично правильним стосовно строків нарахування пені та відповідно розрахованих сум.

Здійснивши власний розрахунок пені, колегія суддів вважає арифметично правильною та належною до стягнення суму пені в розмірі 6 356,08 грн за період з 15.04.2020 по 14.10.2020, що відповідає положенням ч. 6 ст. 232 ГК України.

Разом з цим, судовою колегією враховано заперечення позивача щодо доводів апелянта, відповідно до яких позивач посилаючись на приписи ст.ст. 2.1. та 36.5. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначає, що норма 36.5. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальною по відношенню до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, а відповідальність у вигляді нарахування пені за прострочення виконання зобов`язання з виплати страхового відшкодування з порушенням встановленого законом строку та таке нарахування не обмежується піврічним терміном згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України.

Натомість, з системного аналізу приписів ст.ст. 2.1. та 36.5. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також ч. 6 ст. 232 ГК України, вбачається, що вказані положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачають порядок нарахування пені, однак не встановлюють строки їх нарахування, що відповідно врегульовано положеннями ч. 6 ст. 232 ГК України, чим спростовуються наведені доводи позивача.

6. ВИСНОВКИ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ:

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення в частині висновків щодо стягнення пені прийняте з порушенням норм матеріального права, що є підставою для часткового скасування оскаржуваного рішення у відповідній частині згідно з п.4 ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2021 у справі № 910/17075/20 підлягає частковому скасуванню в частині стягнення пені, а в іншій частині - залишенню без змін.

У зв`язку з цим, апеляційна скарга Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2020 у справі № 910/17075/20 підлягає частковому задоволенню.

7. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ:

Судові витрати у вигляді судового збору розподіляються пропорційно задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2020 у справі № 910/17075/20 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2021 у справі № 910/17075/20 в частині стягнення пені скасувати, в іншій частині - залишити без змін.

3. Викласти резолютивну частину рішення Господарського суду міста Києва від 25.02.2021 у справі № 910/17075/20 в наступній редакції:

« 1. Провадження у справі № 910/17075/20 в частині вимог про стягнення 30000 грн. шкоди закрити.

2. Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» м. Києва задовольнити частково.

3. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» (04210, м. Київ, п-т Героїв Сталінграда, буд. 4, корпус 6 А, код 32404600) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (03117, м. Київ, п-т Перемоги, 65, код 30115243) 64412,6 грн шкоди, 6356,08 грн пені, 1 532,27 грн три проценти річних з простроченої суми, 467,70 грн збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 1 919,57 грн по оплаті судового збору.».

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (03117, м. Київ, п-т Перемоги, 65, код 30115243) на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» (04210, м. Київ, п-т Героїв Сталінграда, буд. 4, корпус 6 А, код 32404600) 273,65 грн витрат за сплату судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідний наказ.

6. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Сторони мають право оскаржити постанову в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді Т.І. Разіна

І.А. Іоннікова