ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" жовтня 2021 р. Справа№ 910/5930/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Шаптали Є.Ю.

Станіка С.Р.

за участю секретаря судового засідання Рудь Н.В.

представники сторін у судове засідання 28.10.2021 не з`явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрне Логістичне Партнерство» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2021

у справі №910/5930/21 (суддя Привалов А.І.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування»

до 1) Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна»

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрне Логістичне Партнерство»

про стягнення 140 640,66 грн,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2021 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (далі - ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» (далі - ПрАТ «СК «Євроінс Україна», відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрне Логістичне Партнерство» (далі - ТОВ «Аграрне Логістичне Партнерство», відповідач-2) про стягнення 140 640,66 грн.

В обґрунтування позову позивач вказував, що ним було виплачено потерпілій особі страхове відшкодування згідно Договору добровільного страхування вантажів №016/19-В/Ц7 від 21.12.2019, внаслідок чого до позивача перейшло право вимоги до відповідача-2, відповідального за завдані збитки. Оскільки майнові інтереси відповідача-2, пов`язані з відшкодуванням шкоди, заподіяної майну потерпілих третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу та здійснення транспортного експедирування вантажу, були застраховані відповідачем-1 на підставі Договору добровільного страхування відповідальності експедитора №-0000004 від 26.04.2019, позивач просив суд стягнути з відповідача-1 суму страхового відшкодування в розмірі 40 640,66 грн та з відповідача-2 - 100 000,00 грн.

Відповідач-1 проти задоволення позовних вимог заперечив та зазначив, що відповідачем-2 були допущені порушення умов договору страхування, у зв`язку з чим у виплаті страхового відшкодування ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» було відмовлено. Також, ПрАТ «СК «Євроінс Україна» вказувало, що відповідачем-2 не було надано документів, які підтверджують факт неможливості використання товару після потрапляння вологи, а також розрахунків вартості придатних залишків.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Аграрне Логістичне Партнерство» відзиву на позов подано не було.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.06.2021 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» страхове відшкодування в сумі 40 640,66 грн, витрати по сплаті судового з бору в сумі 655,96 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2 889,68 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрне Логістичне Партнерство» на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» страхове відшкодування в сумі 100 000 грн, витрати по сплаті судового з бору в сумі 1 614,04 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7 110,32 грн.

Судове рішення прийнято із посиланням на ст.ст. 924, 993 Цивільного кодексу України, ст. 27 Закону України «Про страхування». Судом встановлено, що відповідач-1 був повідомлений про страховий випадок в день його настання 24.03.2020, а позивачем, в свою чергу, були надіслані копії матеріалів страхової справи на адресу відповідача-1, які підтверджують настання страхового випадку. Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2021 у справі №910/5930/21 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Вирішити питання щодо розподілу судового збору.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач-1 вказав, що місцевий господарський суд не повно та не об`єктивно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надав правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам, а тому, на думку скаржника, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги ПрАТ «СК «Євроінс Україна» зводяться до того, що судом першої інстанції не враховано того, що матеріали справи не містять належного підтвердження факту неможливості використання товару після потрапляння вологи, а також розрахунку вартості придатних залишків. Посилаючись на п. 13.3.3. договору добровільного страхування відповідальності експедитора, зазначає, що страховик не відшкодовує збитки, пов`язані з втратою товарного вигляду. Стверджує, що позивачем не надано інформації щодо подальшої реалізації вантажу з уцінкою чи утилізації вантажу, та наведені обставини завадили встановленню реального розміру завданих збитків.

Також, відповідач-1 вважає, що посилання позивача на встановлену чинним законодавством відповідальність експедитора за втрату вантажу при перевезенні перевізником без вказівки про це у договорі транспортного експедирування або за наявності випадку, встановленого ст. 14 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність», є помилковими. За твердженнями скаржника, за укладеним сторонами договором транспортно-експедиційних послуг від 13.03.2020 відповідальність відповідача-2 за схоронність вантажу, як експедитора, не встановлена. Вказує, що позивач повинен довести не тільки факт заподіяння йому збитків внаслідок втрати вантажу, але й невиконання відповідачем-2 зобов`язань та причинно-наслідковий зв`язок між таким невиконанням та заподіяними збитками.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу у справі №910/5930/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Станік С.Р., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.07.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2021 у справі №910/5930/21, розгляд справи призначено на 23.09.2021.

Крім того, не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Аграрне Логістичне Партнерство» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить суд поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2021, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2021 у справі №910/5930/21 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не враховано того, що притягнення особи до цивільно-правової відповідальності у вигляді стягнення збитків можливо лише за наявності усіх елементів цивільного правопорушення, однак позивачем не доведено факт псування вантажу. Вважає, що факт замокання мішків не означає доведення факту псування вантажу (насіння соняшника).

Також, відповідач-2 вказує на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме судом не було залучено до участі у справі особу, яка є безпосереднім перевізником - Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Бік».

Згідно протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) вказану апеляційну скаргу у справі №910/5930/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В. судді: Шаптала Є.Ю., Станік С.Р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.07.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрне Логістичне Партнерство» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2021 у справі №910/5930/21 залишено без руху. Надано строк для усунення недоліків.

25.08.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрне Логістичне Партнерство» надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.09.2021 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Аграрне Логістичне Партнерство» пропущений строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2021 у справі №910/5930/21, відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою, об`єднано в одне апеляційне провадження апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрне Логістичне Партнерство» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2021 у справі № 910/5930/21. Зупинено дію оскаржуваного рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2021 у справі №910/5930/21 до закінчення його перегляду в апеляційному порядку.

У відзиві на апеляційні скарги, позивач заперечив проти задоволення скарг, мотивуючи тим, що доводи, викладені у апеляційних скаргах, не відповідають фактичним обставинам, суперечать вимогам чинного законодавства та ґрунтуються на припущеннях відповідачів, а рішення місцевого господарського суду від 22.06.2021 прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з чим, позивач просив залишити апеляційні скарги без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Позивачем зазначено, що ним було надано акт комісії страхувальника про те, що замочений товар подальшій реалізації не підлягав та був утилізований. Позивач вказує, що жодним нормативно-правовим актом не затверджений порядок доказування непридатності товару, а відповідальність за шкоду, спричинену вантажу, згідно з умовами експедиторського договору, несе не перевізник ТОВ «Торговий дім «Бік», а експедитор.

У зв`язку з перебуванням судді Шаптали Є.Ю. з 20.09.2021 по 03.10.2021 у відпустці, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 16.09.2021 у справі №910/5930/21 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: ОСОБА_1., Станік С.Р.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2021 справу №910/5930/21 прийнято до провадження визначеним складом суду, розгляд справи призначено на 28.10.2021.

У зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_1 у відставку, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 27.10.2021 у справі №910/5910/21 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Станік С.Р., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.10.2021 справу №910/5930/21 прийнято до провадження визначеним складом суду.

У судове засідання 28.10.2021 представники сторін не з`явилися, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлялися належним чином.

Від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника. Відповідач-1 та відповідач-2 про причини неявки своїх представників у судове засідання 28.10.2021 не повідомили.

Колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 202, ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки представники сторін, що не з`явилися, про дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, участь представників що не з`явились у судовому засіданні судом обов`язковою не визнавалась, суду не наведено обставин, за яких спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка учасників судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

У відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно до ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, 21.12.2019 між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та ПП «Бізон-Тех 2006» було укладено договір добровільного страхування вантажів № 016/19-ВЦ7 (далі - договір №016/19-ВЦ7), згідно якого ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» взяло на себе зобов`язання компенсувати затрати, пов`язані з володінням, користуванням, розпорядженням вантажу.

За умовою п. 2.1. договору №016/19-ВЦ7 його предметом є майнові інтереси страхувальника (вигодонабувача), що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням, розпорядженням вантажем під час його транспортування та проміжного зберігання на складі.

За даним договором застраховані вантажі, що відносяться до наступних категорій: насіння на палетах; засоби захисту рослин (п. 2.4 договору №016/19-ВЦ7).

Згідно п. 3.1., 3.2. договору № 016/19-ВЦ7 страхування вантажів в межах даного договору здійснюється на умовах «З відповідальністю за всі ризики (покриття А)», відповідно до яких страховими випадками є пошкодження, повна загибель або втрата всього вантажу або його частини внаслідок будь-яких подій, за винятком вказаних у п. 3.4. договору.

Договір №016/19-ВЦ7 діяв з моменту його підписання сторонами та до 24 години 31.12.2020.

ТОВ «Аграрне логістичне партнерство» за замовленням ПП «Бізон-Tex 2006» здійснювало експедирування вантажу, про що було оформлено ТТН. Перевезення здійснювалось автомобілем «Mercedes», д/н НОМЕР_1 , з причепом д/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2

23.03.2020 при відкритті автомобіля «Mercedes», д/н НОМЕР_3 , з причепом д/н НОМЕР_4 , для вивантаження було виявлено сліди потрапляння дощу на вантаж, а саме: на палети з насінням, упаковані в паперові мішки. В результаті даного огляду вантажу, виявлено пошкодження 35 мішків з насінням соняшнику «ЛГ5542» (номер партії RO8TL2421-8IS08/9IS01T), які замокли та втратили свій товарний вигляд. На місці виявлення пошкодження вантажу було складено Акт №815 у присутності та за підписом водія ОСОБА_2 . Також, зроблено відмітку в товарно-транспортній накладній №31484 від 20.03.2020 про прийняття товару з браком.

24.03.2020 при відкритті автомобіля «Mercedes», д/н НОМЕР_3 , з причепом д/н НОМЕР_4 , для вивантаження було виявлено сліди потрапляння дощу на вантаж, а саме на палети з насінням, упаковані в паперові мішки. В результаті детального огляду вантажу, виявлено пошкодженими 2 мішки з насінням соняшнику «Субаро Круїзер» (номер партії Н-19-096/0205/), які замокли та втратили свій товарний вигляд. На місці виявлення пошкодження вантажу складено Акт №823 у присутності та за підписом водія ОСОБА_2 . Також зроблено відмітку в товарно-транспортній накладній №31445 про прийняття товару з браком.

Відповідно до товарно-транспортних накладних №№31484, 31445 встановлено втрату товару на загальну вартість 140 640,66 грн.

24.03.2020 на адресу ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» було подано заяву ПП «Бізон-Тех 2006» про настання страхового випадку.

16.06.2020 на адресу ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» було подано заяву ПП «Бізон-Tex 2006» про виплату страхового відшкодування.

Відповідно до умов договору №016/19-В/Ц7 від 21.12.2019 та розрахунку страхового відшкодування від 18.06.2020 позивач здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 140 640,66 грн, що підтверджується платіжним дорученням №31959782 від 22.06.2020.

08.02.2017 між ПП «Бізон-Tex 2006» та ТОВ «Аграрне Логістичне Партнерство» (відповідач-2) було укладено договір №01/0702 на надання транспортно-експедиторських послуг щодо перевезення вантажів по території України та міжнародному сполученні (далі - експедиторський договір). Відповідно до умов даного договору ТОВ «Аграрне Логістичне Партнерство» виступало експедитором під час страхової події.

Відповідно до п. 5.2 експедиторського договору, експедитор несе відповідальність за своєчасність доставки вантажу у цілісному та збереженому стані.

Пунктом 5.3. експедиторського договору встановлено, що експедитор несе повну матеріальну відповідальність за вантаж з моменту його отримання до моменту передачі вантажу вантажоотримувачу.

Водночас, 26.04.2019 між ТОВ «Аграрне Логістичне Партнерство» (відповідач-2) та ПрАТ «СК «Євроінс Україна» (відповідач-1) було укладено договір добровільного страхування відповідальності експедитора №-0000004, відповідно до умов якого застраховані майнові інтереси відповідача-2, пов`язані з відшкодуванням шкоди, заподіяної майну потерпілих третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу та здійснення транспортного експедирування вантажу.

Враховуючи вищевикладене, 15.07.2020 позивачем була надіслана претензія на адресу ПрАТ «СК «Євроінс Україна» з вимогою повернути виплачене страхове відшкодування.

У відповідь на дану претензію ПрАТ «СК «Євроінс Україна» надіслало відмову у виплаті страхового відшкодування.

Відмова мотивована тим, що відповідач-2 не повідомив його про настання страхового випадку у строки, передбачені договором страхування, що є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. Другою підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування відповідач-1 зазначив порушення умов розділу 12 Договору страхування, відповідно до якого страхове покриття за даним договором не поширюється на випадки, коли були завдані збитки при перевезенні/експедируванні вантажів Страхувальником своїм/орендованим транспортом в якості безпосередньо перевізника. Відповідно до товарно-транспортної накладної в графі автомобільний перевізник зазначено ТОВ «Аграрне Логістичне партнерство». Третьою причиною відмови у виплаті страхового відшкодування відповідач-1 зазначив ненадання йому відповідачем-2 документів для здійснення страхового розслідування.

З огляду на відмову відповідача-1 у виплаті страхового відшкодування, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» 40 640,66 грн.

Також, Договором добровільного страхування відповідальності експедитора №-0000004 від 26.04.2019 передбачена франшиза в розмірі 100 000,00 грн, у зв`язку з чим позивачем заявлено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрне Логістичне Партнерство» 100 000,00 грн.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідачі стверджують, що відповідальність за настання страхового випадку має нести не ТОВ «Аграрне Логістичне Партнерство», а ТОВ «Торговий дім «Бік», з яким відповідачем-2 було укладено договір перевезення вантажів №125СМ від 13.03.2020 та який є безпосереднім перевізником вантажу, що був пошкоджений.

Водночас, з п. 5.2. та 5.3. експедиторського договору слідує, що саме відповідач-2 як експедитор є особою, яка несе повну матеріальну відповідальність за вантаж з моменту його отримання до моменту передачі вантажу вантажоотримувачу.

Статтею 13 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» передбачено, що експедитор здійснює страхування вантажу та своєї відповідальності згідно із законом та договором транспортного експедирування.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 14 вказаного Закону за невиконання або неналежне виконання обов`язків, які передбачені договором транспортного експедирування і цим Законом, експедитор і клієнт несуть відповідальність згідно з Цивільним кодексом України, іншими законами та договором транспортного експедирування. Експедитор несе відповідальність за дії та недогляд третіх осіб, залучених ним до виконання договору транспортного експедирування, у тому ж порядку, як і за власні дії.

Згідно зі статтею 934 Цивільного кодексу України за порушення обов`язків за договором транспортного експедирування експедитор відповідає перед клієнтом відповідно до глави 51 цього Кодексу.

Отже, ТОВ «Аграрне Логістичне Партнерство», прийнявши товар у пункті завантаження, несе повну матеріальну відповідальність за збереження вантажу під час його транспортування до моменту його видачі.

На переконання судової колегії, в даному випадку відповідачем-2 порушені договірні зобов`язання, оскільки він не забезпечив збереження вантажу в повному обсязі, а тому обставини вчинення відповідачем-2 порушення своїх зобов`язань, що спричинило пошкодження вантажу, є доведеними. Відтак, апеляційний господарський суд вважає необґрунтованими доводи апеляційних скарг про те, що відповідальність за настання страхового випадку має нести перевізник - ТОВ «Торговий дім «Бік», а також доводи апеляційної скарги відповідача-2 про те, що судом першої інстанції в порушення норм процесуального права не було залучено ТОВ «Торговий дім «Бік» до участі у справі.

З матеріалів справи вбачається, що вантаж - мішки з насінням соняшника, замокли, і вказане підтверджується Актом №815 від 23.03.2020. Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційних скарг про те, що замокання мішків з насінням свідчить лише про те, що товар втратив свій товарний вигляд, адже сам факт потрапляння води має безпосередній вплив на властивості насіння, яке повинно бути сухим, щоб не втратити своєю якості, тобто має місце пошкодження вантажу.

Апеляційний господарський суд звертає увагу також на те, що зазначення у вказаному акті «прошу надати додаткові характеристики для подальшої реалізації з уцінкою» не встановлює обставин необхідності реалізації пошкодженого вантажу з уцінкою, як і не підтверджує того, що вантаж був придатний для подальшого використання, як помилково вважає відповідач-1.

Колегія суддів вважає, що зазначеним актом встановлено факт настання події, внаслідок якої було пошкоджено вантаж, що відповідно до умов договору добровільного страхування відповідальності експедитора №0000004 є страховим випадком, адже згідно з п. 3.1. вказаного договору застрахованими є майнові інтереси ТОВ «Аграрне Логістичне Партнерство», пов`язані з відшкодуванням шкоди, заподіяної майну потерпілих третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу та здійснення транспортного експедирування вантажу.

Оскільки експедиторським договором встановлено, що експедитор (відповідач-2) несе повну матеріальну відповідальність за збереження вантажу під час його транспортування до моменту його видачі, то у нього наявний обов`язок відшкодувати шкоду, заподіяну власнику вантажу (ПП «Бізон-Тех 2006») у повному розмірі, що визначений у відповідних ТТН, та оскільки майнові інтереси ПП «Бізон-Тех 2006» були застраховані в ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», до позивача в порядку ст. 27 Закону України «Про страхування» перейшло право вимоги до відповідача-2 в межах виплаченого страхового відшкодування.

Посилання відповідачів на те, що для визначення розміру завданих збитків належало встановити, чи відбулася утилізація вантажу, тобто позивач мав надати відповідний акт утилізації товару або розрахунок вартості придатних залишків, колегія суддів відхиляє з огляду на те, що надання таких документів не передбачено умовами договору добровільного страхування відповідальності експедитора №0000004.

Крім того, ПрАТ «СК «Євроінс Україна», з метою визначення суми страхового відшкодування, не був позбавлений можливості після надання йому документів, пов`язаних з настанням страхового випадку, провести власну експертизу або розслідування страхового випадку. Однак, цим правом відповідач-1 не скористався.

Стосовно доводів апеляційної скарги відповідача-1 про те, що акт №815/1 від 16.06.2020, в якому зазначено, що подальша реалізація насіння неможлива, складений ПП «Бізон-Тех 2006» без присутності представника ПрАТ «СК «Євроінс Україна», судова колегія зазначає, що чинне законодавство не зобов`язує власника вантажу залучати страхову компанію для фіксації факту пошкодження вантажу.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позову. Відповідачами, ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не було спростовано належними та допустимими доказами наявності у ТОВ «Аграрне Логістичне Партнерство» відповідальності за шкоду, завдану майну ПП «Бізон-Тех 2006» під час перевезення вантажу, а також права позивача звернутися до ПрАТ «СК «Євроінс Україна» в порядку, передбаченому ст. 27 Закону України «Про страхування» з вимогою сплатити страхове відшкодування.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23.06.1993).

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

У Рекомендаціях R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на удосконалення судової системи, наголошується на тому, що суд повинен, принаймні в ході попереднього засідання, а якщо можливо, і протягом всього розгляду, відігравати активну роль у забезпеченні швидкого судового розгляду, поважаючи при цьому права сторін, в тому числі і їх право на неупередженість. Зокрема, він повинен володіти повноваженнями proprio motu, щоб вимагати від сторін пред`явлення таких роз`яснень, які можуть бути необхідними; вимагати від сторін особистої явки, піднімати питання права; вимагати показань свідків, принаймні в тих випадках, коли мова йде не тільки про інтереси сторін, що беруть участь у справі, тощо. Такі повноваження повинні здійснюватися в межах предмета розгляду.

Обов`язок доказування, встановлений статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 33 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів» від 27.10.1993).

У відповідності до ст. 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи користуються рівними процесуальними правами. Учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, виходячи з вищевикладеного, як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції відповідачами не було подано належних та переконливих доказів на заперечення заявленого позову. Судова колегія звертає увагу, що доводи, викладені у апеляційних скаргах відповідача-1 та відповідача-2 на рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2021 прийнято після повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв`язку з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є таким що відповідає нормам закону.

Таким чином, в задоволенні апеляційних скарг Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрне Логістичне Партнерство» слід відмовити, а оскаржуване рішення господарського суду міста Києва від 22.06.2021 - залишити без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2021 у справі №910/5930/21 залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрне Логістичне Партнерство» на рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2021 у справі №910/5930/21 залишити без задоволення.

3. Рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2021 у справі №910/5930/21 залишити без змін.

4. Судові витрати (судовий збір) за розгляд апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» покладаються на Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна».

5. Судові витрати (судовий збір) за розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрне Логістичне Партнерство» покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю «Аграрне Логістичне Партнерство».

6. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2021 у справі №910/5930/21.

7. Матеріали справи №910/5930/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст підписано 22.11.2021 після виходу судді з лікарняного.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді Є.Ю. Шаптала

С.Р. Станік