ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" листопада 2021 р. Справа № 910/17345/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

секретар Місюк О.П.

за участю

представників: позивача - Танцюра Ю.Б.

відповідача - Кучерук Н.С.

третьої особи - Лебідь Л.М.

розглянувши апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Петрос Кафе"

на рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2021 (повний текст складено 22.06.2021) (суддя - Стасюк С.В.)

та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 29.06.2021 (повний текст складено 08.07.2021) (суддя - Павленко Є.В.)

у справі №910/17345/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Петрос Кафе"

до Приватного акціонерного товариства "Готель "Дніпро"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Смартленд"

про усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням.

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Петрос Кафе" звернулося з позовом до Приватного акціонерного товариства "Готель "Дніпро" про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні частиною нежитлового приміщення загальною площею 131,7 кв. м, розташованого на першому поверсі у правому крилі будівлі готелю «Дніпро» за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик 1/2, яке передано в оренду позивачу за договором оренди №2057.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем всупереч умов договору оренди частини нежитлового приміщення №2057 від 28.03.2016, починаючи з 27.10.2020 обмежено доступ позивача та відвідувачів до закладу, розташованого на першому поверсі у правому крилі будівлі готелю «Дніпро» за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик 1/2.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.11.2020 відкрито провадження у справі №910/17345/20, вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.12.2020 залучено до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю "Смартленд" як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.06.2021 у справі №910/17345/20 у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Петрос Кафе" відмовлено повністю.

10.06.2021 до суду надійшла заява Приватного акціонерного товариства "Готель "Дніпро", у якій останнє просило ухвалити додаткове рішення про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Петрос Кафе" витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 86875,00 грн.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 29.06.2021 у справі №910/17345/20 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Петрос Кафе" на користь відповідача 27000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду міста Києва від 03.06.2021, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення ухвалено за умов невідповідності висновків, викладених у ньому, встановленим обставинам справи, неповного з`ясування обставин справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення приписів процесуального закону.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що заявлений позов за своєю правовою природою не є негаторним, а тому висновок місцевого господарського суду щодо неможливості задоволення позову у зв`язку з неправильно обраним способом захисту порушеного права не відповідає фактичним обставинам справи.

Також скаржник вважає, що висновки суду першої інстанції щодо відхилення наданих позивачем доказів не можуть вважатися належними і допустимими.

Зокрема, на переконання Товариства з обмеженою відповідальністю "Петрос Кафе", суд першої інстанції безпідставно відхилив як належні докази, складені акти про обмеження доступу до орендованого приміщення, докази фотофіксації незаконних дій відповідача та докази звернення до правоохоронних органів.

Окрім цього, на переконання скаржника, місцевим господарським судом не застосовано ч. 5 ст. 96 ГПК України щодо витребування оригіналу електронного доказу. На підтвердження вказаних доводів Товариство з обмеженою відповідальністю "Петрос Кафе" посилається на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 24.03.2021 у справі №628/1203/19.

Також Товариством з обмеженою відповідальністю "Петрос Кафе" у поданій апеляційній скарзі заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи нових доказів.

До суду 21.07.2021 від позивача надійшли доповнення до апеляційної скарги, зумовлені необхідністю надання тих доказів, про які було прямо зазначено у поданій апеляційній скарзі.

Не погоджуючись з додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 29.06.2021, Товариство з обмеженою відповідальністю "Петрос Кафе" подало апеляційну скаргу, у якій просить змінити додаткове рішення шляхом визначення до стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн.

Апеляційна скарга на додаткове рішення мотивована тим, що місцевим господарським судом неповно з`ясовано фактичні обставини справи, які вказували на неспівмірність заявлених до стягнення судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі позивач зазначає, що місцевий господарський суд не у повному обсязі врахував доводи, викладені у клопотанні про зменшення судових витрат, у зв`язку з чим не у повній мірі застосував принцип їх розумності та співмірності. Зокрема, на переконання скаржника, представники відповідача не вчиняли жодних дій, спрямованих на збір доказів, а обсяг матеріалів справи здебільшого зумовлений наявністю ідентичних документів щодо виконання позивачем вимог пожежної безпеки в орендованому приміщенні.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 21.07.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Петрос Кафе" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2021 у справі №910/17345/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Буравльов С.І., Пашкіна С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.07.2021 відкрито апеляційне провадження у справі №910/17345/20 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Петрос Кафе" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2021, призначено її до розгляду на 21.09.2021, а також встановлено іншим учасникам справи строк на подання відзивів на апеляційну скаргу п`ятнадцять днів з дня отримання копії ухвали.

Відповідно до протоколу передачі апеляційної скарги раніше визначеному складу суду Північного апеляційного господарського суду від 30.07.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Петрос Кафе" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 29.06.2021 у справі №910/17345/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Пашкіна С.А., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.08.2021 відкрито апеляційне провадження у справі №910/17345/20 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Петрос Кафе" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 29.06.2021 та об`єднано її в одне провадження зі скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2021, призначено до розгляду на 21.09.2021, а також встановлено іншим учасникам справи строк на подання відзивів на апеляційну скаргу п`ятнадцять днів з дня отримання копії ухвали.

25.08.2021 від Приватного акціонерного товариства "Готель "Дніпро" надійшов відзив на апеляційну скаргу на рішення суду, у якому відповідач просить відмовити у її задоволенні, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Також у поданому відзиві відповідач просить суд апеляційної інстанції долучити до матеріалів справи нові докази.

У цей же день від Приватного акціонерного товариства "Готель "Дніпро" надійшов відзив на апеляційну скаргу на додаткове рішення суду, у якому відповідач просить відмовити у її задоволенні, а оскаржуване додаткове рішення залишити без змін.

13.09.2021 від позивача надійшли заперечення на відзив на апеляційну скаргу на рішення суду, до якого також долучено нові докази.

Разом з запереченнями позивачем також подано клопотання про допит свідка.

Цього ж дня від Товариства з обмеженою відповідальністю "Петрос Кафе" надійшли заперечення на відзив на апеляційну скаргу на додаткове рішення.

21.09.2021 представником позивача подано клопотання про долучення до матеріалів справи заяви свідка.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/4596/21 від 20.09.2021 у зв`язку з перебуванням судді Пашкіної С.А. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/17345/20.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями та протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду Північного апеляційного господарського суду від 20.09.2021 апеляційні скарги у справі №910/17345/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.09.2021 справу №910/17345/20 прийнято до провадження у визначеному автоматизованою системою складі суду.

У призначене засідання суду 21.09.2021 з`явилися представники учасників справи. Суд поставив на обговорення питання щодо долучення позивачем та відповідачем до матеріалів справи нових доказів, після чого судом оголошено перерву у розгляді справи до 12.10.2021.

06.10.2021 представником позивача подано заяву про упорядкування доказів, наданих до суду першої та апеляційної інстанції на підтвердження доводів Товариства з обмеженою відповідальністю "Петрос Кафе".

08.10.2021 представником відповідача подано додаткові письмові пояснення.

У засіданні суду 12.10.2021 судом розглянуто питання щодо долучення до матеріалів справи нових доказів та допиту свідка. Протокольною ухвалою судом відмовлено у задоволенні клопотань сторін про долучення до матеріалів справи нових доказів та клопотанні позивача про допит свідка з наступних підстав.

Позивачем до матеріалів справи у суді апеляційної інстанції надано наступні докази, що не були предметом дослідження в суді першої інстанції:

1) до апеляційної скарги на рішення суду:

- фотокопію протоколу огляду місця події від 12.07.2021;

- засвідчену кваліфікованим цифровим підписом копію відеозапису огляду місця події від 12.07.2021, зробленк адвокатом Фоменко М.В.;

- копію листа Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради №055-15831 від 06.07.2021;

- копію договору щодо пайової участі в утриманні об`єкта благоустрою №04987-17/2 від 19.04.2017;

- копію паспорту прив`язки тимчасової споруди №ПЧ.10397.04987-17 від 20.02.2017;

- копію схеми прив`язки,

2) до доповнень до апеляційної скарги:

- копію протоколу огляду місця події від 12.07.2021;

- копію відеозапису від 12.07.2021, зробленого працівниками Печерського управління поліції під час проведення огляду місця події,

3) до заперечень на відзив на апеляційну скаргу на рішення суду:

- копію відповіді Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради №055-19833 від 31.08.2021;

- копію витягу з технічного паспорту на нежитловий будинок (приміщення) по вул. Хрещатик, 1/2,

4) до клопотання від 21.09.2021 - заяву свідка від 20.09.2021, а саме адвоката Бешлеги А.В., який надавав правову допомогу позивачу та був свідком обставин, які мають істотне значення для вирішення спору.

Поважність причин неподання вказаних доказів до суду першої інстанції позивач обґрунтовує тим, що процесуальна дія щодо огляду місця події була проведена вже після ухвалення рішення суду, тому протоколи огляду та відеозапис не могли бути подані до суду першої інстанції. При цьому, позивачем жодним чином не обґрунтовано неможливість подання до суду першої інстанції інших доказів, а саме тих, що стосуються схеми розташування та площі орендованого приміщення. Що ж стосується заяви свідка, позивач зазначає, що її подано з метою спростування доводів, викладених відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу.

Приватним акціонерним товариством "Готель "Дніпро", у свою чергу, до відзиву на апеляційну скаргу на рішення суду також надано нові докази, а саме:

- копію відповіді Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради №3872 від 02.08.2021;

- копію відповіді Печерської районної в місті Києві державної адміністрації №105/03-4041(з)/20 з додатками (копіями розпоряджень №418 від 20.07.2010 та №681 від 09.09.2009);

- копію листа №124/01 від 12.05.2020, адресованого позивачеві.

При цьому, Приватним акціонерним товариством "Готель "Дніпро" взагалі не обґрунтовано, відповідно до якої правової підстави надано нові докази, що не були предметом дослідження в суді першої інстанції.

Колегія суддів вказує на те, що статтею 80 ГПК України чітко врегульовано порядок і строки подання доказів учасниками справи.

Так, згідно з ч. ч. 1, 2 та 3 ст. 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу; у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів (ч. ч. 4 та 5 ст. 80 ГПК України).

У розумінні наведених положень докази, які підтверджують заявлені вимоги, мають бути подані учасниками справи одночасно з заявами по суті справи у суді першої інстанції, а неможливість подання доказів у цей строк повинна бути письмово доведена позивачем суду та належним чином обґрунтована.

У свою чергу, ст. 269 ГПК України, якою встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Системний аналіз положень ст. ст. 80 та 269 ГПК України свідчить, що докази, якими учасники справи обґрунтовують свої вимоги, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, і саме на учасника справи покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з позовною заявою. Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого строку, - наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії (наприклад, якщо стороні не було відомо про існування доказів), тягар доведення яких також покладений на учасника справи.

Отже, така обставина як відсутність існування доказів на момент звернення до суду з відповідним позовом взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку ст. 269 ГПК України незалежно від причин неподання таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення наведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.02.2019 у справі №916/3130/17).

Частиною 8 ст. 80 ГПК України також передбачено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Водночас, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. При цьому, суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №756/1529/15-ц).

Разом з цим, долучена позивачем до апеляційної скарги та доповнень до неї частина доказів, а саме фотокопія та копія протоколу огляду місця події від 12.07.2021, копії відеозаписів огляду місця події від 12.07.2021, копії листів №055-15831 від 06.07.2021 та №055-19833 від 31.08.2021, виникли вже після ухвалення оскаржуваного рішення суду. Відтак, суд апеляційної інстанції не вправі надавати оцінку вказаним доказам під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення, так як наведені у них обставини не були відомі суду та учасникам справи на момент розгляду справи в суді першої інстанції, а отже не можуть впливати на оцінку законності чи обґрунтованості рішення.

З аналогічних підстав суд також не приймає до розгляду доказ, наданий відповідачем, а саме копію відповіді №3872 від 02.08.2021.

Окрім цього, колегія суддів звертає увагу на положення ч. ч. 4 та 5 ст. 80 ГПК України та зазначає, що інша частина доказів, наданих як позивачем, так і відповідачем, існувала станом на час розгляду справи у суді першої інстанції та ухвалення рішення. Натомість, учасники справи не повідомляли суд першої інстанції про неможливість подання таких доказів у встановлений законом строк з об`єктивних причин для існування можливості встановлення судом додаткового строку для подання доказів.

На переконання колегії суддів, така обставина, як необхідність подання нових доказів у суді апеляційної інстанції на спростування позиції іншої сторони, викладеної в апеляційній скарзі чи відзиві, не може бути визнана поважною причиною неподання доказів у встановлений процесуальний строк. Надані докази існували станом на день подання позову та могли бути отримані учасниками справи, однак не подавалися останніми до суду першої інстанції разом з заявами по суті справи, а тому вказане виключає можливість їх прийняття судом апеляційної інстанції у порядку ст. 269 ГПК України.

За наведених підстав апеляційний суд не приймає до розгляду надані позивачем копії договору №04987-17/2 від 19.04.2017, паспорту прив`язки №ПЧ.10397.04987-17 від 20.02.2017, схеми прив`язки, витягу з технічного паспорту на нежитловий будинок (приміщення) по вул. Хрещатик, 1/2, а також надані відповідачем копії розпоряджень №418 від 20.07.2010, №681 від 09.09.2009 та листа №124/01 від 12.05.2020, адресованого позивачеві.

Щодо поданої позивачем заяви свідка, знову ж таки, Товариство з обмеженою відповідальністю "Петрос Кафе" обґрунтовує неможливість її подання до суду першої інстанції тим, що цією заявою спростовуються доводи відповідача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу. Однак, як було зазначено, наведене обґрунтування не може бути визнано поважним.

Оскільки судом відхилено як доказ заяву свідка, клопотання позивача про виклик свідка для проведення його допиту судом не підлягає задоволенню з огляду на втрату процесуальної необхідності та доцільності для його задоволення.

Після розгляду судом вищенаведених клопотань учасників справи розпочато розгляд апеляційних скарг по суті та після надання пояснень представником позивача оголошено перерву у розгляді справи до 01.11.2021.

У судовому засіданні 01.11.2021 судом продовжено розгляд апеляційних скарги, заслухано пояснення представників відповідача і третьої особи та оголошено перерву у розгляді справи до 16.11.2021.

У призначене засідання суду з`явилися представники учасників справи та надали додаткові пояснення по суті поданих апеляційних скарг.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Зі встановлених місцевим господарським судом обставин даної справи убачається, що 28.03.2016 між Приватним акціонерним товариством "Готель "Дніпро" (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Петрос Кафе" (орендар) укладено договір оренди частини нежитлового приміщення №2057, відповідно до п. 1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування частину нежитлового приміщення загальною площею 131,7 кв. м, що розміщене на першому поверсі у правому крилі будівлі готелю "Дніпро" за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 1/2.

Пунктом 1.3 договору передбачено, що метою оренди є використання орендарем приміщення для організації та розміщення закладу громадського харчування.

Відповідно до п. 2.1 договору передача та повернення приміщення здійснюється за актами приймання-передачі, які підписуються уповноваженими представниками сторін.

Згідно з п. 7.1 договору останній набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 28.02.2026.

На виконання умов договору орендодавець передав, а орендар прийняв у користування вказане приміщення, що підтверджується актом прийому-передачі від 28.03.2016.

Пунктом 3.3.2 договору також передбачено, що орендодавець зобов`язаний не перешкоджати орендарю користуватися приміщенням на умовах цього договору.

Також, як вірно встановлено місцевим господарським судом, листом №59/01 від 27.10.2020 відповідач звернувся до позивача з проханням звільнити орендовані приміщення з метою проведення робіт по переобладнанню та переплануванню у строк до 29.10.2020 включно.

Листом №30/10/20 від 30.10.2020 позивач звернувся до відповідача з проханням припинити дії з виселення позивача з приміщення, усунути перешкоди у користуванні ним та забезпечити нормальний вільний доступ до орендованих приміщень.

Також 27.10.2020, 30.10.2020 та 03.11.2020 представниками позивача в односторонньому порядку були складені акти про обмеження доступу до приміщення.

03.11.2020 адвокатом Бешлегою А.В. в інтересах позивача подано до Печерського управління поліції ГУНП у м. Києві повідомлення у порядку ст. 214 Кримінального кодексу України про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. ст. 186, 191 та 206 Кримінального кодексу України.

04.11.2020 інспектором Печерського УП Майстренко Д.В. було видано талони-повідомлення єдиного обліку про прийняття і реєстрацію заяв (повідомлень) про кримінальне правопорушення за №№40953, 41106, 41809, 41765 від 04.11.2020 та №41828.

Окрім цього, позивачем до матеріалів справи надано копію відеозапису від 15.01.2021 з нагрудного відеореєстратора працівника слідчо-оперативної групи №0698, який здійснював виїзд на повідомлення щодо недопущення працівниками відповідача представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Петрос Кафе" до орендованих приміщень шляхом зачинення вхідних дверей. На переконання позивача, вказаним відеозаписом підтверджується вчинення перешкод Товариству з обмеженою відповідальністю "Петрос Кафе" у користуванні орендованим приміщенням та обмеженні доступу до нього з боку Приватного акціонерного товариства "Готель "Дніпро".

Також позивач надав до матеріалів справи докази фотофіксації на підтвердження вчинення перешкод у користуванні орендованим приміщенням.

Звертаючись до суду з даним позовом, Товариство з обмеженою відповідальністю "Петрос Кафе" вказало на те, що оскільки з 27.10.2020 відповідачем без жодних правових підстав обмежено доступ позивача та відвідувачів закладу до орендованого приміщення, вказаними діями Приватне акціонерне товариство "Готель "Дніпро" порушило право позивача щодо користування майном. Натомість, на переконання позивача, здійснення власником дій всупереч договірних відносин, а саме порушення тимчасового права користування приміщенням, порушує умови договору оренди та суперечить вимогам ст. 319 Цивільного кодексу України щодо порядку реалізації права власності.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач та третя особа вказували на те, що позивачем не виконуються взяті на себе зобов`язання щодо вжиття заходів пожежної безпеки та не виконуються відповідні приписи ГУ ДСНС України у м. Києві. Позивачем не наведено доводів та не надано належних доказів на підтвердження наявності перешкод у користуванні ним майном. Також, на переконання відповідача та третьої особи, заявлені позовні вимоги суперечать правовим висновкам Верховного Суду, відповідно до яких умовою застосування негаторного позову має бути відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин.

Місцевий господарський суд, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, погодився з вищенаведеними доводами відповідача та третьої особи. Також судом визнано неналежними надані Товариством з обмеженою відповідальністю "Петрос Кафе" докази на підтвердження викладених у позові обставин. Місцевий господарський суд зазначив, що для задоволення вимог про усунення перешкод у користуванні майном необхідно встановити факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. Однак, позивач не довів за допомогою належних та допустимих доказів факту вчинення відповідачем перешкод в користуванні позивачем орендованим приміщенням.

Також після ухваленого судового рішення у встановлений процесуальний строк до Господарського суду міста Києва відповідачем подано заяву про ухвалення додаткового рішення та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Петрос Кафе" витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 86875,00 грн.

Позивач подав до місцевого господарського суду клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, у якому Товариство з обмеженою відповідальністю "Петрос Кафе" заперечувало проти задоволення вказаних вимог, посилаючись на те, що наданий представником відповідача ордер був оформлений з порушенням вимог чинного законодавства України. Також позивач вказував на те, що заявлені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 86875,00 грн є необґрунтованими, завищеними, не відповідають критеріям реальності, співмірності та пропорційності з предметом спору. Крім того, позивач посилався на те, що сума витрат, заявлених до відшкодування, перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи заяву відповідача, врахував заперечення позивача та прийшов до висновку, що витрати Приватного акціонерного товариства "Готель "Дніпро" на професійну правничу допомогу, з урахуванням встановлених обставин та складності справи, обсягу необхідності наданих адвокатом послуг порівняно з витраченим на це часом, виходячи з характеру спірних правовідносин, обсягу матеріалів справи, умов договору, тривалості підготовчих та судових засідань, враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, підлягають зменшенню до 27000,00 грн.

Апеляційний суд погоджується з висновками місцевого господарського суду щодо відсутності підстав для задоволення заявленого позову, а також щодо часткового задоволення заяви Приватного акціонерного товариства "Готель "Дніпро" про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу та вважає за необхідне зазначити наступне.

Першочерговим завданням, яке постало перед колегією суддів та яке також вирішувалося місцевим господарським судом, є оцінка обраного позивачем способу захисту порушеного права. З цього приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Захист права власності - це сукупність передбачених законом цивільно-правових засобів, які, по-перше, гарантують нормальне господарське використання майна (тобто вони забезпечують захист відносин власності в їх непорушеному стані), по-друге - застосовуються для поновлення порушених правовідносин власності, для усунення перешкод, що заважають їх нормальному функціонуванню, для відшкодування збитків, які заподіяні власнику.

Положеннями ст. 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

З урахуванням наведених положень законодавства власник має право вимагати захисту свого права і від особи, яка перешкоджає йому користуватися і розпоряджатися своїм майном, тобто може звертатися до суду з негаторним позовом. Позивачем за негаторним позовом може бути власник або титульний володілець, у якого перебуває річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю (подібний за змістом правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 30.07.2019 у справі №926/3881/17).

Також, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 у справі №924/1220/17 викладено правову позицію з приводу того, що звернутися з негаторним позовом може власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ, щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю.

Залежно від характеру посягання на права власника і змісту захисту, який надається власнику, виділяються речово-правові та зобов`язально-правові засоби захисту права власності.

Речові засоби захисту права власності та інших речових прав покликані захищати ці права від безпосереднього неправомірного впливу будь-яких осіб. До речово-правових позовів належать: вимоги до незаконного володільця про витребування майна (віндикаційний позов); вимоги власника щодо усунення порушень права власності, які не пов`язані з володінням (негаторний позов); вимоги власника про визнання права власності.

Зобов`язально-правові позови базуються, як правило, на договорах, але можуть ґрунтуватися і на недоговірних зобов`язаннях.

Предметом негаторного позову є вимога власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися та розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом. Підставою для звернення з негаторним позовом є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання негаторного позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою негаторного позову є протиправне чинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

З огляду на вищенаведене, право власності як абсолютне право, має захищатися лише у разі доведення самого факту порушення. Тому встановлення саме зазначених обставин належить до предмета доказування у справах за такими позовами (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.05.2020 у справі №909/392/19).

Окрім цього, у постанові Верховного Суду від 27.05.2020 у справі №910/1310/19 викладено правовий висновок про те, що умовами для задоволення негаторного позову є сукупність таких обставин: майно знаходиться у власника або титульного володільця; інша особа заважає користуванню, розпорядженню цим майном; для створення таких перешкод немає правомірних підстав (припису закону, договору між власником та іншою особою тощо); у позові має бути чітко та конкретно визначено дії, які повинен здійснити відповідач для усунення порушень права власника (володільця).

Разом з цим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі №522/1029/18 та постанові Верховного Суду від 03.06.2021 у справі №916/1666/18 викладено правовий висновок стосовно того, що однією з умов застосування як віндикаційного, так і негаторного позову є відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин, оскільки у такому разі здійснюється захист порушеного права власності за допомогою зобов`язально-правових способів.

Натомість, у даній справі до суду з негаторним позовом звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Петрос Кафе" як орендар нерухомого майна, що знаходиться у користуванні позивача на підставі договору оренди, укладеного з відповідачем.

Таким чином, на переконання колегії суддів, оскільки між сторонами наявні договірні правовідносини, вказане виключає можливість застосування обраного позивачем способу захисту порушеного права.

При цьому, у поданій апеляційній скарзі позивач вказує на те, що заявлений позов за своєю правовою природою не є негаторним, а тому висновок місцевого господарського суду щодо неможливості задоволення позову у зв`язку з неправильно обраним способом захисту порушеного права не відповідає фактичним обставинам справи.

Поряд з цим, наведені доводи позивача апеляційний суд вважає безпідставними. Так, у постанові Верховного Суду від 27.10.2021 у справі №916/1769/20 за подібних правовідносин суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій з приводу того, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, що є самостійною підставою для відмови в позові. У вказаній справі з негаторним позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою до місцевої ради звернувся орендар земельної ділянки.

Таким чином, оскільки у наведеній справі та справі №910/17345/20 предмет та підстави позову є подібними, колегія суддів вказує на те, що висновки Верховного Суду підлягають застосуванню до спірних правовідносин сторін.

Щодо відхилення місцевим господарським судом наданих позивачем доказів на підтвердження обставин перешкоджання йому у користуванні орендованим приміщенням, слід зазначити наступне.

Приписами ч. 3 ст. 13 та ч. 1 ст. 74 ГПК України встановлено, що на кожну зі сторін покладений обов`язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами, як письмові, речові електронні докази.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 91 ГПК України).

Докази, надані стороною спору на підтвердження своїх вимог або заперечень, повинні відповідати критеріям належності, допустимості, достовірності та вірогідності, встановленим ст. ст. 76-79 ГПК України.

Так, відповідно до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України допустимість доказів полягає в тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст. 78 ГПК України).

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як було зазначено вище, на підтвердження обставин перешкоджання користуватися орендованим майном, позивачем надано до матеріалів справи повідомлення позивача до Печерського управління поліції ГУНП у м. Києві про вчинення кримінального правопорушення від 03.11.2020, талони-повідомлення єдиного обліку про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення №№40953 від 04.11.2020, 41106 від 04.11.2020, 41809 від 04.11.2020, 41765 від 04.11.2020, 41828 від 04.11.2020, а також акти про обмеження доступу від 27.10.2020, 30.10.2020 та 03.11.2020.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду, що з урахуванням приписів ст. ст. 76-79 ГПК України повідомлення позивача до Печерського УП ГУНП у м. Києві про вчинення кримінального правопорушення та талони-повідомлення єдиного обліку про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення не є належними доказами, які свідчать про перешкоджання відповідачем позивачу у користуванні орендованим майном, оскільки такі докази не є тими документами, за допомогою яких можливо однозначно встановити або спростувати наявність тих обставин, на які посилається позивач. Вказані докази лише підтверджують ту обставину, що позивач, вважаючи порушеними свої права, звернувся до правоохоронних органів, а правоохоронні органи таке звернення зареєстрували. Проте, докази звернення до правоохоронного органу не доводять самого факту порушення Приватним акціонерним товариством "Готель "Дніпро" прав позивача, як орендаря приміщення.

Щодо наданих позивачем актів про обмеження доступу від 27.10.2020, 30.10.2020 та 03.11.2020, зазначені документи також не є належними доказами на підтвердження викладених позивачем обставин, оскільки вказані акти складені представниками позивача за відсутності відповідача та без його повідомлення про обстеження орендованого приміщення.

При цьому, судом також правомірно відхилено посилання позивача на зафіксовану в актах відмову відповідача від їх підписання з огляду на те, що акти не містять жодних ідентифікуючих ознак осіб, що нібито відмовилися від підпису, та їх приналежність до Приватного акціонерного товариства "Готель "Дніпро".

З цього приводу апеляційний суд вважає за можливе навести правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду від 13.08.2019 у справі №910/12084/18 та 13.03.2018 у справі №914/1145/17, відповідно до якої акти обстеження не можуть бути визнані належними доказами на підтвердження відповідних обставин за умови, що такі акти складено в односторонньому порядку, а обстеження об`єкта оренди проведено без повідомлення та участі представників орендаря.

Також спростовуються і твердження позивача про те, що акти про обмеження доступу складені у присутності свідків, оскільки зі змісту актів убачається, що вони підписані генеральним директором та фінансовим директором позивача, адвокатом, а також безпосередньо працівниками закладу харчування. З цього слід зробити висновок, що акти підписані в односторонньому порядку виключно представниками та працівниками Товариства з обмеженою відповідальністю "Петрос Кафе".

Окрім цього, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що надана позивачем копія відеозапису від 15.01.2021 не відповідає критеріям належності, допустимості, достовірності і вірогідності, встановленим ст. ст. 76-79 ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 96 ГПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Проте, як вірно зазначено місцевим господарським судом, надана позивачем копія відеозапису електронного підпису не містить.

Окрім того, зазначений відеозапис не фіксує процесу заміни запірних замків, встановлення системи карткового доступу до приміщення відповідачем або інші факти вчинення перешкод зі сторони відповідача, про які позивач зазначав у позовній заяві та поданій апеляційній скарзі.

Оскільки надана позивачем копія відеозапису не містить електронного підпису та не фіксує жодних перешкод з боку відповідача, суд першої інстанції правомірно не прийняв її до розгляду як належний електронний доказ (його копію) з огляду на невідповідність вказаним нормам щодо засвідчення електронних документів та відсутність на ньому фактів чинення відповідачем перешкод у користуванні спірним приміщенням.

Аналогічна правова позиція з приводу обов`язковості такого реквізиту електронного документа як електронний підпис, викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 11.06.2019 у справі №904/2882/18 та 15.04.2021 у справі №910/8554/20.

Натомість, у поданій апеляційній скарзі позивач зазначає, що місцевим господарським судом не застосовано ч. 5 ст. 96 ГПК України щодо витребування оригіналу електронного доказу. На підтвердження вказаних доводів Товариство з обмеженою відповідальністю "Петрос Кафе" посилається на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 24.03.2021 у справі №628/1203/19.

Разом з цим, апеляційний суд зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 96 ГПК України якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Отже, обов`язковою умовою для витребування судом оригіналу електронного доказу є подання учасником справи копії електронного доказу.

Згідно з ч. ч. 2 та 3 ст. 96 ГПК України електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Проте, як було зазначено вище, надана позивачем копія відеозапису не є копією електронного доказу у контексті процесуального закону, оскільки не містить електронного цифрового підпису. З огляду на викладене, оскільки витребування оригіналу електронного документу може здійснюватися лише у випадку подання його належної копії, у суду першої інстанції були відсутні підстави для витребування оригіналу відеозапису.

Щодо посилання скаржника на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 24.03.2021 у справі №628/1203/19, колегія суддів наголошує на наступному.

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №922/371/16, під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожими є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Однак, порядок здійснення цивільного та господарського судочинства встановлений різними процесуальними кодексами. Вказані у постанові Верховного Суду від 24.03.2021 у справі №628/1203/19 висновки щодо застосування норм процесуального права регулюються Цивільним процесуальним кодексом України, що виключає можливість визнання подібними правовідносин у вказаній справі та господарській справі №910/17345/20.

Також варто наголосити на суттєвій відмінності в обставинах справ, зокрема, у справі №628/1203/19 суд встановив подання засвідченої належним чином копії електронного доказу, а суди при відмові у задоволенні позову виходили виключно з того, що наданий позивачем диск не є допустимим доказом з огляду на відсутність оригіналу запису.

Отже, висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Верховного Суду від 24.03.2021 у справі №628/1203/19, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин сторін.

Колегія суддів також погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо не прийняття як належних доказів, наданих позивачем фотографій, оскільки вони не відповідають критеріям належності та допустимості доказів та не надають суду можливості встановити місце їх створення і визначити, який саме об`єкт обстежувався. Окрім цього, більшість наданих фотографій не містять дати їх створення, що також позбавляє суд можливості встановити відповідність між часом їх створення та періодом виникнення спірних відносин сторін.

З огляду на усе вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду з приводу того, що позивачем на підтвердження доводів, викладених у позовній заяві, не надано належних, допустимих та достовірних доказів, з яких можливо було би встановити факти перешкоджання Товариству з обмеженою відповідальністю "Петрос Кафе" у користуванні орендованим нерухомим майном.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає правомірними висновки місцевого господарського суду про відмову у задоволенні заявленого позову.

Щодо оскарження позивачем додаткового рішення від 29.06.2021, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Петрос Кафе" у поданій апеляційній скарзі на додаткове рішення зазначає, що місцевий господарський суд не у повному обсязі врахував доводи, викладені у клопотанні про зменшення судових витрат, у зв`язку з чим не у повній мірі застосував принцип розумності та співмірності. Зокрема, на переконання скаржника, представники відповідача не вчиняли жодних дій, спрямованих на збір доказів, а обсяг матеріалів справи здебільшого зумовлений наявністю ідентичних документів щодо виконання позивачем вимог пожежної безпеки в орендованому приміщенні.

Судом першої інстанції встановлено, що у своєму орієнтовному розрахунку суми судових витрат, які відповідач поніс і очікує понести у зв`язку з розглядом справи, останнім було зазначено суму таких витрат у розмірі 60000,00 грн. Водночас, разом із заявою про ухвалення додаткового рішення відповідачем подано докази понесення витрат на правничу допомогу на загальну суму 86875,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що 02.12.2020 між відповідачем та Адвокатським об`єднанням "Юрімекс" укладено договір про надання правової допомоги, за умовами якого останнє зобов`язалося надати правову допомогу Приватному акціонерному товариству "Готель "Дніпро" з метою захисту його інтересів в якості захисника та представника зі всіма правами, що має клієнт.

Згідно з п. 4 договору за надання правової допомоги клієнт сплачує адвокату гонорар, розмір і порядок оплати якого погоджується сторонами у додаткових угодах до даного договору.

Відповідно до п. п. 1.1-1.4 додаткової угоди №2 до договору об`єднання здійснює:

- підготовку та подання (надіслання) від імені клієнта до Господарського суду міста Києва в межах справи №910/17345/20 відзиву на позов, а також доданих до нього документів (включаючи вивчення позовної заяви з доданими до неї документами, надсилання відзиву на позов з додатками іншій стороні, засвідчення копій документів, складання попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат тощо);

- підготовку та подання (надіслання) від імені клієнта до Господарського суду міста Києва в межах справи заперечень, а також доданих до них документів (включаючи вивчення відповіді на відзив з доданими до неї документами, надіслання копій заперечень з додатками іншій стороні, засвідчення копій документів, у разі необхідності тощо) (у випадку подання в межах справи №910/17345/20 відповіді на відзив);

- представництво інтересів клієнта у судових засіданнях в межах справи №910/17345/20 у Господарському суді міста Києва (включаючи, але не обмежуючись, участь у судових засіданнях, надання усних та письмових пояснень, тощо);

- складання та подання процесуальних документів (клопотань, заяв, заперечень проти клопотань/заяв, скарги тощо) в межах справи №910/17345/20 у господарському суді першої інстанції, які не передбачені пунктами 1.1-1.3 додаткової угоди №2, та вчинення інших дій, необхідних для забезпечення належної реалізації прав і обов`язків клієнта та представництва інтересів клієнта, у тому числі, ознайомлення з матеріалами справи, аналіз документів, наявних в матеріалах справи тощо.

Гонорар об`єднання за надання правової допомоги, визначеної п. 1.3 додаткової угоди №2, розраховується шляхом множення часу (годин та/чи хвилин), витраченого на надання правової допомоги, у розрахунку 2500,00 грн за годину часу, витраченого адвокатом для участі у судовому засіданні (включаючи час, витрачений на підготовку до відповідного судового засідання, на проїзд до і з Господарського суду міста Києва для участі у судовому засіданні (що не може становити більше 40 хвилин в обидві сторони), очікування судового засідання у випадку затримки та безпосередньої участі у судовому засіданні (без урахування ПДВ) (п. 2.1 додаткової угоди №2).

За умовами п. 2.2 додаткової угоди №2 гонорар за надання правової допомоги, визначеної п. п. 1.1, 1.2 та 1.4, розраховується шляхом множення часу (годин та/чи хвилин), витраченого об`єднанням на надання правової допомоги, у розрахунку 2500,00 грн за годину роботи адвоката об`єднання (без урахування ПДВ).

Пунктом 4 додаткової угоди №2 сторони також узгодили, що клієнт сплачує гонорар та/або відшкодовує об`єднанню накладні витрати протягом 20 робочих днів після отримання рахунку останнього на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі правової (правничої) допомоги, погодженого відповідно до даної додаткової угоди з визначеним розміром гонорару та/чи накладних витрат з зазначенням виконаного обсягу роботи за витраченого об`єднанням часу.

Як убачається з матеріалів справи, 08.06.2021 між відповідачем та об`єднанням було підписано акт надання послуг на загальну суму 86875,00 грн за надані останнім послуги, що включають:

- підготовку відзиву на позов, а також доданих до нього документів (включаючи вивчення матеріалів позовної заяви, засвідчення копій документів) - 10000,00 грн. (4 год.);

- підготовку заяви про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - 3750,00 грн (1 год. 30 хв.);

- представництво інтересів у судовому засіданні 17.12.2020, що включає: підготовку до судового засідання (30 хв.), проїзд до і з Господарського суду міста Києва (40 хв.), очікування судового засідання (15 хв.), участь у судовому засіданні (5 хв.) - 3750,00 грн (1 год. 30 хв.);

- представництво інтересів у судовому засіданні 28.01.2021, що включає: підготовку до судового засідання (30 хв.), проїзд до і з Господарського суду міста Києва (40 хв.), очікування судового засідання (40 хв.), участь у судовому засіданні (10 хв.) - 5000,00 грн (2 год.);

- підготовку заперечень проти долучення доказів до матеріалів справи, які були надані позивачем разом з відповіддю на відзив, - 3750,00 грн (1 год. 30 хв.);

- представництво інтересів у судовому засіданні 11.02.2021, що включає: підготовку до судового засідання (30 хв.), проїзд до і з Господарського суду міста Києва (40 хв.), участь у судовому засіданні (20 хв.) - 3750,00 грн (1 год. 30 хв.);

- підготовку заперечень (включаючи вивчення відповіді на відзив на 12 аркушах та доданих до неї документів на 166 аркушах, у тому числі, наданого позивачем відеозапису) - 10000,00 грн (4 год.);

- аналіз поданих позивачем документів разом з клопотанням від 23.02.2021 на 176 аркушах, здійснення порівняння цих документів та документів, наданих позивачем разом з відповіддю на відзив - 5000,00 грн (2 год.);

- представництво інтересів у судовому засіданні 25.02.2021, що включає: підготовку до судового засідання (30 хв.), проїзд до і з Господарського суду міста Києва (40 хв.), участь у судовому засіданні (35 хв.) - 4375,00 грн (1 год. 45 хв.);

підготовку заперечень на відповідь на заперечення (включаючи вивчення поданої позивачем відповіді на заперечення на 11 аркушах та доданих до неї документів на 38 аркушах) - 5000,00 грн (2 год.);

- аналіз поданих позивачем документів разом з клопотанням від 25.02.2021 на 43 аркушах, здійснення порівняння цих документів та документів, наданих позивачем разом з відповіддю на заперечення - 1250,00 грн (30 хв.);

- представництво інтересів у судовому засіданні 11.03.2021, що включає: підготовку до судового засідання (10 хв.), проїзд до і з Господарського суду міста Києва (40 хв.), участь у судовому засіданні (10 хв.) - 2500,00 грн (1 год.);

- представництво інтересів у судовому засіданні 01.04.2021, що включає: підготовку до судового засідання (50 хв.), проїзд до і з Господарського суду міста Києва (40 хв.), участь у судовому засіданні (30 хв.) - 3750,00 грн (1 год. 30 хв.);

- ознайомлення з матеріалами справи - 3750,00 грн (1 год. 30 хв.);

- підготовку письмових пояснень у зв`язку з поданням позивачем пояснень з приводу електронних доказів - 5000,00 грн (2 год.);

- представництво інтересів у судовому засіданні 29.04.2021, що включає: підготовку до судового засідання (50 хв.), проїзд до і з Господарського суду міста Києва (40 хв.), участь у судовому засіданні (1 год. 30 хв.) - 7500,00 грн (3 год.);

- представництво інтересів у судовому засіданні 27.05.2021, що включає: підготовку до судового засідання (50 хв.), проїзд до і з Господарського суду міста Києва (40 хв.), участь у судовому засіданні (30 хв.) - 5000,00 грн (2 год.);

- представництво інтересів у судовому засіданні 03.06.2021, що включає: підготовку до судового засідання (10 хв.), проїзд до і з Господарського суду міста Києва (40 хв.), участь у судовому засіданні (10 хв.) - 2500,00 грн (1 год.).

У клопотанні про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу позивач зазначив, що заявлений відповідачем розмір витрат на професійну правничу допомогу є необґрунтованим та неспівмірними з наданими адвокатом послугами. Окрім цього, позивач також посилався на те, що сума витрат, заявлених до відшкодування, перевищує суму, заявлену відповідачем у попередньому (орієнтовному) розрахунку.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви (ч. ч. 3 та 4 ст. 244 ГПК України).

Відповідно до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим, суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

За приписами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Колегія суддів також зазначає, що у розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Зокрема, відповідно до ч. 5 ст. 126 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

За висновками місцевого господарського суду, з якими погоджується і колегія суддів, заявлений відповідачем до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу не відповідає критеріям, що наведені у ч. 4 ст. 126 ГПК України.

Так, місцевий господарський суд врахував заперечення позивача з приводу того, що пункти 5 та 7 детального опису робіт містять аналогічні дії та надані послуги і відповідачем не було доведено протилежного. У зв`язку з цим, час, витрачений на їх вчинення, не відповідає ознакам реальності та необхідності. Також, суд першої інстанції зазначив, що відповідачем не було доведено необхідності та неминучості виконання робіт, зокрема, з підготовки заяви про залучення до участі в справі третьої особи та ознайомленням з матеріалами справи, оскільки всі документи, що містяться у матеріалах справи, надсилалися відповідачу, а також не доведено зазначеного обсягу витраченого на це часу. Окрім цього, тривалість та обсяг судових засідань, у яких був присутній представник відповідача, не відповідає часовому проміжку, зазначеному у протоколах судових засідань, при цьому, час проїзду і очікування на кожне судове засідання не підтверджені жодними доказами.

Також судом зазначено, що у своєму орієнтовному розрахунку суми судових витрат, які відповідач поніс і очікує понести у зв`язку з розглядом справи, останнім було зазначено суму таких витрат у розмірі 60000,00 грн.

Водночас, якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку (ч. 6 ст. 129 ГПК України).

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись вказаними процесуальними приписами, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково витрат, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

З урахуванням викладеного у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 4 ст. 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям (аналогічний висновок наведений у додатковій постанові Верховного Суду від 05.03.2020 у справі №911/471/19).

Місцевий господарський суд, зменшуючи заявлений до стягнення розмір витрат відповідача на професійну правничу допомогу до 27000,00 грн, врахував обставин щодо: складності справи; обсягу необхідності наданих адвокатом послуг порівняно з витраченим на це часом, виходячи з характеру спірних правовідносин, обсягу матеріалів справи, умов договору, тривалості підготовчих та судових засідань; наявності обґрунтованих заперечень позивача проти стягнення з нього заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу; принципи співмірності та розумності судових витрат.

Таким чином, доводи апеляційної скарги позивача не спростовують правомірних висновків суду першої інстанції щодо визначення остаточного розміру витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю "Петрос Кафе".

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення від 03.06.2021 та додаткове рішення від 29.06.2021 Господарського суду міста Києва у справі №910/17345/20 ухвалені з повним та усебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Петрос Кафе" не підлягають задоволенню.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційних скарг, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Петрос Кафе" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2021 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 29.06.2021 у справі №910/17345/20 залишити без змін.

3. Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2021 покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Петрос Кафе".

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк двадцять днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 29.11.2021.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді В.В.Андрієнко

С.І. Буравльов