ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

18 листопада 2021 року м. ТернопільСправа № 921/744/21
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Бурди Н.М.

розглянувши заяву Приватного підприємства "Да-Руся" б/н від 12.11.2021 (вх. номер 9331 від 15.11.2021) про забезпечення позову у справі №921/744/21,

В С Т А Н О В И В :

15.11.2021 Приватне підприємство «Да-Руся» звернулося до Господарського суду Тернопільської області із позовною заявою про витребування майна - будівлі складальної дільниці № 2, що розташована за адресою: 46003, Тернопільська обл., м. Тернопіль, вул. Полковника Д. Нечая, 256 та земельної ділянки, кадастровий номер :02:011:0050, на якій розташований зазначений об`єкт нерухомого майна, із чужого незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «МАММОН» .

15.11.2021, одночасно із поданням позовної заяви, Приватне підприємство "Да-Руся" звернулося до Господарського суду Тернопільської області із заявою б/н від 12.11.2021 (вх. номер 9244 від 15.11.2021) про забезпечення позову, у якій просило суд:

1. Накласти арешт на:

- будівлю складальної дільниці № 2, що розташована за адресою: 46003, Тернопільська обл., м. Тернопіль, вул. Полковника Д. Нечая, 25Б, номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі прав 01;

- земельну ділянку загальною площею 0,2315 га, цільове призначення: для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, за кадастровим номером :02:011:0050, за адресою: м. Тернопіль, вул. Нечая Д. Полковника, 25;

2. Заборонити державним реєстраторам будь-яких органів державної реєстрації, а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження щодо внесення будь-яких відомостей та/або змін з будь-яких питань до Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно, проводити реєстраційні дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно, а саме:

- будівлю складальної дільниці № 2, що розташована за адресою: 46003, Тернопільська обл., м. Тернопіль, вул. Полковника Д. Нечая, 25Б, номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі прав 01;

- земельну ділянку загальною площею 0,2315 га, цільове призначення: для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, за кадастровим номером :02:011:0050, за адресою: м. Тернопіль, вул. Нечая Д. Полковника, 25.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 15.11.2021, головуючим суддею для розгляду вказаної заяви № 921/744/21 визначено суддю Бурду Н.М.

За результатом розгляду даної заяви суд дійшов висновку про повернення заяви Приватного підприємства "Да-Руся" б/н від 12.11.2021 (вх. номер 9244 від 15.11.2021) про забезпечення позову у справі №921/744/21 заявнику з підстав , зазначених у відповідній ухвалі від 16.11.2021.

Після усунення виявлених судом недоліків, 17.11.2021 заявник - Приватне підприємство "Да-Руся", повторно звернувся до суду із заявою б/н від 12.11.2021 (вх. номер 9331 від 17.11.2021) про забезпечення позову у справі №921/744/21, для розгляду якої відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 17.11.2021, головуючим суддею визначено суддю Бурду Н.М.

У поданій суду заяві ПП "Да-Руся" просило суд застосувати такі заходи забезпечення позову, як:

1. Накласти арешт на:

- будівлю складальної дільниці № 2, що розташована за адресою: 46003, Тернопільська обл., м. Тернопіль, вул. Полковника Д. Нечая, 25Б, номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі прав 01;

- земельну ділянку загальною площею 0,2315 га, цільове призначення: для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, за кадастровим номером :02:011:0050, за адресою: м. Тернопіль, вул. Нечая Д. Полковника, 25;

2. Заборонити державним реєстраторам будь-яких органів державної реєстрації, а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження щодо внесення будь-яких відомостей та/або змін з будь-яких питань до Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно, проводити реєстраційні дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно, а саме:

- будівлю складальної дільниці № 2, що розташована за адресою: 46003, Тернопільська обл., м. Тернопіль, вул. Полковника Д. Нечая, 25Б, номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі прав 01;

- земельну ділянку загальною площею 0,2315 га, цільове призначення: для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, за кадастровим номером :02:011:0050, за адресою: м. Тернопіль, вул. Нечая Д. Полковника, 25.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, заявник стверджує, що він є власником майна - будівлі складальної дільниці № 2, що розташована за адресою: 46003, Тернопільська обл., м. Тернопіль, вул. Полковника Д. Нечая, 256 та земельної ділянки, кадастровий номер :02:011:0050, що підтверджується копіями інформаційних довідок № 279087223 від 11.10.2021 р., №282099105 від 30.10.2021 р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Водночас, протягом липня - вересня 2019 року мали місце юридичні факти, що призвели до вибуття майна із володіння заявника поза його волею, а саме:

- 15.07.2019 р. державним реєстратором Білецької сільської ради Тернопільського району Федоровичем Володимиром Юрійовичем прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексними номерами 47779422, 47778963, 47773937, 47771348, на підставі яких в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме в розділах за реєстраційними номерами об`єктів Майна 01 та 01), зареєстровано іпотеку та іпотечне обтяження Майна. Як вбачається із інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 279087223 від 11.10.2021 р. та № 282099105 від 30.10.2021р., іпотекодержателем та обтяжувачем зареєстровано Шевчука Юрія Валерійовича, а іпотекодавцем та особою, майно якої обтяжується - ПП «Дар-Руся»;

- 23.08.2019 р. приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Бадер Лілією Володимирівною, на підставі договору іпотеки від 31.10.2008 р. між ВАТ «Універсал Банк» та ВАТ «Тернопільський електромеханічний завод», посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Магдич О.О., зареєстрованого в реєстрі за № 3803, вимоги ОСОБА_1 про усунення порушень, про застосування застереження, про задоволення вимог іпотекодержателя б/н від 15.07.2019 р., договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 12.04.2019 р. між АТ «Універсал Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс», посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Ломакіною Л.В. і зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за №382, договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 12.04.2019 р. між ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Ломакіною Л.В. і зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за № 385, в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, яким виступило відповідне іпотечне застереження про задоволення вимог іпотекодержателя в іпотечному договорі від 31.10.2008 року, за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на спірні земельну ділянку та розташовану на ній будівлю складу дільниці № 2.

В подальшому ОСОБА_1 на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна до статутного капіталу б/н від 04.04.2019 р., рішення засновника про збільшення статутного капіталу № 2 від 04.09.2019 р., зареєстрував право власності на спірне майно за Товариством з обмеженою відповідальністю «Маммон», як на майно внесене до складу статутного капіталу його засновником, про що державним реєстратором Шманьківчицької сільської ради Чортківського району Тернопільської області Марцінковським Олегом Любомировичем прийнято відповідне рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 10.09.2019 р. за індексним номером 48605099 із внесенням запису про зареєстрацію права власності за ТОВ «Маммон» до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Таким чином, станом на момент звернення ПП «Да-Руся» до суду із позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, володільцем майна ПП "Да-Руся", а саме: будівлі складальної дільниці №2, реєстраційний номер 01, що розташована за адресою: 46003, Тернопільська обл., м. Тернопіль, вул. Полковника Д. Нечая, 25Б, та земельної ділянки з кадастровим номером :02:011:0050 є ТОВ «Маммон».

Наведені обставини, на переконання заявника, свідчать про те, що відбулося неодноразове вибуття спірного майна із володіння позивача на користь інших осіб, що супроводжувалося цілим рядом реєстраційних дій.

При цьому звертає увагу суду, що 12.02.2020 здійснено припинення обтяження майна іпотекою (рішення приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу від 12.02.2020 за індексними номерами 51096304 та 51100917), що свідчить про те, що станом на момент звернення позивачем до суду із позовною заявою про витребування майна із чужого незаконного володіння таке майно не обмежене в цивільному обороті та може бути відчужене володільцем, а відтак відповідач може вільно розпоряджатися цим майном, у тому числі відчужувати його, здійснювати поділ, знищувати, збільшувати чи зменшувати площу, змінювати технічні характеристики, що матиме наслідком неможливість фактичного виконання судового рішення у разі задоволення позову, оскільки ефективність застосовуваного Позивачем способу захисту визначається пред`явленням віндикаційного позову саме до останнього набувача майна, у випадку ж, якщо на момент винесення чи виконання рішення набувачем майна буде інша особа, то такий спосіб захисту не призведе до поновлення позивача у правах.

При цьому заявник посилається на висновки Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17.12.2014 року у справі № 6-140цс14, про те, що захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна.

За наведених обставин, позивач зазначає про наявність зв`язку між заявленими до застосування заходами забезпечення позову і предметом спору, співмірність та адекватність заходів заявленим позовним вимогам в частині поновлення прав ПП «Да-Руся», оскільки можливість забезпечення інтересів ПП «Да-Руся» при вирішенні справи судом знаходиться у прямій залежності від можливості витребувати спірне майно від ТОВ «Маммон», що може бути нівельовано його (майна) відчуженням відповідачем на користь третіх осіб або ж його пошкодженням чи знищенням.

Дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову, господарський суд визнав, що вона відповідає вимогам, встановленим ст.139 ГПК України, і підлягає до розгляду в порядку ст. 140 ГПК України.

Розглянувши заяву Приватного підприємства "Да-Руся" б/н від 12.11.2021 (вх. номер 9331 від 17.11.2021) про забезпечення позову у справі №921/744/21, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні вказаної заяви заявнику, з огляду на наступне.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв`язку між заявленим заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги,

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 4 ст. 137 ГПК України).

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Частиною 1 статті 137 ГПК України вказано, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ч. 4 ст. 139 ГПК України у заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.

Отже, з положень частини 4 статті 139 Господарського процесуального кодексу України випливає, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статті 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд зобов`язаний здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів і дослідити подані в обґрунтування заяви докази та встановити наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги.

При цьому слід зазначити, що законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення з заявою про забезпечення позову, а тому суд у кожному конкретному випадку здійснює їх оцінку на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд, з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, має пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Зокрема, під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на майно або грошові кошти суд має виходити із того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватися та розпоряджатися грошовими коштами або майном, тому може застосуватись у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів. При цьому піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватися майна, що належить до предмета спору.

При цьому, згідно зі статтями 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як зазначено вище, подана заява обґрунтована виключно лише припущеннями заявника про те, що оскільки спірна земельна ділянка з розташованим на ній майном уже двічі змінила власника ( ОСОБА_1 передав назване майно до статутного капіталу ТОВ "МАММОН", за яким воно на праві власності і зареєстроване на даний час), що супроводжувалося цілим рядом реєстраційних дій, а також з огляду на припинення з 12.02.2020 обтяження майна іпотекою (рішення приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу від 12.02.2020 за індексними номерами 51096304 та 51100917), існує потенційна загроза, що станом на момент звернення позивачем до суду із позовною заявою про витребування майна із чужого незаконного володіння таке майно (не обмежене в цивільному обороті) може бути: відчужене володільцем, поділено, знищено, збільшено чи зменшено площу, змінено технічні характеристики, що матиме наслідком неможливість фактичного виконання судового рішення у разі задоволення позову, оскільки ефективність обраного позивачем способу захисту визначається пред`явленням віндикаційного позову саме до останнього набувача майна, у випадку ж, якщо на момент винесення чи виконання рішення набувачем майна буде інша особа, то такий спосіб захисту не призведе до поновлення позивача у правах.

Судом встановлено, що твердження заявника про можливі спроби відповідача відчужити спірне майно, або ж змінити його якісні чи кількісні характеристики, не підтверджені жодними належними і допустимими доказами.

За даних обставин, твердження заявника про те, що невжиття заходу забезпечення позову у вигляді накладення арешту на будівлю складальної дільниці № 2, що розташована за адресою: 46003, Тернопільська обл., м. Тернопіль, вул. Полковника Д. Нечая, 25Б, номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі прав 01 та земельну ділянку загальною площею 0,2315 га, цільове призначення: для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, за кадастровим номером :02:011:0050, за адресою: м. Тернопіль, вул. Нечая Д. Полковника, 25, може призвести до неможливості виконання судового рішення у даній справі у випадку задоволення позовних вимог, на переконання суду, є необґрунтованими.

Щодо вимоги заявника про вжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони державним реєстраторам будь-яких органів державної реєстрації, а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження щодо внесення будь-яких відомостей та/або змін з будь-яких питань до Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно, проводити реєстраційні дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на спірне нерухоме майно, суд вважає за доцільне зазначити таке.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд, з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, має пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав та законних інтересів інших сторін. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову слід враховувати, що такими заходами не повинні блокуватися господарська діяльність юридичної особи, порушуватися права осіб, що не є учасниками судового процесу, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Так твердження заявника про неможливість ефективного захисту та поновлення порушеного права позивача внаслідок здійснення будь-яких реєстраційних дій щодо майна, оскільки у випадку відчуження майна на користь третіх осіб, витребування майна від відповідача стане неможливим, судом оцінюються критично, так як у такому випадку останній не позбавлений процесуального права у відповідності до приписів ч. 2 ст. 48 ГПК України замінити первісного відповідача належним.

Суд звертає увагу заявника, що під час вирішення питання про наявність підстав для забезпечення позову, обов`язок по доведенню та обґрунтуванню наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, обґрунтованості та невідворотності додаткових зусиль і витрат у майбутньому, покладається саме на позивача.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Також, прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффре де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року).

Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Також, згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Таким чином, суд не вбачає обґрунтованих підстав для задоволення заяви Приватного підприємства "Да-Руся" б/н від 12.11.2021 (вх. номер 9331 від 17.11.2021) про забезпечення позову у справі №921/744/21

Відповідно до ч. 6 ст. 140 ГПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Відхиляючи заяву позивача про вжиття заходів до забезпечення позову, суд також зауважує, що на заяви про забезпечення позову, в задоволенні яких було відмовлено, не поширюється заборона повторно звертатись до господарського суду.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 14, 20, 136-140, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви Приватного підприємства "Да-Руся" б/н від 12.11.2021 (вх. номер 9331 від 17.11.2021) про забезпечення позову у справі №921/744/21- відмовити.

2. Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання - 18.11.2021 та підлягає оскарженню протягом десяти днів з дня її підписання, через Господарський суд Тернопільської області.

3. Копію ухвали направити: рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повний текст ухвали складено та підписано 18.11.2021.

Інформацію по справі, що розглядається учасники справи можуть отримати на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за Веб-адресою сторінки https://court.gov.ua/sud5022/.

Суддя Н.М. Бурда