РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2021Справа № 910/14642/21
Суддя Господарського суду міста Києва Трофименко Т.Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін справу

за позовом Державного публічного акціонерного товариства "Будівельна компанія "Укрбуд"

до Приватного підприємства "УКРБАЛТБУД"

про стягнення 196 423,79 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Державного публічного акціонерного товариства "Будівельна компанія "Укрбуд" до Приватного підприємства "УКРБАЛТБУД" про стягнення 196 423,79 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором оренди нерухомого майна державного публічного акціонерного товариства "Будівельна компанія "Укрбуд" № КБ/20-0018 від 01.12.2019.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.09.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/14642/21, вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Суд зазначає, що ухвала Господарського суду міста Києва про відкриття провадження у справі була направлена рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу позивача та отримана останнім, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Також, ухвала Господарського суду міста Києва про відкриття провадження у справі була направлена рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження Приватного підприємства "УКРБАЛТБУД", зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: вул. І. Мазепи, буд. 4/6, м. Київ, 01010, проте з указаної адреси поштове відправлення повернулось з відміткою пошти про причини повернення - "не зареєстрований".

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду, а також день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, з огляду на підставу повернення до суду конверта з ухвалою, надісланою відповідачу, суд доходить висновку, що ухвала про відкриття провадження у справі вважається врученою останньому.

Крім того, за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи викладене, суд зазначає, що відповідач має доступ до судових рішень та мав можливість ознайомитись з ухвалою суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідно до статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач у встановлений строк не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній матеріалами відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.12.2019 між Державним публічним акціонерним товариством "Будівельна компанія "Укрбуд" (Орендодавець) та Приватним підприємством "УКРБАЛТБУД" (Орендар) був укладений Договір оренди нерухомого майна державного публічного акціонерного товариства "Будівельна компанія "Укрбуд" № КБ/20-0018 (надалі також - Договір), відповідно до п.1.1 якого Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне користування нерухоме майно (надалі - Майно), склад, загальна площа та цільове призначення, якого визначаються Сторонами в акті приймання-передачі Майна (додаток 1 до цього Договору), що розташоване у нежитловій будівлі (комплексі будівель та споруд) за адресою: 03049, м. Київ, вул. Богданівська, 10 (надалі - Об`єкт), яка належить Орендодавцю на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 13.07.2004 № 897.

У п. 1.2 Договору вказано, що плата за користування Майном (надалі - Орендні платежі) здійснюються Орендарем щомісячно.

Згідно з п. 1.7 Договору, на правовідносини згідно цього Договору не поширюється дія Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Відповідно до п. 2.1 Договору, Орендар вступає у строкове платне користування Майном від дати укладання Сторонами акту приймання-передачі Майна в оренду (додаток 1 до цього Договору) і користується ним протягом встановленого цим Договором строку (терміну).

Згідно з п. 3.1 Договору, орендні платежі за місяць оренди Майна є договірними і визначаються згідно узгодженого з Орендарем розміру щомісячного платежу за оренду Майна (додаток 2 до цього Договору) та складається із плати за користування Майном (орендна плата) та відшкодування витрат Орендодавця на утримання (забезпечення комунальними послугами, експлуатація та обслуговування) Об`єкту, пропорційно площі Майна, переданого в оренду.

За приписами пунктів 3.3 - 3.9 Договору Орендар протягом п`яти календарних днів від дати укладення цього Договору сплачує Орендний платіж за перший місяць оренди згідно наданого Орендодавцем рахунку-фактури, який включає плату за фактичну кількість днів оренди першого місяця із розрахунку розміру щомісячного Орендного платежу.

У подальшому Орендар зобов`язаний сплачувати Орендні платежі за поточний місяць оренди не пізніше десятого числа місяця у розмірі щомісячного Орендного платежу на підставі рахунку-фактури, який Орендар не пізніше п`ятого числа поточного місяця повинен отримати у Орендодавця.

Несвоєчасне отримання Орендарем рахунку-фактури не звільняє його від зобов`язання вчасно та в повному обсязі сплачувати Орендні платежі, визначені цим Договором.

Надлишкові суми Орендних платежів, що надійшли Орендодавцю підлягають заліку в рахунок наступних Орендних платежів за цим Договором або поверненню Орендарю за його письмовою вимогою.

Документом, що підтверджує факт надання оренди Майна для бухгалтерського та податкового обліку є Акт наданих послуг, який Орендар не пізніше п`ятого числа місяця, наступного за розрахунковим, повинен отримати у Орендодавця та в термін до десятого числа місяця, наступного за розрахунковим повернути Орендодавцеві один примірник укладеного належним чином Акту надання послуг або в цей же термін надати Орендодавцеві мотивовану письмову відмову від укладання Акту наданих послуг.

У разі, якщо у строки визначені п. 3.7. цього Договору Орендар не з`явився до Орендодавця за отриманням Акту наданих послуг або не повернув останньому один примірник укладеного належним чином Акту наданих послуг або не надав мотивовану письмову відмову від укладання Акту наданих послуг, послуги за цим Договору вважаються такими, що надані Орендодавцем належним чином і в повному обсязі, а Акт наданих послуг укладається Орендодавцем в односторонньому порядку.

Відсутність укладеного Орендарем належним чином Акту наданих послуг, припинення Орендодавцем на умовах цього Договору доступу Орендаря до орендованого Майна не позбавляє Орендодавця права стягувати з Орендаря Орендні платежі за цим Договором в повному обсязі.

Згідно з п. 9.2 Договору, за несвоєчасне внесення Орендних платежів (після 15 числа поточного місяця) Орендар сплачує на користь Орендодавця пеню у розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення до 28 числа поточного місяця включно, а у разі несплати Орендних платежів до 28 числа поточного місяця, Орендар, крім зазначеної пені, сплачує на користь Орендодавця штраф в розмірі 25 % від суми простроченого платежу (ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України).

Цей Договір діє до 30 листопада 2020 р. включно. (п. 10.1 Договору)

На виконання умов Договору орендодавець передав, а орендар в свою чергу прийняв в оренду орендоване нерухоме майно за Актом прийому-передачі в оренду нерухомого майна від 01.12.2019 (Додаток 1 до Договору).

У Додатку 2 до Договору сторони погодили загальну суму щомісячного орендованого платежу в сумі 27 527,04 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання по сплаті орендних платежів за Договором, чим спричинив виникнення заборгованості за оренду майна в сумі 137 635,20 грн. Крім основної суми боргу позивачем також заявлено до стягнення пеню у розмірі 8946,30 грн, штраф у розмірі 34 408,80 грн та інфляційні в розмірі 15 433,49 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Як встановлено ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 5 ст. 762 Цивільного кодексу України визначено, що плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

За користування майном з наймодавця справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч.1 ст. 762 Цивільного кодексу України).

Статтею 286 Господарського кодексу України встановлено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору орендодавець передав, а орендар в свою чергу прийняв в оренду орендоване нерухоме майно за Актом прийому-передачі в оренду нерухомого майна від 01.12.2019, загальна площа якого 127,44 м.кв.

Відповідно до матеріалів справи, а саме, наданих позивачем рахунків-фактур, у період з грудня 2019 року по квітень 2020 року вартість оренди становить 137 635,20 грн.

При цьому, хоч умовами Договору і визначено, що документом, який підтверджує факт надання оренди Майна для бухгалтерського та податкового обліку є Акт наданих послуг, однак згідно з п. 3.9 Договору визначено, що відсутність укладеного Орендарем належним чином Акту наданих послуг не позбавляє Орендодавця права стягувати з Орендаря Орендні платежі за цим Договором в повному обсязі.

Отже, суд доходить висновку, що в порушення зазначених норм Цивільного кодексу України та умов Договору відповідач не виконав свої грошові зобов`язання зі сплати орендної плати за період з грудня 2019 року по квітень 2020 року, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача слід стягнути 137 635,20 грн.

Однак, належних та допустимих доказів відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати відповідачем вказаної заборгованості у встановлений Договором строк перед позивачем до матеріалів справи додано не було.

Окрім суми основного боргу позивачем заявлено до стягнення інфляційних у розмірі 15 433,49 грн.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). (п.п. 3.1, 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013).

Перевіривши розрахунок інфляційних за загальний період прострочення здійснення орендних платежів з грудня 2019 року (11.12.2019) по 31.05.2021, суд зазначає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у заявленому позивачем обсязі у зв`язку з їх обґрунтованістю.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача на його користь пеню у загальному розмірі 8946,30 грн та штраф у розмірі 34 408,80 грн.

Згідно з приписами ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань врегульовано Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», статтею 3 якого передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Отже, яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Зазначена правова позиція щодо розміру обчислення пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України є сталою та, зокрема, викладена в постановах Верховного Суду від 30.01.2018 у справі №910/10224/14, від 23.05.2018 у справі №910/15492/17 та від 06.03.2019 у справі №916/4692/15.

Як встановлено у п. 9.2 Договору, за несвоєчасне внесення Орендних платежів (після 15 числа поточного місяця) Орендар сплачує на користь Орендодавця пеню у розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення до 28 числа поточного місяця включно, а у разі несплати Орендних платежів до 28 числа поточного місяця, Орендар, крім зазначеної пені, сплачує на користь Орендодавця штраф в розмірі 25 % від суми простроченого платежу (ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України).

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені за загальний період прострочення здійснення орендних платежів з 16.12.2019 по 28.04.2020, суд зазначає, що застосований позивачем договірний розмір при розрахунку пені перевищує той розмір, який установлено законом як граничний, а саме, обчислений на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Отже, за розрахунком суду, враховуючи допустиме обмеження розміру пені, позовні вимоги щодо пені підлягають частковому задоволенню на суму 1119,86 грн.

Перевіривши розрахунок штрафу, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю на суму 34 408,80 грн у зв`язку з арифметичною правильністю та обґрунтованістю.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, зважаючи на викладене вище, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства "УКРБАЛТБУД" (вул. І. Мазепи, буд. 4/6, м. Київ, 01010, ідентифікаційний код35533023) на користь Державного публічного акціонерного товариства "Будівельна компанія "Укрбуд" (вул. М. Раскової, буд. 23, м. Київ, 02002, ідентифікаційний код 33298371) основний борг у розмірі 137 635,20 грн, пеню у розмірі 1119,86 грн, штраф у розмірі 34 408,80 грн, інфляційні у розмірі 15 433,49 грн та судовий збір у розмірі 2828,96 грн.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 15.11.2021

Суддя Т. Ю. Трофименко