РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.11.2021Справа № 910/13169/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Васильченко Т.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи №910/13169/21

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Медтрейд"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київ Бізнес Девелопмент"

про стягнення 13450,00 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Медтрейд" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київ Бізнес Девелопмент" (далі - відповідач) про стягнення 13450,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після дострокового припинення дії договору суборенди нежилого приміщення №110820-3 від 11.08.2020, у зв`язку з його розірванням за ініціативою орендаря, відповідач не повернув гарантійний (забезпечувальний) платіж у розмірі 5955,00 грн. Крім того, позивач наголошує на тому, що відповідач зобов`язаний повернути орендну плату в сумі 7495,00 грн, яка була сплачена позивачем як суборендарем за місяць, у якому він не використовував орендоване приміщення у зв`язку з його поверненням відповідачу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.09.2021 відкрито провадження у справі №910/13169/21 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

27.09.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечує позовні вимоги з огляду на те, що позивач протягом визначеного у договорі строку не вчиняв дій щодо його дострокового розірвання та не повідомляв про намір припинити користування приміщенням в січні 2021 року, у зв`язку з чим договір суборенди продовжував діяти, а відтак зобов`язання за ним мають бути виконані зі сторони суборендаря. Заперечуючи вимоги про стягнення забезпечувального платежу, відповідач вказує на умови п. 5.6 договору, за яким такий платіж може бути використаний для покриття будь-яких платежів, витрат та збитків, понесених орендарем через неналежне виконання або невиконання суборендарем будь-якого із своїх обов`язків за цим договором. За твердженням відповідача, позивач не повернув за актом приймання-передачі з безкоштовного користування офісні меблі, світильники та ключі, у зв`язку з чим орендар поніс матеріальні збитки та вирахував вартість вказаного майна із забезпечувального платежу, повернувши позивачу його частину в сумі 1540,00 грн.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, суд

ВСТАНОВИВ:

11.08.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Київ Бізнес Девелопмент" (далі - орендар) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Медтрейд" (далі - суборендар) укладено договір суборенди нежилого приміщення №110820-3 (далі - договір, договір суборенди) за умовами пунктів 1.1, 1.3 якого орендар зобов`язується передати, а суборендар прийняти у строкове платне користування нежиле приміщення разом із частиною площ загального користування, яке розташоване за адресою: м. Київ, вул. Керченська, б. 4, поверх 2, оф. 12 (надалі - об`єкт або об`єкт оренди або приміщення). Об`єкт оренди передається в оренду з метою використання його під офіс та діяльність громадських організацій, волонтерську діяльність.

Об`єкт оренди належить Орендарю на праві користування (пункт 1.2 договору).

За умовами пункту 2.1 договору факт передачі об`єкта оренди суборендарю підтверджується виключно актом прийому-передачі в оренду об`єкта оренди (надалі - Акт), який підписується сторонами, в день укладення договору або у іншу дату, додатково обумовлену сторонами.

Пунктом 2.2 договору узгоджено, що після закінчення строку дії цього Договору або в результаті його дострокового розірвання або припинення суборендар зобов`язаний передати орендарю за актом прийому-передачі об`єкт останнього календарного дня з дати закінчення строку оренди або з дати розірвання або припинення цього Договору. Об`єкт оренди вважається повернутим орендарю з моменту підписання сторонами акта прийому-передачі з оренди об`єкта оренди, якщо інше не передбачене умовами даного Договору.

Відповідно до п. 2.3 договору умовами повернення орендарю об`єкта оренди є: звільнення суборендарем об`єкта оренди його майна у строки передбачені в пункті 2.2. цього Договору; повернення об`єкту оренди у первинному стані (згідно Акту приймання-передачі).

У разі повернення Приміщення Орендарю Суборендарем, останній зобов`язаний надати Орендарю комплект ключів від приміщення у кількості, не меншої за ту, яка була йому передана за Актом приймання-передачі (пункт 2.7 договору).

Додатково до оренди самого приміщення, орендар може надати у безоплатне користування суборендарю вживані офісні меблі (офісні столи та офісні стільці типу "iso"), факт прийому-передачі яких фіксується в Акті приймання-передачі. Надання меблів у безоплатне користування є правом, а не обов`язком Орендаря та є додатковою, окремою послугою, до якої у суборендаря відсутні будь-які якісні чи кількісні претензії. Підписанням цього договору суборендар підтверджує розуміння того факту, що послуга надання йому у безоплатне користування меблів не регулюється положеннями цього договору оренди приміщення, які застосовуються виключно до самого приміщення, як і те, що відсутність меблів у приміщенні на момент отримання суборендарем цього приміщення жодним чином не може бути підставою для зменшення чи перерахування орендної плати за приміщення (пункт 3.4 договору).

У відповідності до п. 4.1.3 договору орендар має право достроково розірвати Договір за своєю ініціативою, без застосування до нього штрафних санкцій, попередивши про це Суборендаря за 60 календарних днів до дати припинення. Сторони погодили, що фактом такого попередження може бути електронний лист з відповідним повідомленням на електронну пошту Суборендаря, направлений з електронної пошти Орендаря, вказаної у цьому Договорі. У цьому разі Договір припиняється зі спливом вказаного строку. Сторони цим підтверджують, що таке припинення буде вважатись припиненням Договору за взаємною згодою Сторін.

Згідно з п. 4.3.6 договору суборендар має право достроково розірвати договір за своєю ініціативою, без застосування до нього штрафних санкцій, письмово попередивши про це орендаря за 60 календарних днів до дати припинення. У цьому разі договір припиняється зі спливом вказаного строку. Сторони цим підтверджують, що таке припинення буде вважатись припиненням договору за взаємною згодою сторін. Сторони погодили, що фактом такого попередження може бути електронний лист з відповідним повідомленням на електронну пошту Орендаря, направлений з електронної пошти суборендаря, вказаної у цьому договорі. Сторони погоджуються, що наступна одностороння відмова від такого листа не допускається та вважається недійсною, крім випадку укладання додаткової угоди до цього Договору про продовження строку оренди або будь-якого іншого підтвердження Орендарем продовження строку дії цього Договору.

У випадку розірвання (припинення дії) цього договору, суборендар зобов`язаний повернути орендарю об`єкт оренди в первинному стані, відповідно до умов п. 2 цього Договору (п. 4.4.4 договору).

Згідно з п. 5.1 договору за оренду об`єкта оренди суборендар сплачує орендарю орендну плату в національній валюті України у розмірі, встановленому цим Договором, до 3-го числа поточного місяця.

Розмір щомісячної орендної плати за користування об`єктом оренди складає: у період з 01.05 по 30.09 кожного року - 6523.00 гривень, з 01.10 по 30.04 кожного року - 7495.00 гривень (п. 5.2 договору).

Пунктом 5.5 договору сторони погодили, що в рахунок забезпечення виконання суборендарем зобов`язань за цим договором (покриття можливих збитків та/або будь-яких інших додаткових витрат, пов`язаних з невиконанням та/або неналежним виконання зобов`язань суборендаря за цим договором та/або штрафів), суборендар протягом 1 (одного) робочого дня з дати укладання договору, сплачує орендарю забезпечувальний платіж у розмірі місячної орендної плати (7495,00 гривень.). Такий забезпечувальний платіж не є платежем за "останній місяць оренди", і може бути використаний орендарем в рахунок сплати суборендарем орендної плати або будь-якої іншої заборгованості або в інших випадках, вказаних в цьому договорі, за будь-які попередні місяці оренди виключно за бажанням орендаря.

З метою уникнення суперечок, сума забезпечувального платежу будь-яким чином не обмежує відповідальності суборендаря у випадку неналежного виконання ним своїх зобов`язань за цим договором. Орендар може використати забезпечувальний платіж для покриття будь-яких платежів, витрат та збитків, понесених орендарем через неналежне виконання або невиконання суборендарем будь-якого із своїх обов`язків за цим договором (пункт 5.6 договору).

Забезпечувальний платіж не повертається суборендарю протягом строку дії договору, а повертається після закінчення строку дії даного договору протягом 5 банківських днів (у невикористаній його частині) з моменту надання банківських реквізитів для повернення суборендарем на електронну пошту орендаря, що вказана в даному договорі (пункт 5.7.1 договору).

Відповідно до п. 9.1 договір набирає чинності з дати його підписання повноважними представниками сторін та діє до 31 грудня року, в якому він був укладений.

Пунктом 9.2 договору передбачено, у разі, якщо жодна із сторін не направила листа про розірвання за 60 календарних днів до строку, вказаного в п. 9.1, даний договір вважається автоматично пролонгованим з правом дострокової зміни строку Договору, у порядку, що встановлений цим Договором.

Сторонами не оспорювалась правомірність зазначеного договору, а тому в силу встановленої ст. 204 Цивільного кодексу України презумпції правомірності правочину, його положення беруться судом до уваги при розгляді спору.

12.08.2020 згідно акту приймання-передачі приміщення орендар передав, а суборендар прийняв у тимчасове володіння та користування приміщення за адресою: м. Київ, вул. Керченська, 4, поверх 2, оф. 12. При цьому, в акті узгоджено, що суборендарю були передані три столи, п`ять стільців, два потолочних світильника, чотири ключі.

Вказаний акт підписаний представниками сторін без заперечень та скріплений їх печатками.

Згідно платіжного доручення № 708 від 12.08.2020 позивач сплатив на користь відповідача забезпечувальний платіж в сумі 7495,00 грн.

29.12.2020 позивач перерахував на рахунок відповідача орендну плату в сумі 7495,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 857 від 29.12.2020.

Як зазначає позивач у позовній заяві, 31.12.2020 на адресу електронної пошти він отримав від відповідача повідомлення про дострокове припинення договору суборенди з 31.01.2021 та у цей же день звільнив орендоване приміщення.

Позивач надіслав Претензію № 2 від 19.05.2021, яка була отримана відповідачем 21.05.2021, про повернення грошових коштів в сумі 13450 грн, що складають частину забезпечувального платежу в сумі 5955,00 грн та орендну плату за січень 2021 року в сумі 7495,00 грн.

Оскільки відповідач добровільно обов`язку щодо повернення орендної плати за січень 2021 року та гарантійного платежу в повному обсязі не виконав, позивач звернувся до суду з даним позовом.

В свою чергу, заперечуючи позов, відповідач вказує, що позивач не повернув орендоване приміщення за актом приймання-передачі та продовжив користуватись ним, оскільки докази припинення користування об`єктом суборенди позивач не надав, відтак підстави для повернення орендної плати за січень 2021 року відсутні.

Заперечуючи позовні вимоги в частині стягнення забезпечувального платежу, відповідач вказує на умови п. 5.6 договору, за якими такий платіж може бути використаний для покриття будь-яких платежів, витрат та збитків, понесених орендарем через неналежне виконання або невиконання суборендарем будь-якого із своїх обов`язків за цим договором. За твердженням відповідача, позивач не повернув за актом приймання-передачі з безкоштовного користування офісні меблі, світильники та ключі, у зв`язку з чим орендар поніс матеріальні збитки та вирахував вартість вказаного майна із забезпечувального платежу, повернувши позивачу його частину в сумі 1540,00 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов таких висновків.

Стаття 509 Цивільного кодексу України визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання в силу вимог статей 525, 526 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу й інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься і у ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором суборенди, а відповідно до частини 3 статті 774 Цивільного кодексу України до договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Так, відповідно до статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Судом встановлено, що між відповідачем та позивачем 11.08.2020 укладено договір суборенди зі строком дії до 31.12.2020 на підставі якого, за актом приймання-передачі від 12.08.2020 відповідач передав, а позивач прийняв в суборенду об`єкт оренди - нежиле приміщення - офіс №12, розташоване на другому поверсі будівлі за адресою: м. Київ, вул. Керченська, 4.

За приписами частини 1 статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 654 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Умовами пункту 4.1.3 договору сторони визначили, що орендар має право достроково розірвати договір за своєю ініціативою, без застосування до нього штрафних санкцій, попередивши про це Суборендаря за 60 календарних днів до дати припинення. Сторони погодили, що фактом такого попередження може бути електронний лист з відповідним повідомленням на електронну пошту Суборендаря, направлений з електронної пошти орендаря, вказаної у цьому договорі. У цьому разі договір припиняється зі спливом вказаного строку. Сторони цим підтверджують, що таке припинення буде вважатись припиненням договору за взаємною згодою сторін.

Отже, сторони, укладаючи договір суборенди, на власний розсуд погодити умови припинення (розірвання) договору суборенди, в тому числі в односторонньому порядку за умови письмового повідомлення (електронний лист) про таке припинення (розірвання) суборендаря не менш як за 60 календарних днів до запланованої дати дострокового припинення оренди (розірвання) договору.

Статтею 653 Цивільного кодексу України, яка визначає правові наслідки зміни або розірвання договору, встановлено, що у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

У разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі (ч. 1 ст. 785 ЦК України).

Відповідно до частини 2 статті 795 Цивільного кодексу України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Тобто законодавець передбачив загальне правило, за яким визначається як початок, так і припинення договірних правовідносин з оренди будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини).

Фактом початку та відповідно припинення правовідносин є підписання акта приймання-передачі нерухомого майна як від орендаря до орендодавця, так і від орендодавця до орендаря.

Сторони можуть установити й інший момент відліку строку, однак цю обставину вони повинні узгодити та викласти у договорі оренди. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №127/14633/16-ц та Верховного Суду від 12.08.2020 у справі 3906/674/17).

Як встановлено судом, позивач у позовній заяві посилається на обставини направлення орендарем 31.12.2020 на адресу електронної пошти суборендаря вимоги про дострокове припинення дії договору з 31.01.2021.

При цьому в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження таких обставин, а саме здійснення повідомлення однієї сторони іншою стороною про дострокове припинення дії договору шляхом надсилання електронного листа на адресу електронної пошти, що визначена у договорі суборенди.

Матеріали справи також не містять доказів припинення дії основного договору оренди, на підставі якого відповідач передав приміщення в суборенду позивачу.

Відтак, суд доходить висновку, що договір суборенди діяв до 31 грудня 2020 року відповідно до умов п. 9.1 договору, оскільки був укладений у 2020 році, а в подальшому був пролонгований згідно з п. 9.2 договору так як жодних доказів повідомлення будь-якої сторони про його дострокове припинення (розірвання) здійснене у відповідності до п. 4.1.3, 4.3.6 та 9.2 договору суборенди суду не надано.

Як зазначає позивач, 29.12.2020 він перерахував на рахунок відповідача орендну плату за січень 2021 року в сумі 7495,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 857 від 29.12.2020, а, оскільки позивач повернув орендоване приміщення та не користувався ним у січні 2021 року, вважає, що відповідач зобов`язаний повернути орендну плату в сумі 7495,00 грн.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що 29.12.2020 позивач сплатив згідно платіжного доручення № 857 орендну плату в сумі 7495,00 грн за 12-й (грудень) місяць 2020 року, про що вказано самим позивачем у призначенні платежу, а не за січень 2021 року, як про те зазначено у позові.

Доказів зміни призначення платежу у встановленому вимогами чинного законодавства порядку позивач не надав, як і не надав доказів того, що ним було на виконання умов договору сплачено орендну плату за грудень місяць в більшому розмірі ніж визначено договором.

При цьому, за пунктом 2.2 договору після закінчення строку дії цього договору або в результаті його дострокового розірвання або припинення суборендар зобов`язаний передати орендарю за актом прийому-передачі об`єкт останнього календарного дня з дати закінчення строку оренди або з дати розірвання або припинення цього Договору. Об`єкт оренди вважається повернутим орендарю з моменту підписання сторонами акта прийому-передачі з оренди об`єкта оренди, якщо інше не передбачене умовами даного Договору.

Позивач не надав суду як доказів припинення договору суборенди у зв`язку з його розірванням, так і доказів повернення об`єкту суборенди орендарю за актом приймання-передачі.

У відповідності до ч. 6 ст. 762 Цивільного кодексу України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Докази неможливості користування орендованим приміщенням у січні 2021 року матеріали справи не містять.

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що відсутні докази сплати орендної плати за січень 2021 року на користь відповідача, недоведеність факту повернення об`єкту оренди та обставин неможливості користуватись об`єктом суборенди у січні 2021 року, суд доходить висновку про недоведеність підстав для стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 7495,00 грн на користь позивача.

Разом з цим, позивач заявив до стягнення забезпечувальний платіж в сумі 5955 грн, оплата якого на користь відповідача підтверджується платіжним дорученням №708 від 12.08.2020, у зв`язку з тим, що підстава для утримання цих коштів відпала з підстав припинення дії договору.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

За змістом ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

При цьому, якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 Цивільного кодексу України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у вигляді розірвання договору.

Пунктом 5.7.1 договору сторони узгодили, що забезпечувальний платіж не повертається суборендарю протягом строку дії договору, а повертається після закінчення строку дії даного договору протягом 5 банківських днів (у невикористаній його частині) з моменту надання банківських реквізитів для повернення суборендарем на електронну пошту орендаря, що вказана в даному договорі.

Відповідно до п. 9.1, 9.2 договір набирає чинності з дати його підписання повноважними представниками сторін та діє до 31 грудня року, в якому він був укладений. У разі, якщо жодна із сторін не направила листа про розірвання за 60 календарних днів до строку, вказаного в п. 9.1, даний договір вважається автоматично пролонгованим з правом дострокової зміни строку Договору, у порядку, що встановлений цим Договором.

Отже, підставою для повернення забезпечувального платежу є факт припинення (розірвання) дії договору.

Втім, як вже зазначено судом, позивач не надав суду жодних доказів повідомлення будь-якої сторони про припинення (розірвання) договору здійснене у відповідності до п. 4.1.3, 4.3.6 та 9.2 договору суборенди, як і доказів звільнення приміщення та повернення його орендарю за актом приймання-передачі.

Тоді як, згідно вимог статей 13, 74 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Пунктом 4 частини 2 статті 42 Господарського процесуального кодексу України встановлено обов`язок будь-якого учасника справи подавати усі наявні у нього докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Отже, процесуальним законодавством закріплено не право, а саме обов`язок учасників справи подавати усі наявні у них докази, не приховувати їх, оскільки суд, за загальним правилом, не може збирати з власної ініціативи докази, що стосуються предмета спору.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

При цьому, приписами частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України закріплено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За таких обставин, враховуючи, що належних та допустимих доказів на підтвердження факту припинення дії договору суборенди нежилого приміщення №110820-3 від 11.08.2020 позивач суду не надав, суд приходить до висновку про недоведеність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

При цьому, суд зауважує, що згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст.3 Цивільного кодексу України, однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Статтями 626, 627 вказаного Кодексу передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у наданій сторонам можливості за взаємною згодою визначати умови такого договору, змінювати ці умови також за взаємною згодою або утримуватись від пропозицій про їх зміну.

Умовами п. 3.4 договору сторонами узгоджено, що додатково до оренди самого приміщення, орендар може надати у безоплатне користування суборендарю вживані офісні меблі (офісні столи та офісні стільці типу "iso"), факт прийому-передачі яких фіксується в Акті приймання-передачі. Надання меблів у безоплатне користування є правом, а не обов`язком Орендаря та є додатковою, окремою послугою, до якої у суборендаря відсутні будь-які якісні чи кількісні претензії. Підписанням цього договору суборендар підтверджує розуміння того факту, що послуга надання йому у безоплатне користування меблів не регулюється положеннями цього договору оренди приміщення, які застосовуються виключно до самого приміщення, як і те, що відсутність меблів у приміщенні на момент отримання суборендарем цього приміщення жодним чином не може бути підставою для зменшення чи перерахування орендної плати за приміщення.

Отже, сторони на власний розсуд визначили, що умови договору суборенди не розповсюджуються на правовідносини щодо передачі в користування меблів, а відтак і відшкодування збитків, що виникли у зв`язку з таким користуванням (пошкодження, неповернення тощо), за рахунок забезпечувального платежу є необґрунтованим.

Приймаючи до уваги все вищевикладене в сукупності та враховуючи, що сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом шляхом подання належних та допустимих доказів, суд прийшов до висновку про відмову в позові, оскільки позивач під час розгляду справи не надав суду жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували заявлені позовні вимоги та підтверджували факт припинення (розірвання) дії договору.

Згідно з пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, враховуючи положення статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача у зв`язку з відмовою в позові.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 76-80, 129, 232, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Медтрейд" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київ Бізнес Девелопмент" про стягнення 13450,00 грн відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено та підписано 12.11.2021.

Суддя Т.В. Васильченко