ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2021 м. ДніпроСправа № 904/4990/21
за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" Акціонерного товариства "Українська залізниця" Виробничого структурного підрозділу "Запорізьке територіальне управління "Філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Фізичної особи-підприємця Синегубової Світлани Станіславівни

про стягнення заборгованості за договором оренди

Суддя Юзіков С.Г.

При секретарі судових засідань: Юрченко В.В.

Представники:

Позивача - Семенова О.П., дов. №1759 від 15.07.2021,(адвокат)

Відповідача - Синегубова С.С. паспорт серія НОМЕР_1 ; Логвінов С.С. ордер АЕ №1082207 від 04.10.2021 (адвокат)

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить стягнути з Відповідача борг за договором оренди - 9 143,40 грн., інфляційних збитків - 1 633,10 грн., 3% річних - 679,45 грн., неустойку - 15 239,02 грн., суму боргу за договором відшкодування - 828,72 грн., інфляційні збитки - 1 782,55 грн., 3% річних - 741,29 грн.

Відповідач вважає, що позовні вимоги є незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки Позивачем не доведено право власності на орендований об`єкт, оскільки наведені Позивачем підстави для виникнення у нього права власності на об`єкт оренди є незаконними. Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" Позивач зобов`язаний провести переоформлення правовстановлюючих документів на об`єкт нерухомого майна протягом двох років з дня державної реєстрації Товариства. Позивач не виконав свого обов`язку щодо переоформлення правовстановлюючої документації на об`єкт оренди. У зв`язку з цим, Позивач не є орендодавцем в розумінні ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", отже, Позивач не є тим самим суб`єктом, який має право вчиняти юридичні дії, пов`язанні з захистом права власності на об`єкт, в спірних правовідносинах. Крім того, Позивач не належним чином повідомив Відповідача про намір розірвати договір оренди, оскільки Позивач зобов`язаний повідомити Відповідача за три місяці до дати припинення договору оренди, про намір розірвати договір оренди та про неможливість укладення договору на новий термін.

У судовому засіданні досліджено надані сторонами докази.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

17.02.2011 Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Херсонській області (далі - Орендодавець) та ФОП Синегубова С.С. (далі - Орендар) укладено договір оренди державного майна № 890-11-065 від 17.02.2011 (далі - Договір), за п. 1.1. (в редакції додаткового договору № 1 про внесення змін до договору оренди державного майна від 17.02.2011 № 890-11-065) якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно - частина бетонного мощення площею 42,7 кв. м, розташованого на території пансіонату "Запоріжжя" за адресою: Херсонська обл., Генічеський р-н, с. Генгірка, вул. Набережна, 33, що перебуває на балансі відокремленого структурного підрозділу "Запорізьке будівельно-монтажне експлуатаційне управління" ДП "Придніпровська залізниця" (у подальшому - Балансоутримувач). Вартість державного майна визначена суб`єктом оціночної діяльності ПП "Експерт-центр" згідно з висновком про вартість станом на 30.11.2013 і становить за незалежною оцінкою 38 360,00 грн. без урахування ПДВ.

Майно передається в оренду з метою розміщення кафе, що здійснює продаж товарів підакцизної групи (п. 1.2 договору).

Відповідно до пункту 3.1 Договору (в редакції додаткового договору № 1 про внесення змін до договору оренди державного майна від 17.02.2011 № 890-11-065) орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786, і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку грудень 2013 - 485,29 грн. без урахування ПДВ.

У разі припинення (розірвання) Договору оренди Орендар сплачує оренду плату до дня повернення Майна за актом приймання-передавання включно. Закінчення строку дії Договору оренди не звільняє Орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, ураховуючи санкції, до державного бюджету та Балансоутримувача ( п. 3.11 Договору в редакції додаткового договору № 1 про внесення змін до договору оренди державного майна від 17.02.2011 № 890-11-065).

Реорганізація Орендодавця або перехід права власності на орендоване Майно третім особам не є підставою для зміни або припинення чинності цього Договору, і він зберігає свою чинність для нового власника орендованого Майна (його правонаступника) (п.10.5.Договору).

У разі припинення або розірвання цього договору Майно протягом трьох робочих днів повертається Орендарем Орендодавцю та балансоутримувачу. У разі, якщо Орендар затримав повернення Майна, він несе ризик його випадкового знищення або випадкового пошкодження ( п. 10.10 Договору).

Майно вважається повернутим Орендодавцю та балансоутримувачу з моменту підписання Орендодавцем, Балансоутримувачем та Орендарем акта приймання-передавання. Обов`язок щодо складання акта приймання-передавання про повернення Майна покладається на Орендаря ( п. 10.11 Договору).

Якщо Орендар не виконує обов`язку щодо повернення Майна, Орендодавець має право вимагати від Орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування Майном за час прострочення. Нарахування Орендарю неустойки здійснюється Орендодавцем за весь період невиконання зобов`язань Орендаря щодо повернення майна за актом приймання-передавання ( п. 10.12 Договору).

За актом приймання-передачі державного майна від 17.02.2011 Відповідач прийняла спірне майно в оренду.

ДП "Придніпровська залізниця" (далі - Балансоутримувач) в особі начальника Відокремленого структурного підрозділу "Запорізьке будівельно-монтажне експлуатаційне управління" Косолапа В.Є. та Синегубова С.С. уклали договір №ПР/БМЕС-1161-НЮдг від 14.07.2011 про відшкодування витрат БМЕУ - 3 на утримання нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю, за п. 1.1. якого балансоутримувач здійснює обслуговування частини бетонного мощення, загальною площею 42,7 кв. ( надалі Майно), розташованого на території пансіонату "Запоріжжя" за адресою: Херсонська обл., Генічеський р-н, с. Генгірка, вул. Набережна, 33. Орендар відшкодовує витрати Бадансоутримувача на амортизаційні відрахування, витрат на сплату податку на землю, експлуатаційні витрати та сплачує отримані від Бадансоутримувача комунальні послуги.

Орендар користується майном зазначеним у п. 1.1. даного договору на підставі договору оренди державного нерухомого майна, що знаходиться на балансі Запорізького будівельно-монтажного експлуатаційного управління державного підприємства Придніпровська залізниця, № 890-11-065 від 17.02.2011 ( п. 1.2. договору відшкодування витрат).

Орендар здійснює оплату на звітний місяць згідно із розрахунком щомісячних платежів (Додаток № 1) за минулий місяць на протязі 10 днів після отримання рахунків. Орендар відшкодовує витрати Бадансоутримувача на амортизаційні відрахування, сплату податку на землю, експлуатаційні витрати ( п. 4.1. договору відшкодування витрат).

Цей договір набирає чинності з 18.02.2021 року і діє до 17.01.2014 року включно, але не більше терміну дії договору оренди № 890-11-065 від 17.02.2011 року (п. 8.1. договору відшкодування витрат).

Статтею 2 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" та п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 №200 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - Постанова), передбачено утворення на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування ПАТ "Українська залізниця", 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності.

Пунктом 2 Постанови встановлено, що статутний капітал товариства формується шляхом внесення до нього, зокрема, майна Укрзалізниці, підприємств, зазначених у додатку 1, крім майна, яке закріплюється за товариством на праві господарського відання згідно із Законом України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" та іншого майна, яке відповідно до законодавства не може бути включене до статутного капіталу.

Частиною 3 ст. 4 Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" передбачено, що внесення нерухомого майна залізничного транспорту до статутного капіталу товариства може здійснюватися на підставі обліку майна на балансах Державної адміністрації залізничного транспорту України, підприємств залізничного транспорту відповідно до законодавства без попередньої державної реєстрації права власності на таке майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 вищезазначеного Закону, переоформлення правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна, внесені до статутного капіталу товариства, здійснюється протягом двох років з дня державної реєстрації товариства.

Державна реєстрація прав на нерухоме майно, внесеного до статутного капіталу товариства, здійснюється на підставі передавального акту та акту оцінки майна залізничного транспорту, внесеного до статутного капіталу товариства. Передавальний акт та/або акт оцінки майна залізничного транспорту є документами, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на майно, внесене до статутного капіталу товариства.

18.08.2015 Міністерством інфраструктури України, затверджено передавальний акт по ДП "Придніпровська залізниця", зведений акт оцінки майна, що вноситься до статутного капіталу ПАТ "Українська залізниця", а також, зведений передавальний акт майна, що вноситься до статутного капіталу ПАТ "Українська залізниця".

Згідно зі ст. 329 ЦК України, юридична особа публічного права набуває право власності на майно, передане їй у власність, та на майно, набуте нею у власність на підставах, не заборонених законом.

Відповідно до ст. 85 ГК України, ст. 115 ЦК України господарське товариство є власником майна, переданого йому учасниками у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 №735 затверджено Статут публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі Статут).

У п. 2 Статуту зазначено, що товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту та підприємств залізничного транспорту.

Відповідно до п. 20 Статуту, товариство має у власності майно, що внесене до його статутного капіталу, та/або інше майно, набуте ним на підставах, що не заборонені законодавством. Товариство здійснює володіння, користування та розпорядження таким майном згідно з метою своєї діяльності з урахуванням вимог законодавства та цього Статуту.

Пунктом 33 Статуту передбачено, що товариство здійснюючи право власності, володіє, користується та розпоряджається належним йому майном і вчиняє стосовно нього будь-які дії, що не суперечать законодавству, Статуту та меті діяльності підприємства.

З урахуванням наведених вище норм права та положень статуту ПАТ "Українська залізниця", суд доходить висновку, що остання набула право власності на майно, в тому числі, об`єкт нерухомості, що є предметом оренди за договором № 890-11-065.

Частиною 1 ст. 770 ЦК України встановлено, що у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов`язки наймодавця.

Аналогічні положення закріплені ч. 2 ст. 15 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", яка передбачає, що у разі зміни власника майна, переданого в оренду, до нового власника переходять права і обов`язки за договором оренди.

Таким чином, у зв`язку з переходом права власності на майно, яке є об`єктом оренди, в силу вимог закону, відбулася заміна сторони у зобов`язанні, внаслідок чого до Позивача перейшли права та обов`язки Орендодавця за Договором оренди №890-11-065.

29.06.2016 ПАТ "Українська залізниця" з ФОП Синегубовою С.С. підписали додатковий договір до Договору оренди нерухомого майна (або іншого) майна від 17.02.2011 № 890-11-065, у зв`язку з утворенням ПАТ "Українська залізниця" відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" від 23.02.2012 № 4442-V1, постанови Кабінету Міністрів України "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" від 25.06.2014 № 200 та керуючись ст. 15 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", сторони склали даний додатковий договір до договору оренди від 17.02.2011 № 890-11-065 про таке:

Встановити, що орендодавцем майна, визначеного договором оренди від 17.02.2011 № 890-11-065 є ПАТ "Укрзалізниця" ( п. 1 Додаткової угоди).

У тексті договору повне найменування державне підприємство "Придніпровська залізниця" та скорочене найменування ДП "Придніпровська залізниця" замінити відповідно на Регіональна філія "Придніпровська залізниця" публічного акціонерного товаристві: "Українська залізниця" та філія "Придніпровська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця". Структурний підрозділ "Запорізьке будівельно-монтажне експлуатаційне управління" регіональної філії "Придніпровська залізниця" публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" - повна назва балансоутримувача, та структурний підрозділ "Запорізьке будівельно-монтажне експлуатаційне управління" філії "Придніпровська залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" - скорочена назва балансоутримувачу (п. 2 Додаткової угоди).

Доповнено пункт 10.1 розділу 10. Строк чинності, умови зміни та припинення договору абзацом 2 та викладено в наступній редакції: "10.1. Термін дії договору оренди продовжено по 30.06.2016 року включно" (п. 5 додаткової угоди).

Сторони домовились, що умови цього додаткового договору поширюються на взаємовідносини сторін, що виникли з 01.12.2015. Цей додатковий договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до " 30" червня 2016 року включно" (п. 8 Додаткової угоди).

Протягом дії договору, сторони уклали ще ряд додаткових угод, за якими строк дії договору продовжувався з 01.07.2016 по 31.10.2016 включно; з 01.11.2016 по 31.03.2017 включно; з 01.04.2017 по 30.06.2017 включно; з 01.07.2017 по 31.10.2017 включно; з 01.11.2017 по 31.12.2017 включно; з 01.01.2018 до 31.03.2018 включно; останньою угодою від 26.04.2018 сторони внесли зміни до п. 10.1 договору та виклали його в наступній редакції: "Цей договір діє з 01.04.18 по 30.06.18 без подальшого продовження".

05.06.2018 Відповідач отримала заяву Позивача № ФБМЕС-01/320 від 04.05.2018 про припинення дії договору, у якій Позивач повідомив, що за умовами додаткового договору, термін дії основного договору оренди від 17.02.2011 № 890-11-065 закінчується 30.06.2018, у зв`язку з чим, Залізниця просить у найкоротший термін після отримання листа підписати два примірника Актів приймання-передачі нерухомого майна орендованого за договором оренди від 17.02.2021 № 890-11-065 до "Запорізьке територіальне управління" філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" ПАТ "Укрзалізниця".

Наданий Відповідачеві акт приймання-передавання до Договору оренди нерухомого майна від 17.02.2021 № 890-11-065 повернувся до Позивача з відміткою Відповідача: "майно повертати відмовляюсь, у зв`язку з тим, що на даний момент не має можливості демонтувати та вивезти обладнання 27.06.2018 Синегубова С.".

Відповідачеві направлено попередження № 2715 від 17.07.2018 про те, що станом на 16.07.2018 Відповідач незаконно використовує частину бетонного мощення площею 42,7 кв.м, яке розташоване на території пансіонату "Запоріжжя" за адресою: Херсонська обл., Генічеський р-н, с. Генгірка, вул. Набережна, 33, що перебуває на балансі виробничого підрозділу "Запорізьке територіальне управління" філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" ПАТ "Укрзалізниця". Дія договору оренди закінчилася 30.06.2018. Враховуючи вищезазначене, Позивач вимагав повернути незаконно займану Відповідачем частину мощення площею 42,7 кв. м., у 3-денний термін з моменту отримання даного попередження.

Позивач у вересні та жовтні проведено перевірку орендованого нерухомого майна та встановлено, що спірне майно не звільнено, про що складено акт № 31 від 05.09.2018 проведення перевірки орендованого нерухомого майна та акт № 37 від 17.10.2018 перевірки стану орендованого державного нерухомого майна.

12.12.2018 Відповідач повернула Позивачеві орендоване майно за актом приймання-передавання до Договору оренди нерухомого майна від 17.02.20211 № 890-11-065.

Відповідачеві направлено претензію № ТУ БМЕС-3-10/451 від 11.02.2019, у якій Позивач вимагав перерахувати заборгованість у сумі 17 881,13 грн. протягом 5 робочих днів з дня отримання цієї претензії.

Листами від 20.05.2019, 11.12.2020, 27.01.2021 та 31.03.2021 Позивач повторно пропонував Відповідачеві сплатити заборгованість.

За даними Позивача, претензія та зазначені листи Позивача залишені Відповідачем без виконання та без відповіді.

На прострочені борги Відповідача, Позивач нарахував 1 633,10 грн. - інфляційних збитків за договором оренди, 679,45 грн. - 3% річних за договором оренди, 15 239,02 грн. - неустойки в розмірі подвійної орендної плати без ПДВ, 149,45 грн. - інфляційних збитків за договором відшкодування, 61,84 грн. - 3% річних за договором відшкодування.

Наведені обставини стали причиною звернення Позивачем з позовом та є предметом спору у даній справі.

Предметом доказування у даній справі є правомірна/неправомірна вимога Позивача про стягнення орендної плати, суми боргу за договором відшкодування, неустойки у розмірі подвійної орендної плати без ПДВ, а також, вимоги про стягнення індексу інфляції та 3 % річних.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі Договору, є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 ГК України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ч. 1, 2, 6 ст.283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ). До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.284 ГК України істотними умовами договору оренди є: об`єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); строк, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу.

Договір оренди припиняється у разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено. Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України (ч. 2, 4 ст. 291 ГК України).

Частиною 1 ст. 785 ЦК України встановлено, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 216-217, 230-231 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання, шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Згідно зі ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У ст. 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 78, 79 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідач позов заперечує з викладених у поясненнях підстав.

Перевіривши доводи сторін, беручи до уваги надані сторонами докази, суд частково приймає позицію Позивача та не погоджується з Відповідачем.

Так, посилання Відповідача на те, що Позивачем не доведено право власності на об`єкт оренди, у зв`язку з чим у останнього відсутні правові підстави на зверненням з даним позовом, суд не приймає, виходячи з того, що прийнявши рішення про утворення ПАТ "Укрзалізниця" шляхом реорганізації (злиття) підприємств залізничного транспорту та встановлюючи його правонаступництво щодо всього майна, усіх прав та обов`язків зазначених підприємств, держава фактично висловила своє волевиявлення щодо переходу до ПАТ "Українська залізниця" права власності на відповідне майно, передане державною до його статутного капіталу, у тому числі права самостійно виступати орендодавцем такого майна.

При цьому, статус ПАТ "Українська залізниця", як правонаступника відповідних підприємств залізничного транспорту, безпосередньо визначений Законом України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" та Статутом ПАТ "Українська залізниця", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України, які не передбачають можливості запровадження винятків чи обмежень щодо такого правонаступництва, відстрочення набуття права власності на об`єкти нерухомого майна тощо.

Не вчинення ПАТ "Українська залізниця" дій щодо переоформлення правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна, внесені при його створенні до статутного капіталу, не може бути підставою для висновку про відсутність переходу відповідних речових прав до ПАТ "Українська залізниця" від підприємств залізничного транспорту, які мають бути припиненими внаслідок такої реорганізації.

Закон України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" не містить норми, яка встановлює конкретні правові наслідки не вчинення чи несвоєчасного вчинення ПАТ "Українська залізниця" дій щодо переоформлення правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 21.02.2020 у справі № 918/792/18.

Разом з тим, матеріалами справи підтверджується, що відповідно до свідоцтва про право власності від 01.09.2011 об`єкт - пансіонат "Запоріжжя", який знаходиться за адресою: Херсонська обл., Генічеський р., с. Генічеська Гірка, вул. Набережна, буд. 33, знаходиться у власності Державного підприємства "Придніпровська залізниця", форма власності - державна. Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав підстава виникнення права власності - свідоцтво про право власності. Крім того, в матеріалах справи наявний зведений перелік майна Державне підприємство "Придніпровська залізниця", що вноситься до статутного капіталу ПАТ "Українська залізниця", до якого входить об`єкт договору оренди.

Матеріалами справи підтверджується, що укладений сторонами договір оренди припинився 30.06.2018 за закінченням строку його дії.

Заперечення Відповідача про його неповідомлення Позивачем за три місяці до закінчення Договору оренди про відмову від подальшої пролонгації Договору, спростовується додатковою угодою від 26.04.2018, якою сторони внесли зміни до п. 10.1 договору та виклали його в наступній редакції: "Цей договір діє з 01.04.18 по 30.06.18 без подальшого продовження". Тобто, Договір продовжувався всього на три місяці і Відповідач була обізнана про необхідність повернення майна з 26.04.2018.

Враховуючи умови договору та положення ст. 530 ЦК України орендар повинен був повернути орендоване майно за актом приймання-передачі протягом трьох робочих днів з моменту закінчення строку дії Договору (останній день 04.07.2018).

Відповідач своє зобов`язання з повернення об`єкта оренди виконав несвоєчасно та продовжив користування орендованим майном до12.12.2018, чим порушила умови Договору та чинного законодавства. Вказані обставини підтверджені матеріалами справи та не спростовані Відповідачем.

Аналіз ч. 1 ст. 759 та ч. 1 ст. 785 ЦК України дозволяє дійти висновку, що договір найму (оренди) зумовлює право наймача (орендаря) користуватися орендованим майном упродовж строку дії договору зі сплатою наймодавцю (орендодавцю) орендної плати, погодженої умовами договору оренди. Припинення договору найму зумовлює обов`язок наймача негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, обумовленому в договорі за відповідним актом.

Невиконання наймачем обов`язку повернення речі зумовлює право наймодавця на застосування до наймача особливого виду майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, який полягає у сплаті наймачем, який прострочив виконання обов`язку повернення речі, неустойки у вигляді подвійної плати за користування річчю за час прострочення, відповідно до частини другої ст. 785 ЦК України.

Особливий статус зазначеної неустойки пояснюється тим, що зобов`язання наймача (орендаря) з повернення об`єкта оренди виникає після закінчення дії договору оренди і наймодавець (орендодавець) у цьому випадку позбавлений можливості застосовувати щодо недобросовісного наймача інші засоби стимулювання до виконання, окрім як використання права на стягнення неустойки в розмірі подвійної плати за користування орендованим майном.

Здійснюючи оцінку правомірності заявлених вимог про стягнення неустойки в порядку ч. 2 ст. 785 ЦК України, обов`язковим є врахування обставин невиконання орендарем зобов`язання щодо повернення майна в контексті його поведінки як контрагента за договором оренди.

Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України), а тому дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Відповідно до ст. 610, 611, 612 ЦК України невиконання зобов`язання у погоджений сторонами в договорі строк є порушенням зобов`язання, що зумовлює застосування до боржника наслідків, встановлених договором або законом, зокрема, неустойки.

Частиною 1 ст. 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Для застосування наслідків, передбачених ч. 2 ст. 785 ЦК України, необхідна наявність вини (умислу або необережності) у відповідача. Тобто, необхідно встановити обставини, за яких орендар мав можливість передати майно, що було предметом оренди, але умисно цього обов`язку не виконав.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 02.09.2014 у справі №3-85гс14, а також Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 11.04.2018 у справі №914/4238/15, постанові від 24.04.2018 у справі №910/14032/17 та у постанові від 09.09.2019 у справі №910/16362/18 (пункт 51), який було підтримано постановою колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.12.2019 у справі №910/20370/17.

Після закінчення договору оренди Відповідач не виконав обов`язку щодо повернення Позивачеві об`єкта оренди, посилаючись на те, що станом на 27.06.2021 не має можливості демонтувати та вивезти обладнання, та тільки 12.12.2018, після чисельних звернень Позивача, Відповідач повернув об`єкт оренди Позивачеві за актом приймання-передавання до Договору оренди нерухомого майна від 17.02.2011 № 890-11-065.

Зазначена обставина не заперечувалася ні у поясненнях Відповідача по суті справи, ні його представником у судовому засіданні. Матеріали справи не містять доказів того, що Відповідач мав намір вчасно повернути Позивачеві орендоване майно чи того, що несвоєчасне повернення майна, сталося внаслідок непереборної сили або інших поважних причин.

Отже, неповернення об`єкта оренди за договором у період після закінчення строку дії договору відбулося виключно з вини Відповідача, тому існують усі правові підстави для застосування до Відповідача за період з липня 2018 по грудень 2019 такого виду відповідальності як неустойка, передбачена ч. 2 ст. 785 ЦК України.

Разом з неустойкою Позивач одночасно заявив до стягнення орендну плату за той самий період.

Однак, стягнення орендної плати передбачено Договором оренди, який закінчив свою дію 30.06.2018.

За таких обставин, у Позивача відсутні підстави для стягнення орендної плати, передбачено Договором оренди.

Одночасне стягнення орендної плати та неустойки у вигляді подвійної орендної плати, нарахованої за прострочення повернення орендованого майна, за один і той же період користування наймачем орендованим майном (за період з дня припинення дії договору оренди до дня повернення орендованого майна за актом) є неможливим, оскільки є притягненням Відповідача до подвійної відповідальності за одне і те ж саме правопорушення, що суперечить ст. 61 Конституції України.

Такого правового висновку дійшов Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 13.02.2018 у справі №910/12949/16 та у постанові від 17.12.2018 у справі №906/1037/16, який був підтриманий колегією суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 13.12.2019 у справі №910/20370/17.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що вимога Позивача про стягнення суми боргу за Договором оренди за період з липня 2018 по грудень 2018 та компенсаційних виплат за цим договором не підлягають задоволенню.

За допомогою програмного забезпечення "Юридична інформаційно-пошукова система "Законодавство", судом проведено перерахунок, яким встановлено, що нарахування неустойки та 3% за Договором відшкодування проведено правильно, однак сума інфляційних збитків становить - 138,98 грн.

З урахуванням викладеного, до стягнення з Відповідача належить: 15 239,02 грн. - неустойки, 828,72 грн. - боргу за Договором відшкодування, 138,98 грн. - індексу інфляції, 61,84 грн. - 3% річних.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір слід покласти на сторін, пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 247 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Синегубової Світлани Станіславівни ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5, код 40075815) в особі філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" Акціонерного товариства "Українська залізниця" Виробничого структурного підрозділу "Запорізьке територіальне управління" філії "Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (69068, м. Запоріжжя, вул. Кругова, 80А, код 41149437) 15 239,02 грн. - неустойки, 828,72 грн. - боргу за договором відшкодування, 138,98 грн. - індексу інфляції, 61,84 грн. - 3% річних, 1 331,52 грн. - судового збору.

У решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду у строк, передбачений ст.256 ГПК України, з урахуванням ч. 4 розділу Х "Прикінцеві положення" цього Кодексу.

Повне судове рішення складене 15.11.2021

Суддя С.Г. Юзіков