ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2021м. ДніпроСправа № 904/5903/21

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Бєлік В.Г., за участю секретаря судового засідання Єпік А.М., розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні справу:

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ", м. Київ

до Комунального підприємства "ТЕПЛОЕНЕРГО" Дніпровської міської ради, м. Дніпро

про стягнення інфляційних втрат, 3% річних та штрафних санкцій у загальному розмірі 1 759 983,08 грн. за неналежне виконання грошового зобов`язання за договором № 2061/1920-БО-4 постачання природного газу від 23.09.2019 року.

Представники:

від позивача: Остапенко В.М., довіреність № 14-339 від 22.12.2020, адвокат;

від відповідача: Дігтяр З.В., довіреність № 2921 від 04.01.2021 року, представник.

ПРОЦЕДУРА:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Комунального підприємства "ТЕПЛОЕНЕРГО" Дніпровської міської ради за неналежне виконання грошового зобов`язання за договором № 2061/1920-БО-4 постачання природного газу від 23.09.2019 року заборгованість у загальному розмірі 1 759 983,08 грн., яка складається з: 214 234,11 грн. пені, 586 281,09 грн. 3% річних та 959 487,88 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 22.06.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, та призначено підготовче судове засідання на 13.07.2021 року о 10:20 год.

07.07.2021 року від представника позивача до канцелярії Господарського суду Дніпропетровської області надійшло клопотання вих. № 39/5-4677-21 від 05.07.2021 року про відкладення розгляду справи.

07.07.2021 року від представника відповідача до канцелярії Господарського суду Дніпропетровської області надійшов відзив на позовну заяву вих. № 1601 від 01.07.2021 року.

12.07.2021 року від представника позивача до канцелярії Господарського суду Дніпропетровської області надійшла відповідь на відзив на позовну заяву вих. № 39/5-4804-21 від 09.07.2021 року.

У підготовче судове засідання 13.07.2021 року представники сторін не з`явились.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 13.07.2021 року продовжено строк розгляду підготовчого провадження до 21.09.2021 року включно та підготовче судове засідання відкладено на 26.08.2021 року о 10:20 год.

13.08.2021 року електронною поштою від Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" до канцелярії Господарського суду Дніпропетровської області надійшло клопотання вих. № 39/5-5521-21 від 13.08.2021 року про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

15.07.2021 року від відповідача до канцелярії Господарського суду Дніпропетровської області надійшли заперечення на відповідь на відзив вих. № 1704 від 14.07.2021 року.

19.08.2021 року електронною поштою від Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" до канцелярії Господарського суду Дніпропетровської області надійшло клопотання вих. № 39/5-5666-21 від 19.08.2021 року про проведення засідання без участі представника позивача, у якому просить провести судове засідання без участі уповноваженого представника позивача та наступне судове засідання провести в режимі відеоконференції з представником позивача з використанням власних технічних засобів за допомогою програми EasyСon.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 25.08.2021 року у задоволенні клопотання Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" вих. № 39/5-5521-21 від 13.08.2021 року про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції - відмовлено.

У підготовче судове засідання 26.08.2021 року представник позивача не з`явився.

26.08.2021 року у підготовчому судовому засіданні представником відповідача зазначено, що ним було надано всі можливі та допустимі докази по справі.

Судом були визначені всі необхідні обставини у справі та зібрані відповідні докази, що є підставою для закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 26.08.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 21.09.2021 року о 11:20 год. в режимі відеоконференції із застосуванням програмного забезпечення онлайн-сервісу EasyСon.

У судовому засіданні 21.09.2021 року з розгляду справи по суті оголошено перерву до 29.09.2021 року о 15:30 год.

29.09.2021 року у судовому засіданні з розгляду справи по суті сторонами надано усні пояснення по справі.

Згідно з приписами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

При цьому, Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України від 02.05.2013 року, Папазова та інші проти України від 15.03.2012 року).

Європейський суд щодо тлумачення положення розумний строк в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

Також судом враховано, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Враховуючи необхідність забезпечення участі сторін у судовому засіданні, та їх право на належний захист своїх прав в суді першої інстанції, а також з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, суд вважає за необхідне продовжити строк розгляду справи по суті в межах розумного строку, та відкласти судове засідання з розгляду справи по суті, з метою повного, об`єктивного та всебічного розгляду справи по суті.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 29.09.2021 продовжено строк розгляду справи по суті в межах розумного строку та судове засідання з розгляду справи відкладено на 02.11.2021 року о 15:30 год. в режимі відеоконференції із застосуванням програмного забезпечення онлайн-сервісу EasyСon.

06.10.2021 від відповідача до канцелярії Господарського суду Дніпропетровської області надійшла заява вих. № 2236 від 05.10.2021, у які просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

18.10.2021 року електронною поштою від позивача до канцелярії Господарського суду Дніпропетровської області надійшли письмові пояснення на заяву відповідача від 05.10.2021.

18.10.2021 року електронною поштою від позивача до канцелярії Господарського суду Дніпропетровської області надійшло клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції іншого представника позивача.

02.11.2021 від відповідача до канцелярії Господарського суду Дніпропетровської області надійшла заява вих. № 2420 від 01.11.2021, у які просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у судовому засіданні 02.11.2021 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд, -

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позиція позивача, викладення у позовній заяві

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору № 2061/1920-БО-4 постачання природного газу від 23.09.2019 року, а саме в частині повної та своєчасної оплати за поставлений природний газ.

У зв`язку з несвоєчасним виконання відповідачем умов договору щодо оплати поставленого природного газу, позивачем нараховано пеню у розмірі 214 234,11 грн, 3% річних у розмірі 586 281,09 грн та інфляційні втрати у розмірі 959 467,88 грн.

Позиція відповідача, викладена у відзиві на позовну заяву та заяві

Відповідач у відзиві на позовну заяву не погоджується та не визнає позовні вимоги. Заперечуючи проти нарахування інфляційних втрат зазначає, що питання розрахунку інфляційних втрат було предметом розгляду Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі № 905/21/19, за наслідками розгляду якої в постанові від 26.06.2020 викладено правовий висновок про те, що при зменшенні суми боргу внаслідок часткового виконання зобов`язання боржником, сума погашення має відніматися не від основного боргу, який існував на початок розрахункового місяця, а від суми основного боргу, помноженої на індекс інфляції у цьому місяці (фактичної вартості грошей на кінець розрахункового місяця з урахуванням інфляційних процесів). Подальший розрахунок інфляційних втрат здійснюється з урахуванням саме проіндексованого залишку основного боргу за попередній місяць у тій же послідовності (шляхом перемноження на індекс інфляції за наступний місяць та віднімання конкретної суми погашення боргу у новому розрахунковому місяці).

Аналогічна позиція викладена також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18 та постанові Верховного Суду від 15.04.2021 у справі № 911/421/20, відповідно до яких нарахування інфляційних втрат за наступний період здійснюються з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця.

За розрахунком відповідача, сума інфляційних втрат має складати 944 925,11 грн.

Заперечуючи проти розрахунку суми пені, відповідач наполягає на наступному.

Відповідно до п. 15. ЗУ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» тимчасово, на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19), звільнити від нарахування постачальниками електричної енергії та природного газу пені та штрафних санкцій підприємства централізованого водопостачання та водовідведення незалежно від форми власності, а також виробників теплової енергії незалежно від форми власності.

Зазначене положення знайшло своє віддзеркалення у п. п. 4 п. З ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)», на що також звертає увагу Асоціація міст України як ініціатор вказаних змін щодо підтримки комунальних підприємств

Тобто, надавши можливість споживачам несвоєчасно оплачувати комунальні послуги, держава передбачила аналогічні права для виконавців послуг. Адже без своєчасної оплати споживачами отриманих послуг, їх надавачі прогнозовано не будуть в змозі розраховуватись за отримані енергоносії і будуть змушені сплачувати необґрунтовані штрафні санкції. При тому, що на існування вищевказаних обставин також звертає увагу сам

Таким чином, державою створено механізм захисту підприємств тепло- та водопостачання від необґрунтованого нарахування штрафних санкцій впродовж дії карантину за несвоєчасний розрахунок ними використаних спожитих енергоносіїв. Тому, в розумінні ст. 4 ЦК України, вищенаведена норма ЗУ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» є актом цивільного законодавства, оскільки регулює порядок нарахування пені та штрафних санкцій та має зворотну дію в часі, яка починається з початком дії карантину та скасовує цивільну відповідальність за прострочення виконання зобов`язання з цієї дати по дату закінчення встановлених у державі карантинних заходів.

Враховуючи наведене, зазначимо, що постановою КМУ «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОУГО-19, спричиненої коронавірусом 8АК.8-СоУ-2» від 11.03.2020 № 211 початок дії карантину установлений з 12 березня 2020 року. А з урахуванням змін, затверджених постановою КМУ від 21.04.2021 № 405 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» його строк його дії продовжено до ЗО червня 2021 року включно.

Відтак, нарахування пені та штрафних санкцій у відносинах між Позивачем та Відповідачем не може мати місце починаючи з 12.03.2020 р. та до моменту закінчення карантину. У зв`язку з чим, кінцевою датою для нарахування пені є дата, яка передувала дню введенню загальнодержавного карантину -11.03.2020.

За розрахунком відповідача, сума пені, що підлягає стягненню становить 1 402,10 грн. з урахуванням п. 15. ЗУ «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» та повинна складатись виключно з тої суми, що нарахована за зобов`язанням жовтня 2019

Крім того, відповідач надав письмові пояснення щодо зміни законодавства, яке регулює спірні відносини та просить в задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки заборгованість за спожитий природний газ на день звернення позивача до суду в повному обсязі оплачена, а тому в силу приписів частини другої статті 7 Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії нараховані на заборгованість за спожитий природний газ неустойка, інфляційні нарахування, проценти річних підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом, якщо погашення основної частини боргу здійснено до 01.06.2021.

Позиція позивача, викладена у відповіді на відзив

Позивач не погоджується запереченнями відповідачата зазначає, що Закон України від 13 квітня 2020 року № 553-ГХ «Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" набрав чинності 18.04.2020.

Статтею 5 Цивільного кодексу України "Дія актів цивільного законодавства у часі" визначено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Отже, за загальним правилом норма права діє стосовно фактів і відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою (пряма дія норми у часі). Тобто до події, факту застосовується закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали або мали місце (висновок Верховного Суду України у постанові від 02.12.2015 у справі №3-1085гс15).

Нарахування пені за зобов`язаннями лютого 2020 року (відповідно до детального розрахунку) здійснено відповідно до статті 232 Господарського кодексу України за період з 26.03.2020 по 17.04.2020, тобто до набрання чинності Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13 квітня 2020 року № 553-ІХ.

Заперечуючи проти доводів відповідача щодо розрахунку інфляційних втрат та трьох відсотків річних позивач зазначає, що розрахунок не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки не правильно включає нарахувань індексу інфляції за кожний наступний місяць на суму боргу, що вже включає в себе інфляційне збільшення за попередні періоди.

Так, згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Індекс інфляції це додаткова сума, яка сплачується боржником і за своєю правовою природою є самостійним засобом захисту цивільного права кредитора у грошових зобов`язаннях і спрямована на відшкодування його збитків, заподіяних знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в Державі.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

Разом із цим, за змістом частини 2 статті 625 ЦК України нарахування інфляційних, витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 року у справі № 6-49цс12, від 24> жовтня 2011 року у справі № 6-38цс11).

Отже, нарахування за статтею 625 ЦК України не є штрафними санкціями та не обмежується жодним строком, тому таке нарахування здійснене Позивачем на весь період прострочення виконання зобов`язань за Договором. Жодних обмеження щодо такого нарахування Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13 квітня 2020 року № 553-ІХ не містить.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУТЬ

Предметом доказування у даній справі є встановлення обставин укладення сторонами договору постачання природного газу, строку дії договору, умови та обсяги поставки природного газу, порядок та строки оплати за отриманий у певному періоді природний газ, наявність заборгованості, періоди прострочення та підстави для нарахування штрафних санкцій.

Як вбачається з матеріалів справи, що 23.09.2019 між Публічним акціонерним товариством Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (далі Постачальник/Позивач) та Комунальним підприємством "Теплоенерго" Дніпровської міської ради (далі - Споживач/Відповідач) був укладений договір постачання природного газу № 2061/1920-БО-4 (далі - Договір (арк.с.23-31) та додаткові угоди та додаткові угоди до нього № 1 від 31.10.2019, № 2 від 31.10.2019, № 3 від 12.11.2019, № 4 від 09.12.2019, № 5 від 24.12.2019, № 6 від 28.01.2020, № 7 від 24.02.2020, № 8 від 23.03.2020, № 9 від 30.04.2020, № 10 від 22.05.2020, № 11 від 22.06.2020, № 12 від 22.07.2020, № 13 від 31.07.2020 (арк.с.32-45).

Відповідно до п. 1.1. Договору Постачальник зобов`язується поставити Споживачеві природний газ, а Споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього Договору.

Природний газ, що постачається за цим Договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями (п. 1.2. Договору).

Згідно п. 2.1. Договору Постачальник передає Споживачу у жовтні 2019 - квітні 2020 року замовлений Споживачем обсяг (обєм) природного газу в кількості 36310,000 тис.куб.метрів , в тому числі по місяцях (далі - розрахунковий період) (тис.кубм.): жовтень 2019 - 190,000, листопад 2019 - 7000,000, грудень 2019 - 8000,000, січень 2020 - 10000,000, лютий 2020 - 6000,000, березень 2020 - 5000,000, квітень 2020 - 120,000, всього 36310,000.

Згідно пункту 3.8. Договору, приймання - передача газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Пунктом 4.2. Договору, передбачено, що ціна за 1 000 куб.м природного газу визначається Сторонами щомісяця шляхом підписання додаткової угоди на підставі Прейскуранту.

Згідно 5.1. Договору, оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом розрахункового місяця. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 5.3. Договору передбачено, що оплата за природний газ здійснюється таким чином:

1) споживач перераховує на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника кожного банківського дня розрахункового місяця кошти згідно з нормативами перерахування, затвердженими в установленому порядку, які зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві в порядку, визначеному законодавством, - у разі коли на споживача поширюються вимоги підпункту 2) пункту 11 Положення в частині відкриття рахунків із спеціальним режимом використання;

2) в будь-якому випадку, споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до пункту 5.1 цього договору;

3) з поточного рахунка споживача кошти перераховуються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника та зараховуються як оплата за природний газ, поставлений постачальником споживачеві у визначеному законодавством порядку, - у разі коли на споживача не поширюються вимоги підпункту 2) пункту 11 Положення в частині відкриття рахунків із спеціальним режимом використання;

Кошти, які надійшли від споживача на рахунок із спеціальним режимом використання, відкритий в установі уповноважених банків, зараховуються як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором;

4) шляхом зарахування постачальником коштів, що надійшли від споживача як погашення заборгованості за природний газ, поставлений в минулі періоди згідно з цим договором, у порядку календарної черговості виникнення заборгованості за наявності заборгованості у споживача за цим договором.

Кошти, які надійшли від споживача, зараховуються як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором;

5) оплата інших платежів (пені, штрафів, судових зборів, інфляційних нарахувань тощо), крім суми основної заборгованості, здійснюється споживачем на поточний рахунок постачальника.

За умовами пункту 5.4. Договору у разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості зі сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору грошова сума, яка надійшла від споживача, погашає вимоги постачальника у такій черговості незалежно від призначення платежу, визначеного споживачем:

1) у першу чергу відшкодовуються витрати постачальника, пов`язані з одержанням виконання;

2) у другу сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафи;

3) у третю чергу погашається основна сума заборгованість за використаний природний газ, компенсація вартості послуг на відключення та відшкодування збитків.

Відповідно до п. 7.2. Договору, в редакції додаткової угоди № 6 від 28.01.2020, у разі прострочення споживачем оплати згідно пунктів 5.1, 5.6 договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі 14,2% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років (п. 9.3. Договору).

Відповідно до пункту 11.1. договору, договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника і діє в частині постачання природного газу до 30.04.2020 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Договір та укладені в його межах додаткові угоди підписані та скріплені печатками обох сторін без зауважень та заперечень.

На виконання умов договору, позивач за період жовтень 2019 - вересень 2020 передав у власність Відповідача природний газ на загальну суму 134 839 208,46 грн, що підтверджується актами приймання передачі природного газу (т.1 арк.с. 46-57). Вказані акти підписані та скріплені печатками сторін без зауважень та заперечень та містять посилання на договір постачання природного газу № 2061/1920-БО-4 від 23.09.2019.

Відповідач оплатив поставлений природний газ у повному обсязі, але з прострочкою, що підтверджується банківськими виписками (т.1 арк.с.58-250, т.2 арк.с.1-65).

На підставі положень п. 7.2. Договору Позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 214 234,11 грн., за період з 26.11.2019 по 01.12.2019, з 26.03.2020 по 17.04.2020.

Із посиланням на положення ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, Позивач нарахував додатково до суми основного боргу за договором та просить суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 586 281,09 грн., за період з 26.11.2019 по 01.12.2019, з 23.03.2020 по 22.12.2020 та інфляційні втрати у розмірі 959 467,88 грн. за період з квітня 2020 по листопад 2020.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН, ВИСНОВКИ СУДУ

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання згідно зі статтями 11, 509 ЦК України, статті 174 ГК України виникають, зокрема, з договору.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З огляду на наявний в матеріалах справи договір, та обставини справи між позивачем та відповідачем виникли правовідносини поставки.

За змістом положень статей 655, 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (частина перша статті 692 ЦК України).

Відповідно до вимог статей 525, 526, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (стаття 193 ГК України).

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Оскільки відповідач свої зобов`язання з оплати за природний газ виконував з простроченням, що підтверджується матеріалами справи, позивачем нараховані пеня, 3% річних та інфляційні втрати на заборгованість, яка була сплачена з простроченням.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України Про ринок природного газу постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу (частина третя статті 12 цього Закону).

Частиною другою статті 13 Закону України Про ринок природного газу до обов`язків споживачів природного газу віднесено забезпечення своєчасної та повної оплати вартості природного газу згідно з умовами договорів. У разі порушення або невиконання своїх обов`язків споживач несе відповідальність згідно із законом (частина третя статті 13 цього Закону).

Отже, постачання природного газу споживачам є різновидом господарської діяльності, що здійснюється на підставі договору постачання, який укладається між постачальником та покупцем (споживачем) із визначенням взаємних прав та обов`язків сторін такого господарського договору. Законодавцем до обов`язків споживача віднесено забезпечення своєчасної та повної оплати вартості придбаного (спожитого) природного газу, невиконання чи неналежне виконання якого тягне за собою наслідки у вигляді відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Як встановлено раніше відповідачем допущено прострочення виконання зобов`язань з оплати отриманого природного газу.

На підставі положень п. 7.2. Договору Позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 214 234,11 грн., за період з 26.11.2019 по 01.12.2019, з 26.03.2020 по 17.04.2020.

Із посиланням на положення ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, Позивач нарахував додатково до суми основного боргу за договором та просить суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 586 281,09 грн., за період з 26.11.2019 по 01.12.2019, з 23.03.2020 по 22.12.2020 та інфляційні втрати у розмірі 959 467,88 грн. за період з квітня 2020 по листопад 2020.

03.11.2016 Верховною Радою України прийнято Закон України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожитті енергоносії № 1730-VІІІ, який набрав чинності 30.11.2016.

Зазначеним Законом визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Згідно з частиною третьою статті 7 Закону № 1730-VIII (в редакції, чинній до внесення змін Законом № 1639-ІХ від 14.07.2021) на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Зазначений припис застосовується як норма прямої дії, що надає відповідачу право списання (припинення) зобов`язання зі сплати інфляційних нарахувань та процентів річних, нарахованих на суму основного боргу за поставку природного газу.

Така правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.10.2020 у справі №905/2912/15.

29.08.2021 набрав чинності Закон України Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу № 1639-ІХ від 14.07.2021, яким внесено зміни до Закону № 1730-VІІІ та до його назви.

Частиною першою статті 2 Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення (в редакції Закону України № 1639-IX від 14.07.2021), дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ та послуги з його розподілу і транспортування, за теплову енергію, а також підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію.

Положеннями частини першої статті 7 Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення (в редакції Закону України № 1639-IX від 14.07.2021) передбачено, що на реструктуризовану заборгованість за спожитий природний газ, а також послуги з його розподілу та транспортування, а також за теплову енергію станом на 01.06.2021 у неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються.

Нараховані на заборгованість за спожитий природний газ, послуги з його розподілу та транспортування, а також за теплову енергію, отриману для її подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг, утворену станом на 01.06.2021, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не можуть бути предметом подальшого продажу та врегульовуються у такий спосіб:

- підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом, якщо погашення основної частини боргу здійснено до 01.06.2021 або до моменту укладення договорів про реструктуризацію відповідно до статті 5 цього Закону, у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до статті 4 цього Закону;

- підлягають списанню, за умови повного виконання теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями умов укладеного договору про реструктуризацію заборгованості.

Таким чином, вказаною статтею законодавець запровадив чіткий механізм звільнення боржників від відповідальності за несвоєчасну сплату заборгованості за спожитий природний газ та встановив заборону на нарахування боржникам (споживачам) неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на суми основної заборгованості за договорами поставки природного газу за умов її погашення боржниками до 01.06.2021.

При цьому, застосування статті 7 Закону (яка є нормою прямої дії) не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до певної дати. Виконання цієї норми Закону не потребує від боржника вчинення будь-яких дій, а право на списання пені, інфляційних нарахувань та процентів річних поставлено у залежність від погашення основної заборгованості за отриманий природний газ у строк до 01.06.2021.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних організацій та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення (в редакції Закону України № 1639-IX від 14.07.2021), для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Абзацом 6 частини третьої статті 3 Закону 1730-VIII із змінами, внесеними згідно із Законом України № 1639-IX від 14.07.2021 встановлено, що підприємство (організація) вважається виключеним з реєстру за певним кредитором з наступного дня після прийняття центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства, рішення про виключення такого підприємства з реєстру та внесення відповідного запису до реєстру.

За відомостями Реєстру підприємств теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії суб`єктів господарювання, розміщеного на офіційному сайті Мінрегіону (https://www.minregion.gov.ua/) вбачається, що Комунальне підприємство "Теплоенерго" Дніпровської міської ради (), внесено до відповідного реєстру за номером 157 згідно з наказом Мінрегіону від 08.09.2017 № 237.

Відомостей про підставу і дату виключення підприємства () з реєстру (дата видання та номер наказу Мінрегіону) даний Реєстр не містить, в матеріалах справи такі докази відсутні.

Наявними в матеріалах справи підтверджується доказами та сторонами не заперечується, що за поставлений природний газ за договором від № 2061/1920-БО-4 від 23.09.2019 відповідач розрахувався у повному обсязі до 01.06.2021.

Приймаючи до уваги приписи статті 7 Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення (в редакції Закону України № 1639-IX від 14.07.2021, який набрав чинності 29.08.2021), з огляду на те, що заборгованість за спожитий у 2016-2017 роках природний газ погашено до 01.06.2021, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача 1 759 983,08 гривень, з яких: 214 234,11 гривень пені, 586 281,09 гривень 3 % річних та 959 467,88 гривень інфляційних втрат, внаслідок чого позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Заперечення позивача проти прийняття до уваги письмових пояснень представника відповідача, які надані після закриття підготовчого провадження є безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до ст. 11 Господарського процесуального кодексу України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Таким чином, законодавець запровадив чіткий механізм звільнення боржників від відповідальності за несвоєчасну сплату заборгованості за спожитий природний газ та встановив заборону на нарахування боржникам (споживачам) неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на суми основної заборгованості за договорами поставки природного газу за умов її погашення боржниками до 01.06.2021.

При цьому застосування статті 7 Закону (яка є нормою прямої дії) не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до певної дати.

З огляду на викладене відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ" до Комунального підприємства "ТЕПЛОЕНЕРГО" Дніпровської міської ради про стягнення заборгованості у загальному розмірі 1 759 983,08 грн., яка складається з: 214 234,11 грн. пені, 586 281,09 грн. 3% річних та 959 487,88 грн. інфляційних втрат за неналежне виконання грошового зобов`язання за договором № 2061/1920-БО-4 постачання природного газу від 23.09.2019 року.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Щодо судового збору

Судовий збір за подання позовної заяви, в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача у повному обсязі.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 185, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Рішення набирає законної сили у відповідності до статті 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано - 12.11.2021.

Суддя В.Г. Бєлік