РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.11.2021Справа № 910/14780/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., розглянувши у порядку письмового провадження матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "ГАЗТРІМ" (01010, м. Київ, вул. Хрестовий провулок, буд. 2, офіс 402)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІТАНА-ОІЛ" (03113, м. Київ, вул. Дружківська, буд. 10)

про стягнення 661 448,00 грн.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "ГАЗТРІМ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІТАНА-ОІЛ" про стягнення 661 448,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором поставки нафтопродуктів № 0039-МО від 08.02.2019, а саме в частині повної та своєчасної оплати отриманого товару, що підтверджується видатковою накладною №919 від 17.04.2019 та товарно-транспортною накладною на відпуск нафтопродуктів №919-1 від 17.04.2019, у відповідача виникла заборгованість у розмірі 661 448,00 грн, яку позивач просить стягнути в судовому порядку.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 13.09.2021 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/14780/21 та постановив здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Даною ухвалою, суд у відповідності до ст. 165, 166 Господарського процесуального кодексу України встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповіді на відзив, а позивачу строк для подання відповіді на відзив.

З метою повідомлення відповідача про його право подати відзив на позовну заяву, на адресу останнього, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також на адресу, яка зазначена у договорі, направлялась ухвала Господарського суду міста Києва від 13.09.2021.

Станом на 25.10.2021 конверт з ухвалою про відкриття провадження у справі був повернутий до суду відділенням поштового зв`язку у зв`язку з тим, що адресат відсутній за вказаною адресою.

Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Враховуючи наведене, оскільки відповідачем не повідомлено суд про зміну місцезнаходження та не забезпечено внесення відповідних змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, суд дійшов висновку, що в силу положень пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України день складення підприємством поштового зв`язку повідомлення від 21.10.2021 про неможливість вручення поштового відправлення, вважається днем вручення відповідачу ухвали Господарського суду міста Києва від 13.09.2021.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

08 лютого 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "ГАЗТРІМ" (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВІТАНА-ОІЛ" (покупець, відповідач) був укладений договір поставки нафтопродуктів №0039-МО (надалі- договір).

Згідно п.1.1 договору постачальник зобов`язувався передати у власність покупця нафтопродукти: дизельне паливо, паливо для реактивних двигунів, бензини марки А-80, А-92, А-95, газ вуглеводневий скраплений масла та інше (надалі - товар), а покупець зобов`язувався прийняти товар та сплатити за нього, відповідно до умов цього договору.

Відповідно до п.п.1.2 договору товар за цим договором буде постачатися окремими партіями, протягом строку дії цього договору.

Згідно з п.3.2.1 договору постачання за цим договором здійснюється окремими партіями, на підставі даних заявки покупця.

Пунктом 3.2.4 договору передбачено, що постачальник у разі підтвердження готовності виконати заявку на поставку товару на вказаних у ній умовах надає покупцю рахунок-фактуру.

Пунктом 3.2.5 договору передбачено, що предмет поставки, асортимент, кількість Товару та ціна й умови поставки партії товару є остаточно погодженими на підставі даних, вказаних у заявці покупця та рахунку-фактурі постачальника:

- якщо поставка здійснюється на умовах передоплати (п.5.2 договору) - у разі оплати покупцем товару;

- якщо поставка здійснюється на умовах відстрочки платежу (п.5.3 договору) - у разі підписання покупцем (перевізником/експедитором) товарно-транспортної накладної та/або видаткової накладної про отримання товару.

Згідно п.п.3.4.1, 3.4.2 договору датою поставки товару вважається: при базисі постачання FСА. СРТ - дата, зазначена у видатковій накладній на товар та/або в товарно-транспортній накладній на товар. При базисі постачання EXW - дата, зазначена у видатковій накладній на товар та/або в акті приймання-передачі товару.

Відповідно до п.3.5 договору товар вважається поставленим постачальником і прийнятим покупцем по кількості і якості, а право власності на товар, ризики втрати та порчі товару є такими, що перейшли від постачальника до покупця з дати поставки, передбаченої п.3.4 цього договору.

Пунктом 4.4 договору передбачено, що наявність підписів уповноважених представників сторін на видаткових накладних та/або товарно-транспортних накладних, актах приймання-передачі товару, свідчить про те, що всі відомості зазначені в них є вірними, погодженими та прийнятими сторонами без претензій щодо предмету поставки, асортименту, кількості, якості, ціни товару.

Відповідно до п.5.2 договору покупець здійснює 100% передоплату за товар шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника до моменту поставки товару згідно рахунку-фактури постачальника.

Згідно з п.5.3 договору постачальник має право відвантажити покупцю товар без передоплати. Сторони домовилися, що у такому випадку покупець зобов`язується сплатити за поставлений товар на підставі договору протягом 3 (трьох) банківських днів з дати поставки товару, визначеної п.3.4 цього договору.

На виконання зобов`язань за договором позивач поставив відповідачу товар (паливо дизельне ДП_Л-Євро 5-ВО) на загальну суму 881 448,00 грн, про свідчить підписана між сторонами видаткова накладна №919 від 17.04.2019 та товарно-транспортна накладна на відпуск нафтопродуктів №919-1 від 17.04.2019.

Звертаючись з позовом до суду позивач зазначає, що відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за договором №0039-МО від 08.02.2019, здійснив лише часткову оплату поставленого товару на суму 220 000,00 грн, що стало наслідком виникнення у останнього заборгованості перед позивачем у розмірі 661 448,00 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Стаття 509 Цивільного кодексу України визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Пунктом 1 ч. 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.ст. 1, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 ст. 712 ЦК України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як встановлено судом, згідно товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів №919-1 від 17.04.2019 та видаткової накладної №919 від 17.04.2019, що підписані сторонами без будь-яких зауважень та заперечень, позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 881 448,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Судом встановлено, що у випадку відвантаження товару покупцю без передоплати, останній зобов`язаний здійснити оплату протягом 3 банківських днів з дати поставки товару.

З долучених до матеріалів справи платіжних доручень №1189 від 06.05.2019 та №1190 від 22.05.2019 вбачається, що відповідачем було частково оплачено вартість поставленого товару на суму 220 000,00 грн. Інша частина товару, станом на момент розгляду спору по суті, залишена відповідачем без оплати.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки матеріали справи не містять доказів повної оплати відповідачем основного боргу, а факт заборгованості відповідача перед позивачем за договорами належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем не спростований, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 661 448,00 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідач не скористався своїм правом та не подав до суду відзив на позовну заяву чи докази, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили б про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість.

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про доведеність та обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 661 448,00 грн, у зв`язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "ГАЗТРІМ" підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 129, 236 - 239, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІТАНА-ОІЛ" (03113, м. Київ, вул. Дружківська, буд. 10, ідентифікаційний код 40167764) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "ГАЗТРІМ" (01010, м. Київ, вул. Хрестовий провулок, буд. 2, офіс 402, ідентифікаційний код 42656879) заборгованість у розмірі 661 448 грн.00 коп. та судовий збір у розмірі 9 921 грн 72 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 15.11.2021

Суддя Л. Г. Пукшин