РІШЕННЯ
11 листопада 2021 року м. ТернопільСправа № 921/321/21

Господарський суд Тернопільської області
у складі судді Чопка Ю.О.
при секретарі судового засідання Саловська О.А.

Розглянув матеріали справи
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГОКОМ СЕРВІС" (вул. Михайлівська, буд. 24-А, м. Київ, 01001)

до відповідача Квартирно-експлуатаційний відділ м. Тернопіль (вул. Галицька, 1, м. Тернопіль, 46002)

за участю Тернопільської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону (просп. Злуки 47 в, м Тернопіль, 46024) на стороні відповідача

про зобов`язання вчинити дії та стягнення заборгованості в загальній сумі 181110,62 грн.

За участю Заступника керівника спеціалізованої прокуратури у військах та оборонній сфері Західного регіону Шафранюка Вадима Марковича

представників від:
Позивача: Оплачко Віталій Олексійович, адвокат;

Відповідача: Маланчук Валерій Мар`янович, керівник;

Гаврішко Христина Ярославівна, представниця за довіреністю.

Суть справи:
Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГОКОМ СЕРВІС" звернулось до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Тернопіль, надалі відповідач, про визнання укладеним Договору № 34 від 01.04.2019 з додатками між ТОВ "ЕНЕРГОКОМ СЕРВІС" та Квартирно-експлуатаційним відділом м. Тернопіль та стягнення заборгованості в загальній сумі 181 110,62 грн, з яких: 149 490,53 грн борг, 15 247,98 грн пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, 12 691,70 грн інфляційні нарахування, 3 680,41 грн 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем, взятих на себе зобов`язань, а саме: не підписання Договору № 34 від 01.04.2019 та додатків до нього та прострочення виконання зобов`язання зі сплати виконаних робіт.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 24.05.2021, головуючим суддею для розгляду справи № 921/321/21 визначено суддю Чопко Ю.О.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 31.05.2021 справу №921/321/21 прийнято до провадження; постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 23.06.2021 на 10:30 год.

В підготовчому судовому засіданні 23.06.2021 оголошувалася перерва до 12.07.2021 на 15:00 год.

Ухвалою суду від 12.07.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу № 921/321/21 до судового розгляду по суті на 28 липня 2021 року о 12:00 год.

Ухвалою суду від 28.07.2021 задоволено заяву прокурора та постановлено допустити Тернопільську спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Західного регіону до участі у справі на стороні відповідача та відкладено розгляд справи по суті на 08 вересня 2021 року на 11 год.30 хв.

За клопотанням представника позивача, ухвалою суду від 08.09.2021 відкладено розгляд справи по суті на 13 жовтня 2021 року на 10 год.00 хв.

Ухвалою від 13.10.2021 судове засідання з розгляду справи по суті відкладалося на 27.10.2021 з підстав викладених у ній.

Ухвалою суду від 27.10.2021 відкладено розгляд справи по суті на 11 листопада 2021 року.

В обґрунтування заявлених вимог, підтриманих у судовому засіданні повноважним представником, позивач посилається на неналежне виконання його контрагентом взятих на себе зобов`язань, а саме: не підписання Договору №34 від 01.03.2019 та додатків до нього та прострочення виконання зобов`язань з оплати виконаних робіт.

Представники відповідача в судовому засіданні 11 листопада 2021 року позовні вимоги заперечили в повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позовну заяву №14/1125 від 15.06.2021, додаткових поясненнях №14/1283 від 08.07.2021 та №14/1742 від 06.09.2021. Зокрема зазначає, що позивачем не дотримано порядку укладення договору, встановленого Законом України "Про публічні закупівлі", а сам проект даного правочину Товариством було надіслано на адресу відповідача лише 16.06.2021, тобто більше ніж через рік після нібито виконаних позивачем робіт. Окрім того вказує, що надсилання позивачем електронних листів про надання допуску на територію військового містечка не може свідчити про надання такого допуску (дозволу). Звертає увагу суду на те, що факт виконання робіт зі сторони позивача належним чином не підтверджено, адже бригадний акт на який посилається позивач, як на підставу виконання робі, підписано зі сторони позивача ОСОБА_1 про допуск якого на об`єкт позивач навіть не клопотав у електронних листах, а з боку в КЕВ підписаний майстром теплогосподарства, який не має повноважень на підпис фінансово-розрахункових документів. Також зазначили, що вважають Бригадний акт Дефектним актом для визначення об`єму робіт, які необхідно провести.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши прокурора, представників сторін, господарський суд встановив наступне.

Як стверджує позивач, у березні квітні 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГОКОМ СЕРВІС" та Квартирно-експлуатаційним відділом м.Тернопіль було досягнуто домовленості щодо виконання послуг (робіт) з гідрохімічного очищення внутрішніх мереж центрального опалення будівлі штабу військового містечка в/ч 3200 в смт. Бережани з оплатою після виконання робіт у відповідності до ДБН України;

В подальшому позивачем було передано відповідачу підписаний проект Договору №34 від 01.04.2019 з додатками (в двох екземплярах) з додатками, а саме: Зведений кошторисний розрахунок вартості об`єкта (Форма №5); Договірна ціна (Форма №9); Локальний кошторис на роботи №2-1-1 (Форма №1); Дефектний акт (Форма №8).

ТОВ "ЕНЕРГОКОМ СЕРВІС" вказує, що його контрагент акцептував дану пропозицію та вчинив дії для допуску позивача (режимний об`єкт) до виконання послуг (робіт) з гідрохімічного очищення внутрішніх мереж центрального опалення будівлі штабу військового містечка на території в/ч 3200 в смт. Бережани.

16 (25) квітня 2019 року Товариство повністю виконало роботи, про що сторони підписали Бригадний акт здачі-прийняття виконаних робіт.

В подальшому, позивачем було передано Відділу підписані в двох екземплярах Акти виконаних робіт за формою КБ-2в та Довідки про вартість виконаних робіт та витрати за формою КБ-3, відповідно до яких вартість виконаних робіт складає 149 490,53 грн.

Однак, відповідач не підписав ні Договір з додатками, ні Акти виконаних робіт за формою КБ-2в, ні Довідки про вартість виконаних робіт та витрати за формою КБ-3.

Більше того, відповідач факт виконання робіт під час розгляду справи не визнав.

05 червня 2020 року ТОВ "ЕНЕРГОКОМ СЕРВІС" направлено КЕВ м. Тернопіль вимогу №317 про підписання останнім спірного правочину, додатків до нього, та сплату коштів в розмірі 149 490,53 грн (включаючи ПДВ) на підставі рахунку №300 від 28.05.2020 протягом 7 банківських днів з дати отримання даної Вимоги.

Враховуючи, що Квартирно-експлуатаційним відділом зазначена вимога не задоволена, грошові кошти позивачу не перераховані, останній звернувся із відповідним позовом до господарського суду.

Оцінивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з таких міркувань.

Положеннями статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією їх породжують. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.7 ст. 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).

Частиною 1 статті 638 ЦК України (в редакції, чинній до внесення змін згідно із Законом України №738-IX від 19.06.2020) було обумовлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Так, відповідно до частин 1, 2 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Частиною 1 ст.641 ЦК України передбачено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Загальний порядок укладання господарських договорів визначено в ст. 181 Господарського кодексу України.

Так, статтею 181 ГК України (в редакції чинній до внесення змін згідно із Законом України №738-IX від 19.06.2020) було передбачено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Проект договору може бути запропонований будь-якою зі сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов`язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони.

У разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телетайпограмами тощо).

У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

За змістом частин 2, 3 ст.180 ГК України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Наявні в матеріалах справи докази вказують на те, що підписаний зі сторони позивача Договір №34 від 01.04.2019 з додатками, а саме: Зведений кошторисний розрахунок вартості об`єкта, Договірна ціна, Локальний кошторис на роботи, Дефектний акт, Акт приймання виконаних робіт за формою КБ-2в, Довідка про вартість виконаних робіт форми КБ-3 (в 2 примірниках) були надіслані Товариством на адресу відповідача разом із вимогою 16.06.2020.

Як стверджує позивач, такі документи в червні 2020 року направлялись Квартирно-експлуатаційному відділу повторно, оскільки вже передавались останньому раніше. Проте доказів в підтвердження наведеного, як і дати передання таких документів відповідачу (як пропозиції укласти договір) матеріали справи не містять, а відтак дане твердження оцінюється судом критично.

У проекті Договору №34 від 01.04.2019 викладені його істотні умови, зокрема: предмет договору "Послуги з гідрохімічного очищення внутрішніх мереж центрального опалення будівлі штабу військового містечка в/ч 3200"; ціну Договору 149 490,53 грн (в т.ч. ПДВ 24 915,09 грн), умови оплати (в т.ч. проведення кінцевого розрахунку не пізніше 31.12.2019 після повного виконання послуг); строк дії Договору (з моменту підписання обома сторонами і до 31.12.2019, при умові повного виконання сторонами своїх зобов`язань по Договору).

Таким чином слід прийти до висновку, що пропозиція укласти Договір №34 від 01.04.2019 була зроблена позивачем саме 16.06.2020, без встановлення відповідачу строку на відповідь.

Згідно з ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Відповідно до ст.644 ЦК України якщо пропозицію укласти договір зроблено усно і в ній не вказаний строк для відповіді, договір є укладеним, коли особа, якій було зроблено пропозицію, негайно заявила про її прийняття. Якщо пропозицію укласти договір, в якій не вказаний строк для відповіді, зроблено у письмовій формі, договір є укладеним, коли особа, яка зробила пропозицію, одержала відповідь протягом строку, встановленого актом цивільного законодавства, а якщо цей строк не встановлений, - протягом нормально необхідного для цього часу.

Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону та залежно від встановлених обставин вирішити питання щодо наслідків його часткового чи повного виконання сторонами. У такому разі визнання вказаного договору укладеним не буде належним способом захисту ( постанова Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17).

Проте, як свідчать матеріали справи, відповідач відповіді на вимогу укласти договір Товариству не надіслав, підписаного зі своєї сторони примірника Договору №34 від 01.04.2019 з додатками не повернув.

При цьому суд констатує, що у матеріалах справи відсутні докази вчинення КЕВ м. Тернопіль фактичних дій на виконання вказаних у вимозі умов договору, які б засвідчували його бажання укласти спірну угоду (як прийняття пропозиції, акцепту) після надіслання відповідачу її проекту (тобто після 16.06.2020).

Поряд із цим слід зазначити, що направлення Квартирно-експлуатаційним відділом листа №1/603 від 29.03.2019 до Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління м. Львів, у якому міститься інформація щодо необхідності проведення промивки системи центрального опалення на об`єктах КЕВ м. Тернопіль, з визначенням орієнтовної вартості робіт по кожному об`єкту, в тому числі:

Промивка та ремонт внутрішніх мереж теплопостачання будівлі штабу на території в/ч 3200, орієнтовна вартість 149,5 тис. грн, мало місце більш, ніж за рік до направлення позивачем проекту Договору №34 від 01.04.2019 з додатками відповідачу. До того ж у листі йдеться про необхідність проведення робіт на об`єктах, а не підтверджується їх фактичне виконання.

З наведеного в сукупності суд констатує, що сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, у зв`язку з чим Договір №34 від 01.04.2019 з додатками слід вважати неукладеним (таким, що не відбувся).

При цьому суд враховує, що надіслана Товариством у червні 2020 року вимога укласти угоду на суму 149 490,53 грн не ґрунтується на процедурах та не відповідає порядку укладення договорів, що визначені Законом України "Про публічні закупівлі", який є спеціальним та підлягає застосуванню у спірних правовідносинах.

Варто також зазначити, що зазначена у проекті Договору №34 дата його укладення 01 квітня 2019 року (тобто більш ніж за рік до дати надіслання контрагенту) суперечить встановленому законодавством порядку оформлення договірних відносин між сторонами.

Відповідно до ч. ч.1, 2 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Статтею 187 Господарського кодексу України визначено, що спори, які виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов`язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов`язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.

Таким чином, оскільки договір, визнання укладеним якого з додатками є предметом даної справи, не є обов`язковим для укладання сторонами в силу прямої норми закону чи попереднього договору, по суті договір є не акцептований відповідачем і сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, відсутні правові підстави вважати спірний договір укладеним у відповідній редакції позивача.

Також, не може свідчити про оформлення договірних стосунків між сторонами у спрощений спосіб шляхом складання Бригадного акту здачі-прийняття виконаних робіт підписаного Виконавцем 16.04.2019 та Замовником 25.04.2019 (Далі Бригадний акт)

Так, з точки зору законодавця, що викладена у ч. 2 ст. 184 Господарського кодексу України, укладення договору на основі вільного волевиявлення сторін може відбуватися у спрощений спосіб або у формі єдиного документа, з додержанням загального порядку укладення договорів, встановленого статтею 181 цього Кодексу.

В свою чергу, даною правовою нормою було обумовлено, що допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ч. 8 ст. 181 ГК України (у вказаній вище редакції) у разі, якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся).

Відповідно до статей 180, 189 Господарського кодексу України однією з істотних умов господарського договору є ціна договору, яка визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. Суб`єкти господарювання використовують у своїй діяльності вільні та державні регульовані ціни.

Проте, як вбачається із змісту Бригадного акту, копію якого долучено до матеріалів справи, останній не містить умови щодо ціни перелічених в ньому робіт (послуг). Отже, сторонами вартість виконуваних робіт (послуг) не погоджувалася.

Частинами 1, 4 ст. 632 ЦК України визначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Частиною першою та другою статті 837 ЦК України обумовлено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Якщо у договорі підряду не встановлено ціну роботи або способи її визначення, ціна встановлюється за рішенням суду на основі цін, що звичайно застосовуються за аналогічні роботи з урахуванням необхідних витрат, визначених сторонами (частини перша та друга статті 843 ЦК України).

Позивач в обґрунтування своїх вимог зазначає, що в своїй роботі використовує ліцензоване програмне забезпечення "Комп`ютерна програма "Інпроект-Випуск Кошторисів", за допомогою якої проводився розрахунок вартості робіт (послуг) з урахуванням ДБН. Як вбачається з Договірної ціни, яка є додатком до Договору №34 від 01.04.2019, розрахунок вартості робіт (послуг) було здійснено згідно з ДСТУ Б Д.1.1-2013. Даний Державний стандарт враховує вимоги, які передбачені ДБН Д.2.4.-2000 "Ресурсні елементні кошторисні норми на ремонтно-будівельні роботи" та ВБН Д.2.8-204.01.01-2003 "Відомчі ресурсні елементні кошторисні норми на роботи з ремонту устаткування та обладнання, які виконуються на об`єктах житлово-комунального господарства", які затверджені Наказами Держжитлокомунгоспу України від 16.01.2004 №5 та від 23.08.2005 №133.

Відповідно до ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників (ч.1 ст.75 ГПК України).

Частиною 1 ст. 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Оцінивши надані позивачем документи, за відсутності факту погодження сторонами вартості запланованих чи виконаних робіт (послуг) та за відсутності доказів в підтвердження фактично понесених позивачем витрат у зв`язку з виконанням таких робіт (послуг), суд дійшов висновку, що позивачем у встановленому порядку не обґрунтовано їх вартість в сумі 149 490,53 грн. При цьому, така вказується позивачем, виходячи із умов Договору №34 від 01.04.2019 та додатків до нього, в т.ч. Акту приймання виконаних робіт за формою КБ-2в, Довідки про вартість виконаних робіт форми КБ-3, які направлялись відповідачу більш, ніж через рік з дати складення Бригадного акту.

Слід зазначити, що сам "Бригадний акт" Методичними рекомендаціями щодо переліку підтвердних документів для реєстрації бюджетних зобов`язань та проведення платежів, затвердженими наказом Державної казначейської служби України від 29.04.2013 №68 чи іншими нормативно-правовими актами, до числа документів якими підтверджується виконання робіт чи надання послуг, не віднесений.

Зазначений Бригадний акт не є належним та допустимим доказом в підтвердження фактичного виконання позивачем робіт (послуг) на суму 149 490,53 грн, оскільки такий не є належним чином оформленим первинним бухгалтерським документом, що підтверджує проведення господарської операції відповідно до ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", із зазначенням обсягу господарської операції, її одиниці виміру, зі сторони відповідача підписаний належним чином не уповноваженою на те особою.

При цьому, суд враховує твердження відповідача про те, що згідно Положення про Квартирно-експлуатаційний відділ м.Тернопіль, лише начальник КЕВ м.Тернопіль наділений повноваженнями на укладення договорів відповідно до чинного законодавства України та візування відповідних документів.

З наведеного в сукупності суд зазначає, що за відсутності договірних відносин між сторонами щодо виконання робіт (послуг) з гідрохімічного очищення внутрішніх мереж центрального опалення будівлі штабу військового містечка в/ч 3200, а також без належним чином доведеного факту їх виконання та вартості, позовні вимоги щодо стягнення 149 490,53 грн - вартості таких робіт (послуг), 15 247,98 грн пені, 12 691,70 грн інфляційних збитків та 3 680,41 грн 3% річних на підставі п.п. 6.4, 6.7, 8.4 Договору №34 від 01.04.2019, який сторонами не укладено) є необґрунтованим.

Враховуючи вище наведене, з врахуванням обставин на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Щодо інших аргументів сторін, суд зазначає, що вони були повно та всебічно досліджені у судовому засіданні, однак не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються судом в його основу. З даного приводу Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", рішення від 10.02.2010).

Судові витрати, в силу ст.129 ГПК України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 73-79, 86, 129, 194, 232, 233, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

1.В задоволенні позовних вимог відмовити.

2.Судові витрати покласти на позивача.

Протягом двадцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення сторони вправі його оскаржити до Західного апеляційного господарського суду.

Повний текст рішення виготовлено 16 листопада 2021 року.

Суддя Ю.О. Чопко