ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2021 року

м. Черкаси справа № 925/608/21

Господарський суд Черкаської області у складі судді Довганя К.І., розглянувши в порядку письмового провадження справу №925/608/21 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк до Товариства з обмеженою відповідальністю Укрбудкомпанія» про стягнення 59062,69 грн,

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення 59062,69 грн. заборгованості по договору банківського обслуговування від 20.05.2016 з яких: 41046,25 інфляційні та 18016,44 грн. 3% річних.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказав на неналежне (несвоєчасне) виконання відповідачем грошового зобов`язання по кредитному договору від 20.05.2016, а вказане зобов`язання було встановлене рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20.03.2017 у справі №904/1986/17, яке набрало законної сили 31.03.2017.

Справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвала суду від 18.05.2021 надіслана учасникам справи у встановленому порядку.

Ухвалу суду від 18.05.2021 року відповідач не отримав, відділенням Укрпошти повернено суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Судом зроблено запит в ЄДР юридичних осіб, ФОП та громадських формувань для уточнення інформації стосовно адреси відповідача. Згідно запиту, адреса відповідача: 18036, Черкаська область, м.Черкаси, вул. Благовісна, 264, офіс 5, тобто ухвалу суду від 18.05.2021 року відповідачу було направлено за вірною адресою.

Відповідач відзиву на позов суду не подав.

Суд, оцінивши наявні докази у справі, встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 20.05.2016 відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю Укрбудкомпанія» через систему інтернет-клієнт-банкінгу підписав із використанням електронного цифрового підпису Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання послуг та взяв на себе зобов`язання виконувати умови договору за умовами якого позивач зобов`язався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити відсотки та інші платежі, передбачені умовами договору, в обумовлені цим договором терміни.

Свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит.

Відповідач не виконав зобов`язання за Кредитним договором, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість.

У зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за Кредитним договором, позивач звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення заборгованості. 20.03.2017 року судом прийнято рішення у справі №904/1986/17, яким суд встановив факт укладення Кредитного договору, факт надання кредиту, факт порушення відповідачем зобов`язань за Кредитним договором, факт наявності заборгованості відповідача за кредитним договором (у тому числі 221042,07 грн. заборгованості за кредитом).

За результатом розгляду справи суд задовольнив позовні вимоги та стягнув солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором. Рішення суду набрало законної сили 31.03.2017 року.

Починаючи з 29.03.2017 року мали місце часткові погашення заборгованості за кредитом у розмірі 2104,07 грн. та станом на дату подання позову розмір простроченої заборгованості за тілом кредиту становить 200000,00 грн.

Статтею 625 Цивільного кодексу України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку про те, що кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Таким чином, зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитом триватиме до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання у повному обсязі. Відтак, позивач має право на отримання сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, за увесь час прострочення.

З урахуванням зазначеного, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача інфляційних у розмірі 18016,44 грн. та 3% річних простроченої суми боргу за кредитом у розмірі 41046,25 грн. за період 13.04.2018 року по 13.04.2021 року, що разом складає 59062,69 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст.ст. 193, 202 ГК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 598, ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 ч. 1, ст. 611, ст. 612 ч. 1 ЦК України: порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання; у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків; боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акта, який набрав законної сили (правовий висновок колегії суддів Касаційного господарського суду Верховного Суду в ухвалі від 26.03.2019 року у справі № 910/13862/15).

Згідно із статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

З преамбули статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 Совтрансавто-Холдінг проти України, а також рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 Брумареску проти Румунії вбачається, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або не грошовим.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом норми ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц.

При вирішенні спору суд керується також роз`ясненнями, викладеними в постанові Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань N 14 від 17.12.2013 року (зокрема, але не виключно п. 7.1.), правовими висновками Верховного Суду України, викладеними в постановах від 02.03.2016 р. у справі № 6-2491цс15, від 12.04.2017 р. у справах №№ 3-1462гс16, 3-1601гс16, від 26.04.2017 р. у справі № 3-1522гс16.

Дослідивши подані матеріали справи, суд зазначає, що відповідач порушив умови кредитного договору, факт порушення підтверджений рішенням Господарського суду Дніпропетровської області, яке набрало законної сили у справі №904/1986/17. Відповідач не розрахувався із позивачем в строки передбачені договором, за що було додатково нараховано понесені позивачем інфляційні та 3% річних за період 13.04.2018 року по 13.04.2021 року в сумі 59062,69 грн.

З урахуванням викладеного, відповідно до обставин справи, умов договору та вимог законодавства позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних та 3% річних за період 13.04.2018 року по 13.04.2021 року в сумі 59062,69 грн. судом визнаються обґрунтованими, тому задовольняються повністю.

Також з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення понесені останнім судові витрати на оплату судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Черкаської області

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Укрбудкомпанія» (вул. Благовісна, 264, офіс 5, м. Черкаси, 18036, код 40308498) на користь Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001, код 14360570):

- 18016,44 грн. (вісімнадцять тисяч шістнадцять гривень сорок чотири копійки) інфляційних,

- 41046,25 грн. (сорок одна тисяча сорок шість гривень двадцять п`ять копійок) 3% річних,

та 2270,00 грн. (дві тисячі двісті сімдесят гривень) витрат по сплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення.

Повний текст складено і підписано 12.11.2021.

СУДДЯ К.І. Довгань