ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16.11.2021 Справа № 905/1593/21

Господарський суд Донецької області у складі судді Лейби М.О., при секретарі судового засідання Григор`євій М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Добропіллявугілля, м.Добропілля, Донецька область

до відповідача: Комунального підприємства Добро Добропільської міської ради, м.Добропілля, Донецька область

про стягнення 251074 722,68грн.

Представники сторін:

від позивача (в режимі відеоконференції): Пінчук-Ніколайчук Ю.В., довіреність №38/ДУ/2021 від 27.04.2021

від відповідача: не з`явився

Суть справи:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю ДТЕК Добропіллявугілля, звернувся до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до Комунального підприємства Добро Добропільської міської ради про стягнення 251 074 722,68грн., в тому числі: основного боргу в сумі 213 642 582,38грн., 3 % річних в сумі 6 365 599,35грн., інфляційних збитків в сумі 16 188 517, 38грн., та пені в сумі 14 878 023,57грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на не виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором купівлі-продажу вугільної продукції №207-ДУ-ПТУ від 28.12.2018 в частині оплати отриманої продукції.

Ухвалою від 13.09.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 05.10.2021.

04.10.2021 через канцелярію суду та 05.10.2021 на електрону адресу суду від відповідача надійшло клопотання №556 від 01.10.2021, в якому відповідач просить суд відкласти розгляд справи, надіслати на адресу відповідача копію ухвали про відкриття провадження у справі та зобов`язати позивача направити на адресу відповідача копію позовної заяви з додатками.

Суд протокольною ухвалою від 05.10.2021 відмовив в задоволенні клопотання відповідача №556 від 01.10.2021 в частині направлення на адресу відповідача копії ухвали про відкриття провадження та зобов`язання позивача направити на адресу відповідача копії позовної заяви з додатками.

Ухвалою від 05.10.2021 підготовче засідання відкладено на 21.10.2021.

20.10.2021 на електрону адресу суду від відповідача надійшло клопотання №611 від 19.10.2021 про відкладення розгляду справи.

Ухвалою від 21.10.2021 за результатами підготовчого засідання відмовлено у задоволенні клопотання відповідача №611 від 19.10.2021 про відкладення розгляду справи, закрито підготовче провадження та розгляд справи по суті призначено на 16.11.2021.

У засідання суду 16.11.2021 представник відповідача не з`явився.

У зв`язку з тим, що суд зупинив відправку вихідної поштової кореспонденції через відсутність фінансування, копію ухвали від 21.10.2021 направлено учасникам судового процесу на відомі суду адреси електронної пошти. Також розміщено оголошення в мережі Інтернет в розділі Повідомлення учасникам судового процесу на сторінці Господарського суду Донецької області на офіційному веб-порталі Судова влада України.

11.11.2021 на електронну адресу суду з накладанням кваліфікованого електронного підпису від представника позивача надійшли: заява про усунення технічних описок у додатках до позовної заяви та заява про надання доказів щодо витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення рушення у справі.

15.11.2021 на електронну адресу суду з накладанням кваліфікованого електронного підпису від представника відповідача надійшло клопотання про відкладання розгляду справи.

Розглянувши клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи та надання можливості ознайомитися з матеріалами справи, суд зауважує, що відкладення розгляду справи є правом суду, основною передумовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 42 ГПК України, учасники справи мають право, ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень.

Частиною першою статті 43 ГПК України визначено, що учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Незважаючи на те, що відповідач, будучи проінформованим про наявність відносно нього даного судового провадження, про що свідчить матеріали справи, відповідач не був позбавлений можливості протягом розгляду справи у підготовчому засіданні ознайомитися з матеріалами справи та надати відзив і заперечення по суті спору. Проте наданим йому ГПК України правом на ознайомлення із матеріалами справи відповідач не скористався. У поданому клопотанні від 15.11.2021 не зазначено в чому полягала неможливість ознайомлення з матеріалами справи та відповідно доказів неможливості ознайомлення з матеріалами справи протягом розгляду справи до клопотання не додано. Також суд звертає увагу на обмежений строк розгляду справи по суті.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Присутній у судовому засіданні 16.11.2021 (в режимі відеоконференції) представник позивача підтримав позовні вимоги, з підстав та мотивів викладених у позові, та просив їх задовольнити у повному обсязі. Проти клопотання представника відповідача про відкладання розгляду справи заперечував.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Про місце, дату та час судового засідання був повідомлений та обізнаний.

Суд враховує, що явка представників сторін у судове засідання судом обов`язковою не визнавалась. Разом з тим про наявність у сторін доказів, які відсутні у матеріалах справи та без дослідження яких неможливо розглянути справу по суті, суду не повідомлялося.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов не скористався, будь-яких заяв (клопотань) щодо продовження або поновлення процесуальних строків, в тому числі на подання відзиву, до суду не надходило.

Відповідно до частини 9 статті 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з частинами 1, 3 статті 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

З огляду на наведене, суд розглядає справу та вирішує спір по суті за відсутності представника відповідача та за наявними матеріалами.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд

ВСТАНОВИВ:

28.12.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» (постачальник, позивач у справі) та Комунальним підприємством «Добро» Добропільської міської ради (покупець, відповідач у справі) укладено договір купівлі-продажу вугільної продукції №207-ДУ-ПТУ (далі договір) з додатковими угодами до нього від 01.10.2019 та від 31.12.2019, згідно з пунктом 1.1. якого постачальник зобов`язується передати вугільну продукцію (далі продукцію) у власність покупця, в кількості, в терміни, в асортименті, за вартістю і з якісними характеристиками продукції, узгодженими сторонами в специфікаціях до цього договору, які є його невід`ємними частинами.

Відповідно до пункту 1.2. договору покупець зобов`язується прийняти продукцію і оплатити її вартість, відповідно до умов цього договору.

Згідно з пунктом 1.3. договору умова поставки «EXW склад постачальника, автотранспортом покупця та за його рахунок» згідно офіційним правилам тлумачення торгових термінів міжнародної палати «Інкотермс» в редакції 2010, з урахуванням умов, положень і застережень, що містяться в цьому договорі та специфікаціях до нього.

Пунктом 1.4. договору визначено, що постачальник зобов`язаний за фактом поставки продукції надати покупцеві наступні документи із зазначенням коду УКТ ЗЕД/ДКПП: - рахунок-фактуру 1 екз.; - акт прийому-передачі продукції 2 екз.; - посвідчення про якість 1 екз.

Покупець зобов`язаний підписати і повернути один екземпляр акту прийому-передачі, протягом 3 (трьох) календарних днів з моменту надання постачальником.

Податкові накладні та розрахунки коригування кількісних та вартісних показників до них складаються постачальником в електронній формі та отримуються покупцем шляхом надсилання в електронному вигляді запиту до Єдиного реєстру податкових накладних відповідно до Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 1.5. договору право власності та ризики втрати або знищення продукції, переходять до покупця в момент підписання сторонами відповідних актів прийому-передачі продукції.

Кількість і графік поставок продукції, що поставляється покупцеві обумовлені в Додатку №1 до цього договору (пункт 2.3. договору).

Пунктом 3.1. договору визначено, що ціна за одну тонну продукції марок, Г(Г2)Р (0-200), ГЖПР (0-200) складає 840,00грн. з ПДВ, якщо інша вартість не зазначена у відповідних специфікаціях до договору.

Ціна за одну тонну продукції марок, Г(Г2)Р (0-100), ГЖП 0-100, ДГ 0-100 складає 2 119,00грн. з ПДВ, якщо інша вартість не зазначена у відповідних специфікаціях до договору (пункт 3.2. договору).

Згідно з пунктом 3.4. договору (в редакції додаткової угоди від 31.12.2019) загальна сума цього договору під час його завершення не повинна перевищувати 214 220 576,00грн. з ПДВ.

За умовами пункту 3.5. договору розрахунки за поставлену постачальником продукцію за цим договором здійснюються шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 5 банківських днів після закінчення 180 календарних днів з дати підписання сторонами акту прийому-передачі кожної окремої партії продукції, на підставі отриманого покупцем рахунку, якщо інший порядок розрахунків не вказано у відповідних специфікаціях до договору.

Відповідно до пункту 3.6. договору датою оплати вважається дата надходження грошових коштів на поточний рахунок постачальника. За згодою сторін в специфікаціях можуть бути вказані інші терміни оплати.

За невиконання або неналежне виконання обов`язків за цим договором сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства України (пункт 4.1. договору).

Пунктом 4.2. договору передбачено, що за невиконання грошових зобов`язань за цим договором винна сторона сплачує іншій стороні пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення виконання грошового зобов`язання від несвоєчасно сплаченої суми.

Специфікації до цього договору є його невід`ємними частинами з моменту їх підписання сторонами (пункт 6.5. договору).

Цей договір, скріплений печатками сторін, вступає в силу з 01 січня 2019р. Сторони прийшли до згоди, що в разі належного виконання обома сторонами своїх зобов`язань, термін дії договору встановлюється до 31 грудня 2019р. включно. У разі не виконання (неналежного виконання) сторонами (стороною) своїх зобов`язань за цим договором, термін дії договору продовжується до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (пункт 7.1. договору).

Договір та додаткові угоди до нього підписані представниками сторін, підписи засвідчені печатками юридичних осіб. Доказів розірвання договору або визнання його недійсним, сторонами не надано, отже він є обов`язковим для сторін.

У Додатку №1 до договору купівлі-продажу вугільної продукції №207-ДУ-ПТУ від 28.12.2018 сторонами договору погоджені кількість і графік поставок продукції на період з 01.01.2019 по 31.12.2019.

Позивачем на виконання умов договору, як постачальником, у період з січня 2019 по січень 2021 року відповідачу була поставлена вугільна продукція в обсязі 61 партія на загальну суму 213 642 582,38грн., на підтвердження чого до матеріалів позовної заяви додані копії актів приймання-передачі вугільної продукції від 11.01.2018, 21.01.2019, 31.01.2019, 11.02.2019, 21.02.2019, 28.02.2019, 11.03.2019, 21.03.2019, 31.03.2019, 08.04.2019, 21.05.2019, 16.07.2019, 13.09.2019, 09.10.2019, 30.10.2019, 08.11.2019, 20.11.2019, 29.11.2019, 09.12.2019, 20.12.2019, 30.12.2019, 10.01.2020, 20.01.2020, 31.01.2020, 10.02.2020, 20.02.2020, 28.02.2020, 10.03.2020, 20.03.2020, 30.03.2020, 06.04.2020, 27.08.2020, 20.10.2020, 30.10.2020, 10.11.2020, 20.11.2020, 30.11.2020, 10.12.2020, 18,12.2020, 31.12.2020, 08.01.2021, 20.01.2021, 29.01.2021, рахунків-фактури та розрахунків вартості до актів приймання-передачі та рахунків.

Дані, зазначені в актах приймання-передачі, відповідають відомостям, викладеним у відповідному рахунку-фактурі та розрахунку вартості продукції.

При цьому згідно із заявою представника позивача від 11.11.2021 в актах приймання-передачі від 11.01.2018 та в рахунках-фактури від 11.01.2018 №90761261 на суму 2263306,63грн., №90763549 на суму 3663639,16грн., №90761292 на суму 1496209,86грн. помилково було зазначено дату їх складання 11.01.2018, при цьому вірною датою складання є 11.01.2019, у зв`язку з чим представник позивача просить вважати вірною датою складання вказаних актів приймання-передачі та рахунків-фактури - 11.01.2019.

Дослідивши вказані акти приймання-передачі та рахунки-фактури та приймаючи до уваги дату укладання договору купівлі-продажу вугільної продукції №207-ДУ-ПТУ від 28.12.2018 суд дійшов висновку, що мала місце описка в зазначенні року складання актів приймання-передачі та рахунків-фактур у зв`язку з чим, вірною датою складання зазначених документів є 11.01.2019.

Як стверджує позивач, свої зобов`язання, щодо оплати рахунків за отриману продукцію за договором, відповідач не виконав, у зв`язку з чим у КП «Добро» Добропільської міської ради утворилась заборгованість перед ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» у сумі 213 642 582,38грн.

Таким чином, у зв`язку із не виконанням відповідачем своїх зобов`язань з оплати отриманої продукції за договором купівлі-продажу №207-ДУ-ПТУ від 28.12.2018 та наявністю несплаченої заборгованості за вказаним договором, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 251 074 722,68грн., в тому числі: основного боргу 213 642 582,38грн., 3 % річних в сумі 6 365 599,35грн., інфляційних збитків в сумі 16 188 517, 38грн., пені в сумі 14 878 023,57грн.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд виходить з наступного:

Внаслідок укладення договору купівлі-продажу вугільної продукції №207-ДУ-ПТУ від 28.12.2018 між сторонами договору згідно з пунктом першим частини другої статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки.

Оскільки між сторонами у справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Разом з тим, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, статті 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання згідно із статтями 11, 509 Цивільного кодексу України, статтею 174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

Згідно статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з положеннями статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до пункту першого статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як визначено положеннями статті 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до умов укладеного договору.

При цьому, приписи частини сьомої статті 193 Господарського кодексу України та статті 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що уклавши договір, сторонами узгоджено найменування, кількість та вартість продукції, яка буде поставлятися позивачем, строки поставки та умови оплати, і кожна зі сторін цього договору беззаперечно взяла на себе певні обов`язки, які відображені в його умовах.

Судом встановлено, що на виконання цих умов договору позивачем у строк (термін), обсягах, асортименті та за реквізитами, погодженими сторонами, була поставлена (відвантажена), а відповідачем прийнята вугільна продукція за договором на загальну суму 213 642 582,38грн.

Факт поставки вугільної продукції на користь відповідача підтверджується актами приймання-передачі партій вугільної продукції. Акти приймання-передачі були погоджені, прийняті та підписані сторонами без зауважень, в тому числі щодо якості, кількості та асортименту продукції, яка поставляється за вказаним договором, що свідчить про відсутність у відповідача будь-яких претензії. Підписи представників постачальника та покупця засвідчені печатками.

На оплату вартості поставленої продукції, позивачем виставлені рахунки-фактури до кожного акта приймання-передачі вугільної продукції із розрахунками її вартості, які підлягають оплаті.

Отже, враховуючи, що обов`язок з оплати отриманої продукції виник у відповідача на підставі договору, який виконаний позивачем виходячи із його істотних умов, відповідач зобов`язаний здійснити розрахунок з позивачем за цим договором.

За висновками суду, беручи до уваги визначені у пункті 3.5 договору умови оплати (шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника протягом 5 банківських днів після закінчення 180 календарних днів з дати підписання сторонами акту прийому-передачі кожної окремої партії), враховуючи відсутність узгодженого сторонами іншого порядку розрахунків, кінцевий строк виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором з оплати вартості отриманої продукції є таким, що настав:

за актами приймання-передачі від 11.01.2019 - 17.07.2019, прострочка з 18.07.2019;

за актами приймання-передачі від 21.01.2019 26.07.2019, прострочка з 27.07.2019;

за актами приймання-передачі від 31.01.2019 06.08.2019, прострочка з 07.08.2020;

за актами приймання-передачі від 11.02.2019 16.08.2019, прострочка з 17.08.2019;

за актами приймання-передачі від 21.02.2019 28.08.2019, прострочка з 29.08.2019;

за актами приймання-передачі від 28.02.2019 03.09.2019, прострочка з 04.09.2019;

за актами приймання-передачі від 11.03.2019 13.09.2019, прострочка з 14.09.2019;

за актами приймання-передачі від 21.03.2019 24.09.2019, прострочка з 25.09.2019;

за актами приймання-передачі від 31.03.2019 04.10.2019, прострочка з 05.10.2019;

за актами приймання-передачі від 08.04.2019 11.10.2019, прострочка з 12.10.2019;

за актом приймання-передачі від 21.05.2019 22.11.2019, прострочка з 23.11.2019;

за актом приймання-передачі від 16.07.2019 17.01.2020, прострочка з 18.01.2020;

за актом приймання-передачі від 13.09.2019 18.03.2020, прострочка з 19.03.2020;

за актом приймання-передачі від 09.10.2019 13.04.2020, прострочка з 14.04.2020;

за актом приймання-передачі від 30.10.2019 05.05.2020, прострочка з 06.05.2020;

за актом приймання-передачі від 08.11.2019 14.05.2020, прострочка з 15.05.2020;

за актом приймання-передачі від 20.11.2019 25.05.2020, прострочка з 26.05.2020;

за актом приймання-передачі від 29.11.2019 03.06.2020, прострочка з 04.06.2020;

за актом приймання-передачі від 09.12.2019 15.06.2020, прострочка з 16.06.2020;

за актом приймання-передачі від 20.12.2019 24.06.2020, прострочка з 25.06.2020;

за актом приймання-передачі від 30.12.2019 06.07.2020, прострочка з 07.07.2020;

за актом приймання-передачі від 10.01.2020 15.07.2020, прострочка з 16.07.2020;

за актом приймання-передачі від 20.01.2020 24.07.2020, прострочка з 25.07.2020;

за актом приймання-передачі від 31.01.2020 05.08.2020, прострочка з 06.08.2020;

за актом приймання-передачі від 10.02.2020 14.08.2020, прострочка з 15.08.2020;

за актом приймання-передачі від 20.02.2020 26.08.2020, прострочка з 27.08.2020;

за актом приймання-передачі від 28.02.2020 02.09.2020, прострочка з 03.09.2020;

за актом приймання-передачі від 10.03.2020 11.09.2020, прострочка з 12.09.2020;

за актом приймання-передачі від 20.03.2020 23.09.2020; прострочка з 24.09.2020;

за актом приймання-передачі від 30.03.2020 02.10.2020; прострочка з 03.10.2020;

за актом приймання-передачі від 06.04.2020 09.10.2020, прострочка з 10.10.2020;

за актом приймання-передачі від 27.08.2020 02.03.2021, прострочка з 03.03.2021;

за актом приймання-передачі від 20.10.2020 23.04.2020, прострочка з 24.04.2021;

за актом приймання-передачі від 30.10.2020 07.05.2020, прострочка з 08.05.2021;

за актом приймання-передачі від 10.11.2020 17.05.2021, прострочка з 18.05.2021;

за актом приймання-передачі від 20.11.2020 26.05.2021, прострочка з 27.05.2021;

за актом приймання-передачі від 30.11.2020 04.06.2021, прострочка з 05.06.2021;

за актом приймання-передачі від 10.12.2020 15.06.2021, прострочка з 16.06.2021;

за актом приймання-передачі від 18.12.2020 24.06.2021, прострочка з 25.06.2021;

за актом приймання-передачі від 31.12.2020 06.07.2021, прострочка з 07.07.2021;

за актом приймання-передачі від 08.01.2021 14.07.2021, прострочка з 15.07.2021;

за актом приймання-передачі від 20.01.2021 26.07.2021, прострочка з 27.07.2021;

за актом приймання-передачі від 29.01.2021 04.08.2021, прострочка з 05.08.2021.

Відповідач свої зобов`язання, відповідно до пункту 3.5. договору, не виконав, оплату за поставлене вугілля не здійснив, чим порушив умови договору. Відповідач не довів, що він не отримував вугілля в кількості, на суму та за ціною, вказаною у позовній заяві, та не надав жодного доказу того, що він розрахувався в повному обсязі за отримане ним у власність вугілля.

Згідно з актами приймання-передачі вугільної продукції, заборгованість відповідача за відповідними актами перед позивачем становить 213 642 582,38грн.

Враховуючи доведеним факт поставки відповідачеві вугільної продукції на суму 213 642 582,38грн., відсутність доказів оплати вказаної заборгованості або повернення відповідачем вугільної продукції позивачеві, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в цій частині повністю.

Посилаючись на прострочення відповідачем оплати заявленої до стягнення заборгованості, позивач нарахував 3 % річних в сумі 6 365 599,35грн., інфляційні втрати в сумі 16 188 517,38грн. та пеню в сумі 14 878 023,57грн.

Щодо вимоги про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з наданим розрахунком 3% річних позивачем вказані нарахування проведені окремо по кожному акту.

Перевіривши нарахування 3% річних проведених позивачем, суд дійшов висновку про неправильність визначення початку періоду нарахування 3% річних по всім актам прийому-передачі, а саме в частині визначення граничного строку на виконання відповідачем взятих на себе за договором зобов`язань, що відповідно призвело до неправильного визначення початку періоду прострочення виконання зобов`язань.

Тому позивачем не вірно визначені періоди початку нарахування 3% річних, оскільки обрахунок початку періоду прострочення проведено із розрахунку 5 календарних днів після закінчення 180 календарних днів з дати підписання сторонами акту прийому-передачі, тоді як згідно пункту 3.5. договору оплата здійснюється протягом 5 банківських днів після закінчення 180 календарних днів з дати підписання сторонами акту прийому-передачі кожної окремої партії. Отже проведений розрахунок є арифметично не вірним.

Здійснивши перерахунок заявлених 3% річних судом встановлено, що розмір цих вимог складає 6 313 647,16грн.

Таким чином позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково в сумі 6 313 647,16грн.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.01.18р. у справу №910/24266/16 вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже, сума боргу в цьому періоді зменшується.

За приписами частини 2 пункту 3.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань №14 від 17.12.2013р. (зі змінами та доповненнями) інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 роз`яснила, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Згідно з наданим розрахунком інфляційних втрат позивачем вказані у загальній сумі 16 188 517,38грн. нарахування проведені окремо по кожному акту.

Перевіривши нарахування інфляційних втрат судом встановлено, що наданий розрахунок є арифметично не вірним оскільки при його проведенні позивачем були допущені помилки аналогічні тим, що і при розрахунку 3% річних. Крім того, позивач при розрахунку інфляційних втрат за зобов`язаннями згідно актів від 10.12.2020 та від 18.12.2020 не врахував, що у серпні 2021 року мала місце дефляція, що вплинуло як на розмір інфляційних втрат, нарахованих за зобов`язаннями по вказаним актам так і на загальний розмір інфляційних втрат, нарахованих за зобов`язаннями за всіма актами.

Так, провівши відповідні власні перерахунки збитків від інфляції з урахуванням дати виникнення грошового зобов`язання по кожному акту окремо та періодів прострочення оплат, відповідно до умов договору, дефляції, судом встановлено, що у розрахунку інфляційних втрат за зобов`язаннями за актом від 10.12.2020 за період 16.06.2021-17.08.2021 та за зобов`язаннями за актом від 18.12.2020 превалюють дефляційні процеси.

Отже за перерахунком суду загальний розмір інфляційних втрат складає 14 857 971,86грн. (з врахуванням дефляційних процесів у період 16.06.2021-17.08.2021 за зобов`язаннями за актом від 10.12.2021 та у період 25.06.2021-17.08.2021 за зобов`язаннями за актом від 18.12.2021, що зменшує загальну суму інфляційних втрат).

Таким чином, вимоги про стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню частково в сумі 14 857 971,86грн.

Суд зазначає, що розглядаючи вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат судом не застосовувалась формула визначена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду по справі №905/21/19 від 26.06.2020 з огляду на наступне.

У пункті 28 вказаної постанови Верховний Суд зазначив, що визначений у цій постанові спосіб розрахунку інфляції за статтею 625 Цивільного кодексу України з точки зору математичного підходу не є єдиним, але вбачається найбільш простим для застосування юристами.

Отже, сторони у справі та суд який розглядає спір не позбавлені права до застосування інших математичних підходів щодо способів розрахунку інфляції.

Щодо вимоги про стягнення пені.

Згідно із статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до частин 1, 3 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

При цьому за змістом частини 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У частині 6 статті 231 ГК України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з частиною 2 статті 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Стаття 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлює, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, а згідно із статтею 3 зазначеного Закону розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Крім того, частиною 6 статті 232 ГК України передбачено період часу, за який нараховується пеня, і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконано; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається із дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконано, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

При цьому, умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною 6 статті 232 ГК України. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 07.06.2019 у справі №910/23911/16 та від 22.08.2019 у справі №914/508/17.

За умовами пункту 4.2. договору за невиконання грошових зобов`язань за цим договором винна сторона сплачує іншій стороні пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення виконання грошового зобов`язання від несвоєчасно сплаченої суми.

На підставі вказаного пункту договору позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача пені в загальному розмірі 14 878 023,57грн.

Згідно з наданим розрахунком пені позивачем вказані нарахування проведені окремо по кожному акту, окрім актів від 31.12.2020, від 08.01.2021, від 20.01.2021, та від 29.01.2021.

Перевіривши нарахування пені судом встановлено, що при розрахунку суми пені позивачем не враховано положення частини 6 статті 232 ГК України.

Договором іншого строку нарахування штрафних санкцій не передбачено, відповідно

при нарахуванні пені в даному випадку підлягає застосуванню обмежувальний строк, передбачений частиною 6 статті 232 ГК України, тобто нарахування пені за кожним фактом поставки не може перевищувати 6 місяців з моменту настання строку для оплати.

Таким чином, враховуючи зазначене, під час розрахунку пені за спірний період необхідно враховувати наведені умови договору при визначенні дати прострочення оплати за кожною поставкою відповідно до кожного акту окремо.

Провівши перерахунок пені з урахуванням строку нарахування пені, визначеного частиною 6 статті 232 ГК України, суд встановив, що розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 14 832 551,98грн.

Розрахунок 3% річних, інфляційних втрат, пені судом було здійснено за допомогою програмного забезпечення Ліга Закон.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом третім частини третьої статті 129 Конституції України та статями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши умови договору, надавши відповідну юридичну оцінку всім доказам наявним в матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Щодо розподілу судових витрат:

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у даній справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В позовній заяві позивач також просив суд стягнути з відповідача суму витрат на професійну правничу допомогу.

Судом встановлено, що у заяві від 11.11.2021 про надання доказів щодо витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення рушення у справі позивач просив вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до частини 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Враховуючи, що вирішення питання про судові витрати може бути вирішено шляхом прийняття додаткового рішення у справі, судом при прийнятті рішення на підставі частини 8 статті 129 ГПК України питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу не вирішується.

Керуючись статтями 12, 13, 73, 74, 76, 77, 79, 86, 91, 123, 129, 236-238, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариствоа з обмеженою відповідальністю ДТЕК Добропіллявугілля, м.Добропілля, Донецька область до відповідача Комунального підприємства Добро Добропільської міської ради, м.Добропілля, Донецька область про стягнення 251 074 722,68грн., в тому числі: основного боргу в сумі 213 642 582,38грн., 3 % річних в сумі 6 365 599,35грн., інфляційних збитків в сумі 16 188 517, 38грн., та пені в сумі 14 878 023,57грн., задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства «Добро» Добропільської міської ради (85001, Донецька обл., місто Добропілля, провулок Луганський, будинок 2А; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» (85004, Донецька обл., місто Добропілля, вул. Франка Івана, будинок 19, кімната 103; ) основний борг в сумі 213 642 582,38грн., 3% річних в сумі 6 313 647,16грн., інфляційні збитки в сумі 14 857 971,86грн., пеню в сумі 14 832 551,98грн., судовий збір в сумі 789981,34грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

Згідно із статтею 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду.

У судовому засіданні 16.11.2021 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 16.11.2021.

Суддя М.О. Лейба