РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.11.2021Справа № 910/13879/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Сівакової В.В. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Фізичної особи - підприємця Ратушняк Віктора Володимировича

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вел Міт»

про стягнення 114.682,08 грн

Представники сторін: не викликались

СУТЬ СПОРУ:

26.08.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Ратушняк Віктора Володимировича до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вел Міт» про стягнення 114.682,08 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі укладеного між сторонами договору поставки № 02-24/06/2021 від 24.06.2021 позивачем було поставлено відповідачу товар на суму 152.548,98 грн, що підтверджується видатковою накладною № 10689 від 02.07.2021 та товарно-транспортною накладною № Р10689 від 02.07.2021. За умовами розділу 2 договору розрахунки за поставлений товар здійснюються в повному обсязі не пізніше 7 (семи) календарних днів з дати поставки товару. У зв`язку з тим, що відповідачем за поставлений товар було сплачено лише 50.000,00 грн, позивачем було направлено відповідачу претензію № 4 від 22.07.2021 з вимогою добровільно сплатити заборгованість. Враховуючи викладене та те, що відповідачем не було виконано вимоги претензії, позивач звернувся до суду з вимогою стягнути з відповідача 114.682,08 грн, з яких 102.548,98 грн основного боргу, 1.489,07 грн пені, 10.254,90 грн 10% штрафу, 102,55 інфляційних втрат та 3% річних 286,58 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.09.2021 відкрито провадження у справі № 910/13879/21 та прийнято позовну заяву до розгляду; розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Даною ухвалою суду зобов`язано відповідача протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали подати суду відзив на позов в порядку ст. 165 Господарського процесуального кодексу України з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу.

У зв`язку з відсутністю фінансування видатків на оплату послуг з пересилання поштових відправлень Господарським судом міста Києва з 05.07.2021 зупинено відправку кореспонденції засобами поштового зв`язку, про що розміщено офіційне повідомлення на сайті Судова влада України, тому судом не було здійснено відправлення ухвали від 01.09.2021 учасникам справи.

Після отримання фінансування Господарським судом міста Києва 05.10.2021 здійснено відправлення відповідачу ухвали № 910/14465/21 від 01.09.2021 за адресою, що зазначена в позовній заяві, а саме: 01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 3-А, вхід «Б», офіс 8 (номер відправлення 558), яка згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є місцезнаходженням відповідача.

Відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Відповідач ухвалу суду від 01.09.2021, надіслану за вказаною вище адресою, отримав 19.10.2021, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за № 558.

Відповідач вимог ухвали про відкриття провадження у справі від 01.09.2021 не виконав, письмовий відзив на позовну заяву не подав.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Дане рішення постановлено з перевищенням строку визначеного наведеною нормою, проте у розумний строк, у зв`язку з перебуванням судді у відпустці та лікарняному.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

24.06.2021 між Фізичною особою - підприємцем Ратушняк Віктором Володимировичем (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вел Міт» (покупець, відповідач) було укладено договір поставки № 02-24/06/2021 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору постачальник відповідно до умов цього договору зобов`язується поставити, а покупець прийняти та оплатити товар у кількості, найменуваннях і цінах, зазначених у видаткових накладних (товарно-транспортних накладних), що виписуються на кожну партію товару.

Спір виник внаслідок того, що відповідач в порушення умов договору не сплатив вартість поставленого товару у повному обсязі, у зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 102.548,98 грн та позивачем та за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання нараховані пеня в розмірі 1.489,07 грн, штраф у розмірі 10.254,90 грн, інфляційні втрати в розмірі 102,55 грн та 3% річних в розмірі 286,58 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 1. ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Згідно з п. 6.1 договору сторони домовились, що цей договір вважається укладеним і набирає чинності з дати його підписання представниками сторін, яка зазначені в правому верхньому куті першої сторінки цього договору, скріплення печатками сторін, у разі їх відсутності, діє до 31 грудня, року який зазначено в правому верхньому куті першої сторінки цього договору включно, а в частині невиконаних зобов`язань сторін, що виникли на момент дії цього договору до їх повного виконання.

Відповідно до п. 1.2 договору постачальник зобов`язується поставляти товар окремими партіями в кількості і асортименті, визначених у підтверджених замовленнях покупця на поставку товару.

Загальна сума цього договору сторонами не обмежується і визначається шляхом сумування вартості товару, фактично поставленого протягом строку дії даного договору на підставі відповідних видаткових накладних (п. 1.3 договору).

Відповідно до п.п. 2.1, 2.2 договору ціна по кожному найменуванню і на кожну партію товару визначається на підставі прайс-листів постачальника та вказується у видаткових накладних (товарно-транспортних накладних) на кожну партію товару. Ціна на товар та вартість партії товару, що вказана у видатковій накладній, вважається узгодженою з моменту підписання сторонами видаткової накладної на партію товару.

Згідно з п. 3.1 договору товар поставляється партіям згідно до наданих замовлень покупця, в яких зазначається асортимент, кількість товару, строки та умови його поставки. Замовлення подається в письмовому вигляді (електронною поштою з обов`язковим підтвердженням від постачальника про отримання такого замовлення) не пізніше ніж за 3 (три) робочі дні до запланованої дати поставки. В разі відсутності у постачальника на момент подачі замовлення вказаного асортименту та/або кількості товару, постачальник повідомляє про це покупця, та сторони узгоджують новий асортимент, кількість або інший строк поставки товару.

Відповідно до п. 3.2 договору датою поставки вважається дата вказана у відповідній видатковій накладній (товарно-транспортній накладній). Сторони погодилися, що особи, які підписали видаткову накладну (товарно-транспорту накладну) з прикладенням печатки або штампу (за наявності останнього у покупця) являються уповноваженим особами на підписання даних документів та їхні підпис свідчать про приймання покупцем партії товару та відсутності претензій стосовно кількості, асортименту та якості товару.

Відповідно до ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

З матеріалів справи вбачається, що позивач передав, а відповідач прийняв товар загальною вартістю 152.548,98 грн, що підтверджується видатковою накладною № 10689 від 02.07.2021, яка підписана та скріплена печатками обох сторін.

Відповідно до п. 2.3 договору якщо сторони не домовилися про інше, покупець зобов`язаний здійснити оплату товару на умові 100% попередньої oплати партії товару, що підлягає поставці.

Пунктом 2.6 договору передбачено, що в усіх випадках, коли постачальником поставлено партію товару на умовах інших, ніж вказаних в пункті 2.3. даного договору покупець зобов`язаний здійснити оплату даної партії товару не пізніше 7 (семи) календарних днів з дати поставки відповідної партії товару.

Відповідно до ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Оскільки товар поставлено 02.07.2021 то з урахуванням положень п. 2.6 договору та ст. 253 Цивільного кодексу України відповідач мав сплатити його вартість у строк до 09.07.2021 включно.

З матеріалів справи вбачається, що згідно платіжного доручення № 1791 від 09.07.2021 відповідачем здійснено часткову оплату товару, поставлено за видатковою накладною № 10689 від 02.07.2021, в розмірі 50.000,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на адресу відповідача 26.07.2021 було надіслано претензію № 1 від 22.07.2021 з вимогою сплатити заборгованість у розмірі 102.548,98 грн, яка залишена відповідачем без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 4.4.5 договору покупець зобов`язався оплатити отриманий товар у строки та в порядку, що визначений умовами даного договору.

Проте, матеріали справи свідчать, що відповідач в порушення взятих на себе за договором зобов`язань вартість товару у визначений строк не сплатив, в зв`язку з чим виникла заборгованість перед позивачем, яка не оспорена відповідачем та становить 102.548,98 грн (152.548,98 грн - 50.000,00 грн).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Доказів того, що відповідачем виконано зобов`язання по сплаті поставленого товару за договором в повному обсязі не подано.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність передбачених чинним законодавством правових підстав для стягнення з відповідача вартості поставленого товару в розмірі 102.548,98 грн.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов договору, у визначені строки оплату за отриманий товар не провів, а отже є таким, що прострочив виконання зобов`язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно зі ст.ст. 546, 547 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків передбачених законом.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафних санкцій надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України.

Так, розмір штрафних санкцій відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом п. 5.2 договору передбачено, що у разі прострочення оплати партії товару покупець зобов`язаний сплатити постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, діючої на момент прострочення, що розраховується від загальної суми заборгованості, за кожен день прострочення. У разі, якщо покупець прострочив оплату товару понад 7 (сім) календарних днів, то він додатково зобов`язаний сплатити на користь постачальника штраф у розмірі 10 (десяти) відсотків від загальної суми простроченої заборгованості.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» встановлює, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В зв`язку з тим, що взяті на себе зобов`язання по сплаті поставленого товару відповідач не виконав, він повинен сплатити позивачу пеню, розмір якої за розрахунками суду становить 1.446,92 грн (нарахованої на суму боргу 102.548,98 грн за період з 10.07.2021 по 11.08.2021).

Вимоги позивача в частині стягнення пені в сумі 1.446,92 грн обґрунтовані і підлягають задоволенню та відповідно в іншій частині в позові слід відмовити, оскільки позивачем невірно визначено початком періоду прострочення виконання грошового зобов`язання 09.07.2021.

Оскільки прострочення з оплати поставленого товару мало місце понад 7 (сім) календарних днів, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 10.254,90 грн штрафу (за обґрунтованими розрахунками позивача: 10% від суми боргу - 102.548,98 грн).

В зв`язку з тим, що відповідач припустився прострочення по сплаті поставленого товару, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача 102,55 грн інфляційних втрат та 286,58 грн - 3% річних (нарахованих на суму боргу 102.548,98 грн за період з 09.07.2021 по 11.08.2021).

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Умовами договору не визначено інший розмір процентів ніж 3% річних.

Суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача 102,55 грн інфляційних втрат (за обґрунтованим розрахунком позивача) та 278,15 грн 3% річних (за розрахунками суду на суму боргу 102.548,98 грн за період з 10.07.2021 по 11.08.2021).

В іншій частині вимоги позивача про стягнення 3% річних задоволенню не підлягають, оскільки позивачем невірно визначено початком періоду прострочення виконання грошового зобов`язання 09.07.2021.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги Фізичної особи - підприємця Ратушняк Віктора Володимировича підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 129, 237, 238, 240 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вел Міт» (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 3-А, вхід «Б», офіс 8, ) на користь Фізичної особи - підприємця Ратушняк Віктора Володимировича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 102.548 (сто дві тисячі п`ятсот сорок вісім) грн 98 коп. основного боргу, 1.446 (одна тисяча чотириста сорок шість) грн 92 коп. пені, 10.254 (десять тисяч двісті п`ятдесят чотири) грн 90 коп. штрафу, 102 (сто дві) грн 55 коп. інфляційних втрат, 278 (двісті сімдесят вісім) грн 15 коп 3 % річних, 2.269 (дві тисячі двісті шістдесят дев`ять) грн 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

СуддяВ.В. Сівакова