ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" листопада 2021 р.м. ХарківСправа № 922/3546/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Новікової Н.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агросет, 64251, Харківська область, Балаклійський район, с. Шебелинка, вул. Центральна, 57, код 34329080;

до Товариства з обмеженою відповідальністю Завод молочних виробів, 64200, Харківська область, м. Балаклія, вул. Тимірязєва, буд. 6, код 44125838;

про стягнення заборгованості за договором поставки сирого молока №20201230 від 30.12.2020 у розмірі 853071,22грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Агросет звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Завод молочних виробів, в якому просить стягнути з останнього заборгованість за договором поставки сирого молока №20201230 від 30.12.2020 у розмірі 853071,22грн., з яких 692668,06грн. боргу, 138533,61грн.- штрафу, 18192,24грн. пені, 3677,31грн. 3%річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем в порушення умов договору поставки сирого молока №20201230 від 30.12.2020 не здійснено повного та своєчасного розрахунку за отриманий товар, внаслідок чого, як стверджує позивач, за відповідачем числиться заборгованість у розмірі 692668,06грн., на яку позивачем нараховано 138533,61грн.- штрафу, 18192,24грн. пені, 3677,31грн. 3%річних.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 07.09.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі №922/3546/21. Розгляд справи № 922/3546/21 вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Встановлено відповідачеві строк 15 днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву та заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Встановлено позивачеві строк 5 днів на подання до суду відповіді на відзив з дня його отримання. Роз`яснено сторонам, що у випадку неподанням відповідачем відзиву та/або клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, а також не поданням позивачем відповіді на відзив у строки встановлені цією ухвалою розгляд справи буде відбуватися за наявними матеріалами після спливу строку встановленого для подання відповідачем клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження та в межах строків встановлених ст. 248 ГПК України.

З метою повідомлення сторін про розгляд даної справи, судом було направлено копії ухвали про відкриття провадження у справі учасникам справи. Позивачем ухвалу суду про відкриття провадження у справі було отримано 14.09.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №024287/1. Відповідачем ухвалу суду про відкриття провадження у справі було отримано 09.09.2021, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення поштового відправлення №024287/2.

Таким чином, суд дійшов висновку, що сторони були належним чином повідомлені про розгляд даної справи.

Відповідач у встановлений строк відзиву на позов не надав, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами.

Згідно з частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Таким чином, всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог та судом дотримано, під час розгляду справи, обумовлені чинним ГПК України процесуальні строки для звернення із заявами по суті справи та іншими заявами з процесуальних питань.

За висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписами ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, в тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Як вбачається з матеріалів справи між Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРОСЕТ» (Постачальником за Договором, далі по тексту - Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Завод молочних виробів» -(Покунцем за Договором, далі по тексту - Відповідач) був укладений Договір поставки сирого молока № 20201230 від 30 грудня 2020 року, згідно умов якого Позивач зобов`язується поставляти (передавати у власність) Покупцеві окремими партіями молоко сире від корів (падалі іменується «Товар»), а Покупець зобов`язується приймати Товар та своєчасно сплачувати його вартість (п.1.1 договору).

Відповідно до пункту 1.2. договору ціна Товару встановлюються Сторонами на підставі протоколів погодження ціни.

Відповідно до п. 2.1 договору поставка Товару здійснюється на умовах ЕХ/Л' склад Постачальника відповідно до вимог Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати «Інкотермс» (в редакції 2010 року) за адресою Харківська область, Балаклійський район, смт. Донець, вул. Журавлина, 3 (далі - місце поставки).

Відповідно до положень п. 3.1 договору, приймання Товару за кількісно та якістю провадиться згідно з «Инструкцией о порядке приемки продукции производственно-технического назначения и товаров народного потребления по количеству» затвердженою постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15 06.65 №П-6. та «Инструкцией о порядке приемки продукции производстоонно-технического назначения и товаров народного потреблении по качеству», затвердженою постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.06 N2 П-7. діючими стандартами, технічними умовами, та цим Договором.

Згідно п. 4.1-4.2 договору, Погоджена Сторонами у порядку визначеному в п. 1.2. цього Договору ціна за одиницю Товару, що поставляється за цим Договором вказується Постачальником у видатковій накладній та враховує податок на додану вартість у розмірі встановленому чинним нормами Податкового кодексу України для відповідної господарської операції. Ціна цього Договору складається з загальної вартості всіх поставок Товару за цим Договором, закріплених в видаткових накладних (та/або товарно-транспортних накладних), та враховує податок на додану нарисі, у розмірі встановленому чинним нормами Податкового кодексу України для відповідної господарської операції.

Відповідно до п. 4.3 договору, покупець здійснює оплату фактично поставленого товару у безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника з періодичністю один раз на десять днів (щодекади: 10, 20, 30 числа) та не пізніше семи банківських днів з моменту фактичної поставки товару. Якщо дата оплати припадає на вихідний або святковий день. Постачальник оплачує фактично поставлений товар останнім банківським днем, який передує визначеному дню оплати.

Цим Сторони узгодили, що під термінами «робочий день» та/або «банківський день» - календарний день з понеділка по п`ятницю окрім суботи та неділі, святкових і неробочих днів визначених Кодексом законів про працю України.

Згідно положень п. 8.1 договору, цей Договір набирає чинності з 01 січня 2021 року і діє по 31 грудня 2021 року включно.

Проаналізувавши правовідносини між сторонами, які виникли з Договору поставки №150420 від 15.04.2020, суд дійшов висновку про те, що даний договір за своє правовою природою є договором поставки.

Частиною 1 ст. 181 ГК України встановлено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно із ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом ст. 193 ГК України та ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного кодексу. Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з видаткової накладної №3 від 31.01.2021 на суму 1579986,18грн. за січень 2021 та відповідних ТТН (арк. справи 17- 41, І тому), видаткової накладної №23 від 19.02.2021 за лютий 2021 на суму 1082215,28грн., видаткової накладної №24 від 28.02.2019 за лютий 2021 на суму 493862,00грн., видаткової накладної №63 від 20.03.2021 за березень 2021 на суму 1296429,30грн., видаткової накладної №62 від 31.03.2021 за березень 2021 на суму 672124,30грн. та відповідних ТТН (арк. справи 48-88, І тому), видаткової накладної №103 від 30.04.2021 за квітень 2021 на суму 2049400,62грн. та відповідних ТТН (арк. справи 92-125, І тому), видаткової накладної №145 від 31.05.2021 за травень 2021 на суму 1956623,82грн. та відповідних ТТН (арк. справи 129-152, І тому), видаткової накладної №157 від 30.06.2021 за червень 2021 року на суму 1880223,01грн. та відповідних ТТН (арк. справи 156-180, І тому), видаткової накладної №167 від 31.07.2021 за липень 2021 на суму 1321144,50грн. та відповідних ТТН (арк. справи 184-206) та відповідних ТТН (арк. справи 209-2020, І тому) на суму 399658,87грн. за серпень 2021, позивачем на виконання умов договору поставлено відповідачу товар загальною вартістю 12734668,06грн., водночас, як вбачається з наданого позивачем розрахунку, відповідачем сплачено лише 12042000,00грн., у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість у розмірі 692668,06грн..

09.08.2021 позивач звернувся до відповідача з письмовою претензією за вих.№ 121 від 09.09.2021 року з вимогою здійснити розрахунок за поставлений товар, яку згідно повідомлення про вручення, було отримано відповідачем 12.08.2021.

Однак, відповіді на претензію відповідач не надав та будь-яких дій щодо оплати не вчинив, у зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором поставки сирого молока №20201230 від 30.12.2020 у розмірі 692668,06грн. на які відповідно нараховано пеню, штраф та 3%річних.

В матеріалах справи відсутні, а відповідачем, в порушення ст. 73, 74 ГПК України, не надано доказів, які б спростовували наявність заборгованості перед позивачем, а також доказів, які б свідчили про здійснення повернення суми передоплати у відповідності до положень п. 5.2 договору чи поставки визначеного товару на вказану суму, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення грошових коштів у розмірі 692668,06грн. є обґрунтованими, а отже підлягають стягненню з відповідача.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Приймаючи до уваги, що відповідачем здійснювалась оплата систематично проте з порушенням визначених п. 4.3 договору строків, суд дійшов висновку, що відповідач є таким, що прострочив зобов`язання щодо оплати товару, а отже повинен нести відповідальність передбачену умовами договору та чинного законодавства України.

Як вбачається з позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача неустойку 6.6. договору, у вигляді пені у розмірі 18192,24грн., які нараховані позивачем на прострочення оплат за поставки, з урахуванням відповідних сплат відповідачем комулятивно наростаючим підсумком виходячи з кожної поставки окремо з врахуванням обмежень встановлених ст. 232 ГК України, а також у вигляді штрафу у розмірі 138533,61грн., виходячи із суми прострочення понад 30 календарних днів.

Стаття 549 ЦК України визначає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Перевіривши правомірність та правильність нарахування позивачем пені та штрафу суд встановив, що дані нарахування не суперечать вимогам чинного законодавства та умовам договору, розрахунок виконано арифметично вірно, у зв`язку з чим позовні вимоги щодо стягнення штрафу у розмірі 138533,61грн., пені у розмірі 18192,24грн. є обґрунтованими, доведеним матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню.

Як вбачається з позовної заяви, позивач просить стягнути з відповідача 3677,31грн. 3%річних, які останній нараховує на прострочення оплат за поставки, з урахуванням відповідних сплат відповідачем комулятивно наростаючим підсумком виходячи з кожної поставки окремо по дати повної оплати та кінцеву дату дату звернення до суду (29.08.2021).

Відповідно до ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Дослідивши поданий позивачем розрахунок 3%річних у розмірі 3677,31грн., судом встановлено правомірність та обґрунтованість нарахованих позивачем сум, а отже позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Пунктом 5 частини 1 статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Пунктом 5 частини 1 статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з п. 2 ч.1 ст.129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, загальна сума сплаченого судового збору становить 12796,07грн.

Враховуючи те, що суд задовольнив позов повністю, у відповідності ст.129 ГПК України, витрати щодо сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 73-74, 76-79, 86, 126, 129, 236-242 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Завод молочних виробів (64200, Харківська область, м. Балаклія, вул. Тимірязєва, буд. 6, код 44125838) на Товариства з обмеженою відповідальністю Агросет (64251, Харківська область, Балаклійський район, с. Шебелинка, вул. Центральна, 57, код 34329080) заборгованість за договором поставки сирого молока №20201230 від 30.12.2020 у розмірі 853071,22грн., з яких 692668,06грн. боргу, 138533,61грн.- штрафу, 18192,24грн. пені, 3677,31грн. 3%річних, а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 12796,07грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю Агросет, 64251, Харківська область, Балаклійський район, с. Шебелинка, вул. Центральна, 57, код 34329080;

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю Завод молочних виробів, 64200, Харківська область, м. Балаклія, вул. Тимірязєва, буд. 6, код 44125838;

Рішення набирає законної сили в строк та порядку, визначеними ст. 241 ГПК України і може бути оскаржене в стоки і в порядку, визначеними ст. 256, 257 ГПК України з врахуванням п. 4 Прикінцевих Положень ГПК України та п. 17.5 Перехідних Положень ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 11.11.2021.

Суддя Н.А. Новікова