ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" листопада 2021 р. Справа№ 911/676/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Тищенко О.В.

Іоннікової І.А.

Розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Аерохендлінг"

на рішення Господарського суду Київської області від 24.06.2021, повний текст якого складено 05.08.2021

у справі №911/676/21(суддя Кошик А.Ю.)

за позовом Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аерохендлінг"

за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях

прo стягнення 23 726,73 грн (збільшено до 26 538,56 грн).

В С Т А Н О В И В :

У березні 2021 року Державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (далі - ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аерохендлінг» (далі - ТОВ «Аерохендлінг», відповідач), за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях (далі - Фонд державного майна, третя особа) прo стягнення, з урахуванням збільшення розміру позовних вимог 26 538,56 грн.

Позов обґрунтовано неналежним виконанням зобов`язань за договором оренди з боку відповідача.

Рішенням Господарського суду Київської області від 24.06.2021 у справі 911/676/21 позов задоволено повністю.

Стягнуто з ТОВ «Аерохендлінг» на користь ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» 21 512,88 грн боргу, 1 620,48 грн пені, 393,43 грн 3% річних, 860,48 грн інфляційних, 2 151,29 грн штрафу та 2 270,00 грн витрат зі сплати судового збору.

Суд першої інстанції, узявши до уваги факт прострочення відповідачем грошового зобов`язання зі сплати орендних платежів, дійшов висновку про обґрунтованість та правомірність заявлених позовних вимог.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ТОВ «Аерохендлінг» подало апеляційну скаргу, у якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Господарського суду Київської області від 24.06.2021 у справі 911/676/21, у позові відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник покликається на те, що суд першої інстанції:

- не з`ясував обставин, що мають значення для справи, а саме: наявності підстав для нарахування орендної плати за договором оренди від 27.12.2018 № 2207 у розмірі 50 % відповідно до постанови КМУ від 15.06.2020 року № 611 «Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину» (далі - постанова № 611), зокрема в частині волевиявлення Фонду державного майна як орендодавця;

- допустив невідповідність висновків, викладеним у рішенні обставинам справи, зокрема, неможливість використання відповідачем майна у власній господарській діяльності з 17.03.2020 по 14.06.2020, про неможливість застосування до спірних правовідносин частини четвертої та шостої ст. 762 ЦК України, п. 14 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України;

- неправильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права: постанови № 611, п. 129-1 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою КМУ від 03.06.2020 № 483 (далі - Порядок), частини четвертої та шостої ст. 762 ЦК України, п. 14 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.09.2021, справу № 911/676/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М. Л. - головуючий суддя; судді - Тищенко О.В., Іоннікова І. А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.09.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Аерохендлінг" на рішення Господарського суду Київської області від 24.06.2021 у справі №911/676/21; розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи; встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв (відзивів) та клопотань в письмовій формі протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.

28.09.2021 до суду через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін. Зокрема ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» вказує на те, що:

- реалізацією положень постанови № 611 і додатку № 2 до неї є лише зміна істотної умови Договору - орендної плати з урахуванням індексації через внесення змін до Договору;

- відповідач як орендар державного майна, що використовується для інструктажів з оформлення документації з продажу товарів на борту ПС та здійснення відповідних готівкових операцій не включений до переліку орендарів, для яких нарахування орендної плати за користування нерухомим майном здійснюється у розмірі 50 % (додаток 2 до постанови № 611);

- положення п. 129-1 Порядку про застосування знижки не можуть застосовуватися до спірних правовідносин;

- що стосується форс-мажорних обставин, підтверджених сертифікатом Торгово-промислової палати України № 3100-20-1292 від 17.07.2020, то такий сертифікат є лише скасуванням відповідальності за несвоєчасне виконання зобов`язань, а не звільненням від виконання зобов`язання;

- відповідач безпідставно ототожнює оперативно-господарські санкції із забезпеченням виконання зобов`язань.

У період з 19.10.2021 по 12.11.2021 головуючий суддя - Яковлєв М.Л. перебував на лікарняному.

Згідно зі ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване судове рішення скасуванню та задоволенню позову частково з таких підстав.

Згідно з матеріалами справи, 27.12.2018 року Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській області (Орендодавець), правонаступником якого є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях уклало з ТОВ «Аерохендлінг» (Орендар) договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності № 2207 (далі - Договір).

Згідно з п. 10.1 Договору Договір укладено строком на 2 (два) роки 11 (одинадцять) місяців (з 27.12.2018 року до 26.11.2021 року включно).

Відповідно до п. 1.1. Договору Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - приміщення № 337 на 2-му поверсі пасажирського терміналу «D» (інв. № 47578), площею 6,5 кв.м. (далі - Майно), що розміщене за адресою: Київська область, м. Бориспіль, Аеропорт та перебуває на балансі Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (Балансоутримувач).

Майно передається в оренду з метою проведення інструктажів з оформлення документації з продажу товарів на борту ПС та здійснення відповідних готівкових операцій (п.1.2. Договору).

Відповідно до п.2.1., п.2.4. Договору Орендар вступає у строкове платне користування Майном у термін, указаний у Договорі, але не раніше дати підписання Сторонами цього Договору та акту приймання-передачі Майна. Обов`язок щодо складання акту приймання-передачі при укладанні Договору покладається на Орендодавця.

27.12.2018 року Орендодавець передав Майно Орендарю у строкове платне користування.

Передача Майна підтверджується підписаним Актом від 27.12.2018 року приймання-передачі орендованого майна.

Відповідно до п. 5.3. Договору Орендар взяв на себе зобов`язання своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату до державного бюджету та Балансоутримувачу.

Орендна плата перераховується до державного бюджету та Балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 15-го числа місяця, наступного за звітним, відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж (п.3.6. Договору).

У порушення п. 3.6., п. 5.3. Договору відповідач не в повному обсязі сплатив на користь позивача орендну плату за користування Майном у період березень - червень, листопад - грудень 2020 року, січень та лютий 2021 року.

ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» направив ТОВ «Аерохендлінг» претензію від 30.12.2020 року № 35-28/5-280 про сплату за Договором 15 164,17 грн основного боргу за період березень - червень, листопад 2020 року.

02.02.2021 року позивач отримав відповідь на претензію від 21.01.2021 року № 01-12/30, в якій відповідач вказав про на наявність форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) за Договором. На підтвердження надав копію Сертифікату № 3100-20-1292, виданого Торгово-промисловою палатою України, в якій зокрема зазначено про необхідність застосування до спірних правовідносин постанови № 611.

Відповідно до частин першої та шостої ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Оскільки орендоване майно є державною власністю до спірних правовідносин також застосовуються положення Закону України "Про оренду державного та комунального майна" в редакції Закону № 2269-XII від 10.04.1992 (далі - Закон № 2269) зі змінами (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який є спеціальним законодавчим актом у сфері регулювання відносин, пов`язаних з передачею державного та комунального майна в оренду.

Відповідно до частини першої ст. 2 Закону № 2269 орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, яке необхідне орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Згідно із частиною третьою ст. 18 Закону № 2269 орендар зобов`язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

За користування майном з наймодавця справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (чатина перша ст. 762 ЦК України).

Статтею 286 ГК України встановлено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Суд першої інстанції дійшов висновку, що з урахуванням оплат у листопаді-грудні 2020 року, січні-лютому 2021 року залишок заборгованості становить 21 512,88 грн.

Натомість колегія суддів не погоджується із встановленням саме такої суми боргу за Договором з таких підстав.

Відповідач покликається на те, що, з незалежних від нього причин не мав можливості за цільовим призначенням користуватися орендованим приміщенням. Наголошуючи на приписах частини шостої ст. 762 ЦК України, відповідач вважає, що, оскільки під час дії карантинних обмежень об`єкт оренди не використовувався, у зв`язку з відсутністю авіаційного пасажирського сполучення, то у позивача були відсутні підстави для нарахування орендних платежів у період з 18.03.2020 по 14.06.2020 року.

Також, відповідач як компанія, яка здійснює наземне обслуговування повітряних суден, пасажирів, багажу в міжнародному аеропорту «Бориспіль», відповідно до п. 2 частини другої постанови № 611 має право на зниження орендної плати на 50% від суми нарахованої орендної плати, оскільки метою використання орендованого приміщення є проведення інструктажів з оформлення документації з продажу товарів на борту ПС та здійснення відповідних готівкових операцій, що підпадає під поняття «офісне приміщення (зокрема в аеропорту)».

Відповідно до п. 6 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» офісне приміщення - це будь-яке приміщення (будівля тощо), в якому знаходиться суб`єкт господарювання або його філія, або його структурний підрозділ, або представництво.

Варто зауважити, що положення частини шостої ст. 762 Цивільного кодексу України визначають в якості підстави звільнення від зобов`язання сплачувати орендну плату об`єктивну неможливість використовувати передане у найм майно, а саме: бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо, через обставини, за які орендар не відповідає.

Отже, для застосування частини шостої ст. 762 Цивільного кодексу України та звільнення наймача (орендатора) від плати за користування орендованим майном, визначальною умовою звільнення від сплати орендної плати є наявність обставин, за які орендар не відповідає. При цьому, це такі обставини, за яких майно не використовувалося або не могло бути використане наймачем.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема, у справах № 910/10657/19, № 914/2264/17, № 914/1248/18, № 914/70/18.

На підтвердження обставин щодо неможливості використання орендованого майна відповідач покликається на постанову Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» від 11.03.2020 № 211, якою з 12.03.2020 на усій території України встановлено карантин; розпорядження Кабінету Міністрів України від 14.03.2020 № 287-р, згідно якого тимчасово закрито з 00 год 00 хв 17.03.2020 пункти пропуску (пункти контролю) через державний кордон для міжнародного пасажирського повітряного сполучення.

Окрім того, відповідач зазначає, що з 17.03.2020 на веб-сайті позивача була здійснена публікація про те, що рейси міжнародного сполучення будуть переведені до терміналу «D», що підтверджується листом першого від 09.06.2020 № 01-22-219 «Про відновлення терміналу «D».

У період з 18.03.2020 по 14.06.2020 в пасажирському терміналі «D» не здійснювалося обслуговування пасажирів міжнародних рейсів; а в період з 18.03.2020 по 04.06.2020 - внутрішні рейси.

Як на доказ неможливості користування орендованим майном, відповідач вказує про сертифікат Торгово-промислової палати щодо форс-мажорних обставин. За твердженням відповідача, неможливість користування в період з 17 березня по 14 червня 2020 року об`єктами оренди посвідчується сертифікатом Торгово-промислової палати України №3100-20-1287 від 17.07.2020.

Варто зауважити, що умовами Договору не визначено обставин, які через їх надзвичайний характер є підставами для звільнення відповідача від господарської відповідальності у випадку порушення умов Договору через дані обставини, також не визначено порядок засвідчення факту виникнення таких обставин.

З огляду на викладені норми, та з урахуванням обставин справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що покликання відповідача на частину шосту ст. 762 Цивільного кодексу України, в якій мова йде про неможливість саме використання приміщення є безпідставним через те, що:

- зупинення роботи терміналу «D» свідчило про неможливість здійснення саме господарської діяльності, а не доступу та користування приміщенням;

- неможливість ведення повноцінної господарської діяльності через карантинні обмеження свідчить про відсутність потреби в орендованому майні, а не про неможливість користування ним, як об`єктом оренди;

- неможливість використання приміщення і неможливість ведення в ньому господарської діяльності не є тотожними поняттями;

- доказів відсутності доступу співробітників до приміщення не надано;

- наведені у сертифікаті Торгово-промислової палати України № 3100-20-1292 від 17.07.2020 року обставини свідчать про неможливість ведення господарської діяльності, для якої орендувалось майно, а не про перешкоди саме у користуванні приміщенням;

- ризики господарської діяльності несе відповідний суб`єкт господарювання.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для звільнення відповідача від сплати орендних платежів за період з 17.03.2020 по 14.06.2020.

Натомість стосовно правових підстав для зменшення розміру боргу за орендною платою, колегія суддів зазначає таке.

Постановою № 611 врегульовані питання щодо звільнення орендарів від орендної плати.

Так, пунктом 1 постанови № 611 визначено, що на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2: 1) звільняються від орендної плати орендарі за переліком згідно з додатком 1; 2)нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном, розрахованої відповідно до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786, здійснюється у розмірі: 50 відсотків суми нарахованої орендної плати для орендарів за переліком згідно з додатком 2; 25 відсотків суми нарахованої орендної плати для орендарів за переліком згідно з додатком 3.

При цьому, визначено, що орендодавцям державного майна забезпечити таке нарахування орендної плати орендарям згідно з пунктом 1 цієї постанови, починаючи з дати встановлення карантину.

Відповідач є компанією, яка здійснює наземне обслуговування повітряних суден, пасажирів, багажу в міжнародному аеропорту «Бориспіль».

У додатку 2 до постанови № 611 наведено перелік орендарів, для яких нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном здійснюється у розмірі 50%, зокрема, до переліку орендарів, для яких нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном здійснюється у розмірі 50% віднесено орендарів, які використовують нерухоме державне майно для розміщення офісних приміщень (зокрема в аеропортах).

Згідно умов Договору цільовим призначенням орендованого приміщення є проведення інструктажів з оформлення документації з продажу товарів на борту ПС та здійснення відповідних готівкових операцій, тобто зазначені приміщення використовуються як офісні приміщення .

Твердження відповідача про те, що орендовані приміщення є офісними приміщеннями також підтверджується п. 9 Додатку 2 до постанови Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №785 «Про методику розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу», яким встановлено, що для використання орендованого майна з метою розміщення офісу орендна ставка дорівнює 18%.

Позивач заперечував проти застосування до орендних платежів, які відповідач повинен сплачувати за оренду державного майна за Договором постанови № 611, оскільки практичною реалізацією положень постанови № 611 є зміна істотної умови договору оренди - зменшення розміру орендної плати. Позивач вважає, що правові підстави для застосування положень постанови № 611 в частині зменшення розміру орендної плати виникають лише з моменту внесення відповідних змін до умов Договору оренди. Натомість зміни до умов Договору в частині зменшення розміру орендної плати на підставі постанови № 611 у передбаченому законодавством порядку сторонами не вносились.

Відповідно до п. 2 постанови № 611 зобов`язано орендодавців державного майна забезпечити нарахування орендної плати орендарям згідно з п. 1 цієї постанови починаючи з дати встановлення карантину.

З огляду на положення постанови № 611 нарахування орендної плати орендарям у розмірах, передбачених п. 1 цієї постанови, є державним регулюванням такої плати.

За договором оренди орендодавцем державного майна є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях, отже, забезпечити нарахування орендної плати на період карантину може тільки орендодавець.

Оскільки постанова № 611 не встановлює будь-якої процедури надання передбачених нею звільнень і знижок, у тому числі не передбачає необхідності отримання погоджень або укладення додаткових угод, суд дійшов висновку, що нарахування орендної плати орендарям у розмірах, передбачених п. 1 цієї постанови, є державним регулюванням такої плати, а тому отримання погодження щодо звільнення або знижки орендної плати, так само як і внесення змін до договору оренди цією постановою не вимагається.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі № 910/13397/20 від 26.08.2021.

В апеляційній скарзі ТОВ «Аерохендлінг» зазначило про новий доказ, що не був предметом дослідження у першій інстанції - наказ Фонду Державного майна України від 05.11.2020 № 710 «Щодо нарахування орендної плати в період карантину», де зазначено про надання знижки в розмірі 50 % на сплату орендної плати, у тому числі за укладеним Договором.

Згідно з приписами частин першої та третьої ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Наведені положення передбачають наявність таких критеріїв для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, як «винятковість випадку» та «причини, що об`єктивно не залежать від особи», і тягар доведення покладений на учасника справи, який звертається з відповідним клопотанням (заявою).

На переконання колегії суддів зазначений лист варто узяти до уваги як доказ, з огляду на те, що неможливість подання такого листа відповідач обґрунтував виключними обставинами, прийняттям змін до Порядку (доповнення п. 129-1) лише 19.06.2021, що в розумінні господарського процесуального законодавства є «винятковими». Також колегія суддів враховує те, що відповідний наказ видано до прийняття оскаржуваного судового рішення та позивач і третя особа були обізнані про такий наказ, однак не повідомили суд про наявність останнього.

Згідно із наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях (третя особа у справі) від 05.11.2020 № 710 на виконання в тому числі й постанови № 611, установлено, що на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном, розрахованої відповідно до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786, здійснюється у розмірі 50 % суми нарахованої орендної плати ТОВ «Аерохендлінг» за Договором № 2207 від 27.12.2018. Нарахування орендної плати у розмірі 50 % здійснюється з дати встановлення карантину.

Отже, у період з 12.03.2020 (дата встановлення карантину) по лютий 2021 (кінцевий період заборгованості) нарахування орендної плати за Договором підлягає здійсненню у розмірі 50 % суми нарахованої орендної плати.

Тобто, належною до нарахування відповідачу та сплати позивачу, як балансоутримувачу, є орендна плата у розмірі 30 %, розрахована відповідно до визначеної Методики розрахунку та порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786, із зменшенням на 50 % відповідно до положень пп. 2 п. 1 постанови № 611 та додатку № 2 до цієї постанови у період з 12.03.2020 по лютий 2021 року.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за орендною платою в сумі 21 512,88 грн за період березень-червень 2020 року та листопад 2020 року - лютий 2021 року, нарахованої без зменшення орендної плати на 50 % з дати введення карантину на підставі постанови № 611.

За спірні періоди позивач виставив рахунки-фактури:

- березень 2020 року рахунок-фактуру № 76/576 від 31.03.2020 на суму 9 626,60 грн, на користь позивача належить до перерахування - 4 011,08 грн;

- квітень 2020 року рахунок-фактуру № 76/674 від 30.04.2020 на суму 9 703,62 грн, на користь позивача належить до перерахування - 4 043,17 грн;

- травень 2020 року рахунок-фактуру № 76/898 від 31.05.2020 на суму 9 732,73 грн, на користь позивача належить до перерахування - 4 055,30 грн;

- червень 2020 року рахунок-фактуру № 76/1174 від 30.06.2020 на суму 9 752,20 грн, на користь позивача належить до перерахування - 4 063,42 грн;

- листопад 2020 року рахунок-фактуру № 76/2146 від 30.11.2020 на суму 9 947,56 грн, на користь позивача належить до перерахування - 4 144,82 грн;

- грудень 2020 року рахунок-фактуру № 76/2369 від 31.12.2020 на суму 10 037,09 грн, на користь позивача належить до перерахування - 4 182,12 грн;

- січень 2021 року рахунок-фактуру № 76/289 від 31.01.2021 на суму 10 167,56 грн, на користь позивача належить до перерахування - 4 236,48 грн;

- лютий 2021 року рахунок-фактуру № 76/558 від 28.02.2021 на суму 10 269,24 грн, на користь позивача належить до перерахування - 4 278,85 грн.

За період з 01.03.2020 по 11.03.2020 (період до введення карантину) орендна плата підлягає нарахуванню на загальних підставах.

За перерахунком суду апеляційної інстанції, орендна плата на користь балансоутримувача:

- за період з 01.03.2020 по 11.03.2020 підлягає стягненню у розмірі: орендна плата на користь балансоутримувача без наявності підстав для зменшення - у розмірі 1 423,29 грн;

- за період з 12.03.2020 по лютий 2021 року, враховуючи зменшення орендної плати на 50 % в силу норм чинного законодавства, належною до сплати є орендна плата у розмірі: 1 293,90 грн за березень 2020 року (з 12.03.2020 по 31.03.2020), 2 021,59 грн за квітень 2020 року, 2 027,65 грн за травень 2020 року, 2 031,71 грн за червень 2020 року, 2 072,41 грн за листопад 2020 року, 2 091,07 грн за грудень 2020 року, 2 118,24 грн за січень 2021 року грн, 2 139,43 грн за лютий 2021 року, - усього 17 219,29 грн.

Згідно з матеріалами справи, відповідач сплатив позивачу (балансоутримувачу) суму орендних платежів за період березень 2020 року-лютий 2021 року в сумі 11 502,36 грн, у тому числі: 24.11.2020 - 1 423,29 грн, 15.12.2020 - 3 730,33 грн, 15.01.2021 - 2 091,07 грн, 15.02.2021 - 2 118,24 грн, 15.03.2021 - 2 139,43 грн.

Враховуючи наведене, сума боргу відповідача за вказаний період становить: 5 716,93 грн (17 219,29 - 11 502,36).

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача пені та штрафу, колегія суддів, ураховуючи викладене, зазначає таке.

Позивач заявив до стягнення 1 620,48 грн пені та 2 151,29 грн 10% штрафу.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є нустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

Згідно п. 3.7 Договору орендна плата, перерахована невчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному п. 3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати, за весь період невиконання зобов`язання включно.

Відповідно до п. 3.8 Договору оренди у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 10 % від суми заборгованості.

Згідно з матеріалами справи, відповідач здійснював оплату орендних платежів позивачу за березень-червень 2020 року та листопад 2020 року несвоєчасно.

Оскільки суд дійшов висновку про застосування до нарахування орендних платежів за вказаним Договором оренди постанови № 611 та сплати у період карантину орендної плати у розмірі 50 %, то пеня та штраф підлягають нарахуванню на суму боргу з урахуванням цього зменшення.

Суд апеляційної інстанції здійснив перерахунок та дійшов висновку про те, що позивачу до стягнення належить сума пені 818,04 грн, штрафу - 879,82 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення 393,43 грн 3% річних, 860,48 грн інфляційних втрат, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки суд дійшов висновку про застосування до нарахування орендних платежів за вказаним Договором оренди постанови № 611 та сплати у період карантину орендної плати у розмірі 50 %, то 3 % річних та сума інфляційних нарахувань підлягають нарахуванню на суму боргу з урахуванням цього зменшення.

Суд апеляційної інстанції здійснив перерахунок та дійшов висновку про те, що позивачу до стягнення належить 196,99 грн 3% річних, 517,03 грн інфляційних втрат.

Приймаючи до уваги викладене, оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з висновків суду про наявність обов`язку у відповідача зі сплати орендної плати у розмірі 50% відсотків від суми нарахованої орендної плати у період з 12.03.2020 по лютий 2021 року включно, що в свою чергу вплинуло на розрахунок розміру пені, 3 % річних та інфляційних втрат.

Отже, з відповідача на користь позивача належить стягнути суму основного боргу в розмірі 5 716,93 грн, 818,04 грн пені, 879,82 грн штрафу, 196,99 грн 3% річних, 517,03 грн інфляційних втрат.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції опирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", де Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

З огляду на викладене та встановлені фактичні обставини справи, суд апеляційної інстанції надає вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у цій справі та які виникають при кваліфікації спірних правовідносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Щодо решти аргументів скаржника, окрім викладених у мотивувальній частині даної постанови, суд визнає їх такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у цій справі.

Доводи, наведені позивачем у відзиві на апеляційну скаргу, також не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у цій справі та не спростовують вищевикладеного.

Підсумовуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - скасуванню з прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Судові витрати зі сплати судового збору на підставі ст.129 ГПК України покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись, ст. 8, 129, 252, 269, 275, 277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Аерохендлінг» задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 24.06.2021 у справі № 911/676/21 скасувати та прийняти нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

3.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Аерохендлінг» (08301, Київська обл., Бориспільський р-н, м. Бориспіль-7, «Бориспіль» Міжнародний державний аеропорт, ідентифікаційний код 32614518) на користь Державного підприємства Міжнародний аеропорт Бориспіль (08300, Київська обл., Бориспільський р-н, с. Гора, вул. Бориспіль-7, ідентифікаційний код 20572069) 5 716,93 грн (п`ять тисяч сімсот шістнадцять гривень дев`яносто три копійки) боргу, 818,04 грн (вісімсот вісімнадцять гривень чотири копійки) пені, 879,82 грн (вісімсот сімдесят дев`ять гривень вісімдесят дві копійки) штрафу, 196,99 грн (сто дев`яносто шість гривень дев`яносто дев`ять копійок) 3% річних, 517,03 грн (п`ятсот сімнадцять гривень три копійки) інфляційних втрат, 695,31 грн (шістсот дев`яносто п`ять гривень тридцять одна копійка) витрат із сплати судового збору за подання позовної заяви.

4. У решті позову відмовити.

5. Стягнути з Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (08300, Київська обл., Бориспільський р-н, село Гора, вулиця Бориспіль-7; ідентифікаційний код 20572069) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Аерохендлінг» (08301, Київська обл., Бориспільський р-н, м. Бориспіль-7, «Бориспіль» Міжнародний державний аеропорт, ідентифікаційний код 32614518) 1 055,55 грн (одна тисяча п`ятдесят п`ять гривень п`ятдесят п`ять копійок) судового збору за подання апеляційної скарги.

6.Видачу наказів доручити Господарському суду Київської області.

7. Матеріали справи №911/676/21 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді О.В. Тищенко

І.А. Іоннікова