ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" листопада 2021 р. м. Рівне Справа № 918/817/21

Господарський суд Рівненської області у складі судді Заголдної Я.В., при секретарі судового засідання Сичик М.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Баядера Логістик" (вул. Харченка Євгенія, 42, м. Київ, 02088; поштова адреса: вул. Тараса Дороша, 20а, с. Малехів, Жовківський р-н, Львівська обл., 80383, ) до відповідача Фізичної особи-підприємця Пекунова Павла Олександровича ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) про стягнення 60 370 грн 88 коп.

у судове засідання з розгляду справи по суті з`явилися:

- від позивача: Лавренюк Роман Андрійович (довіреність № б/н від 16.06.2021 року);

- від відповідача: не з`явився.

Відповідно до ст. 240 ГПК України в судовому засіданні 09.11.2021 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до ч. 14 ст. 8, ст. 222 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), при розгляді судової справи здійснювалося фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу програмно-апаратного комплексу "Діловодство суду".

Для архівного зберігання оригіналу звукозапису надано диск CD-R, серійний номер MAP626XI111211382.

ВСТАНОВИВ:

22.09.2021 року на поштову адресу Господарського суду Рівненської області від Товариства з обмеженою відповідальністю "Баядера Логістик" надійшов позов до Фізичної особи-підприємця Пекунова Павла Олександровича, у якому позивач, посилаючись на ст. 193 Господарського кодексу України, ст. ст. 95, 526, 530, 625, 629 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, ст. ст. 55-56, 163, 164, 172, 247-252 ГПК України, просить суд стягнути з відповідача 60 370 грн 88 коп. (з яких - 49 382 грн 30 коп. - основний борг, 734 грн 65 коп. - 3 % річних, 1 899 грн 53 коп. - інфляційні втрати, 4 897 грн 64 коп. - 20 % річних за користування чужими коштами, 3 456 грн 76 коп. - штраф).

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем Договору поставки № 6395Е, укладеного між позивачем та відповідачем 16.11.2020 року в частині повного та своєчасного проведення розрахунків за товар. У зв`язку з тим, що відповідач прострочив виконання зобов`язань, позивач за період з 14.03.2021 року до 10.09.2021 року нарахував штрафні санкції, відсотки річних та інфляційні втрати на суму основного боргу.

За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями 22.09.2021 року справу № 918/817/21 розподілено судді Заголдній Я.В.

Процесуальні рішення, заяви і клопотання сторін, результати їх розгляду.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 27.09.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 918/817/21, постановлено праву розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання для розгляду справи по суті призначити на 18" жовтня 2021 р., визначити відповідачу строк для подання заяви з запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - 10 днів з дня вручення даної ухвали, запропонувати сторонам:

а) позивачу: подати суду будь-які додаткові докази в обґрунтування позовних вимог (у разі їх наявності) у термін до 17.10.2021 року включно;

б) встановити відповідачу строк для подання відзиву на позов суду з урахуванням вимог ст.ст. 165, 178 ГПК України, одночасно надіслати позивачу копію відзиву та доданих до нього документів, докази такого направлення надати суду;

в) позивачу: відповідно до ст. 166 ГПК України подати суду відповідь на відзив у 5-денний строк з дня отримання відзиву; одночасно надіслати відповідь на відзив відповідачу та надати суду докази такого скерування відповідачу.

г) відповідачу: у строк протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив подати до суду заперечення на відповідь на відзив з урахуванням вимог ст. 167 ГПК України, одночасно надіслати заперечення позивачу та надати суду докази такого скерування позивачу.

Судом встановлено, що при виготовленні даної ухвали Господарського суду Рівненської області від 27.09.2021 року було допущено описку технічного характеру у даті судового засідання для розгляду справи по суті та помилково вказано, що судове засідання призначити на "18" жовтня 2021 р., хоча потрібно було вказати "19" жовтня 2021 р.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 28.09.2021 року виправлено описку допущену у п. 3 резолютивної частини ухвали Господарського суду Рівненської області від 27.09.2021 року, замінивши неправильну дату судового засідання для розгляду справи по суті "18" жовтня 2021 року на правильну - "19" жовтня 2021 року.

19.10.2021 року судом встановлено, що відповідач не з`явився, причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлений про час, дату та місце проведення судового засідання з розгляду справи по суті, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а саме - ухвали Господарського суду Рівненської області від 27.09.2021 року) за трек-номером 367.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Як вбачається із рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення за трек-номером 367, Фізична особа-підприємець Пекунов Павло Олександрович 06.10.2021 року отримав ухвалу Господарського суду Рівненської області від 27.09.2021 року.

Оскільки останнім днем для подання відзиву відповідачем є 21.10.2021 року, вирішення спору 19.10.2021 року порушить право відповідача на подання відзиву та заперечень щодо суті спору.

За таких обставин, суд дійшов висновку про неможливість вирішення спору в даному судовому засіданні.

Відповідно до ч. 2 ст. 216 ГПК України якщо спір, розгляд якого по суті розпочато, не може бути вирішено в даному судовому засіданні, судом може бути оголошено перерву в межах встановлених цим Кодексом строків розгляду справи, тривалість якої визначається відповідно до обставин, що її викликали, з наступною вказівкою про це в рішенні або ухвалі.

Враховуючи викладене, з метою дотримання принципів господарського судочинства, а саме змагальності та рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, зважаючи на конституційне право відповідача на участь у судовому розгляді, з метою забезпечення надання можливості учасникам провадження у справі скористатися правами та обов`язками, передбаченими ГПК України, з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті господарський суд дійшов висновку про необхідність оголошення перерви у судовому засіданні з розгляду справи по суті.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 19.10.2021 року оголошено перерву у судовому засіданні з розгляду справи № 918/817/21 по суті на 09.11.2021 року.

09.11.2021 року відповідач у судове засідання з розгляду справи по суті не з`явився, із його адреси, що вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (33005, Рівненська обл., місто Рівне, вул. Олени Теліги, буд. 51, кв. 148) повернувся конверт із поштовим відправленням (а саме - ухвалою Господарського суду Рівненської області від 19.10.2021 року) за трек-номером 506 із зазначенням причин повернення "адресат відсутній за вказаною адресою".

Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

Згідно з п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Зважаючи на викладене, оскільки судом встановлено, що причиною невручення конверту з ухвалою господарського суду Рівненської області від 12.10.2021 року за трек-номером 506 для Фізичної особи-підприємця Пекунова Павла Олександровича є відсутність вказаної особи за адресою місцезнаходження, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, відтак суд дійшов висновку що в розумінні вимог ГПК України ухвала господарського суду Рівненської області від 19.10.2021 року вважається врученою відповідачу належним чином 02.11.2021 року.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Оскільки явку учасників справи у судове засідання з розгляду справи по суті обов`язковою не визнавалася, господарський суд дійшов висновку про проведення судового засідання 09.11.2021 року без участі Фізичної особи-підприємця Пекунова Павла Олександровича.

Фізична особа-підприємець Пекунов Павло Олександрович 06.10.2021 року отримав ухвалу Господарського суду Рівненської області від 27.09.2021 року, відтак останній день процесуального строку для подання відзиву сплинув 21.10.2021 року.

Також судом встановлено, що відповідач у справі не скористався своїм процесуальним правом на подання письмового відзиву на позовну заяву.

Відповідно до ч. 1 ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Окрім того, відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

На підставі п. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, оскільки відповідач у справі не з`явився у судове засідання з розгляду справи № 918/817/21 по суті, господарський суд дійшов висновку, що дана справа може бути розглянута за наявними у ній матеріалами та містить достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Присутній у судовому засіданні 09.11.2021 року представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, норми права, що підлягають до застосування, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів, наведених сторонами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються аргументи позивача, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

16.11.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Баядера Логістик" (далі - постачальник) та Фізичною особою-підприємцем Пекуновим Павлом Олександровичем (далі - покупець) укладено Договір поставки № 6395 Е (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору постачальник зобов`язується передати у власність Покупця Товар, а Покупець зобов`язується прийняти і оплатити Товар в порядку, визначеному умовами цього Договору.

Сторона зобов`язана надати іншій Стороні належним чином завірені копії документів: Ліцензія на право торгівлі алкогольними напоями (у випадку поставки алкогольних напоїв); Витяг та/або Виписка із ЄДР; Свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ (Витяг із Реєстру платників ПДВ), або Свідоцтво про сплату єдиного податку; Документ підтверджуючий повноваження посадової особи на підписання даного Договору (п. 1.2. Договору).

Як вбачається із Договору, сторони обумовили між собою питання щодо якості товару, умов поставки, кількості, асортименту товару, ціну на товар, загальну суму договору, порядок розрахунків, відповідальність сторін, умови форс-мажору та заключні умови.

Так, згідно з п. 3.1. Договору постачання товару здійснюється силами та за рахунок Постачальника, на умовах DDP відповідно до вимог Міжнародних правил тлумачення термінів «Інкотермс» (в редакції 2010 р.). Сторони можуть визначити інші умови постачання Товару, при узгодженні замовлення на товар.

Постачальник зобов`язаний поставити товар за адресою, яка зазначена в його замовленні, а також в засвідчених покупцем копіях ліцензій як місце здійснення діяльності, або за адресою, яка зазначена в засвідчених Покупцем копіях довідок про внесення місць зберігання алкоголю до Єдиного державного реєстру (у випадку поставки алкогольних напоїв) (п. 3.2. Договору).

Відповідно до п. 3.3. Договору постачальник поставляє товар покупцю на підставі його замовлення. Покупець має право здійснити замовлення в усній формі або за допомогою факсимільного, електронного чи поштового зв`язку.

При прийманні товару покупець в присутності представника постачальника повинен перевірити: цілісність пакування, наявність марок акцизного збору, відповідність фактичної кількості товару кількості, зазначеній в накладних, термін зберігання. При встановленні невідповідності якості чи кількості товару інформації, яка зазначена у товаросупровідних документах, покупець зобов`язаний у присутності представника постачальника, скласти відповідний Акт згідно з вимогами чинного законодавства. Підпис уповноваженого представника покупця в накладній на товар засвідчує, що товар прийнятий покупцем від постачальника за кількістю та за якістю. Претензії покупця щодо якості товару після підписання ним накладної на товар розглядаються та задовольняються постачальником в окремому порядку, який визначається постачальником в кожному випадку окремо. (п. 3.4. Договору).

У розділі 4 Договору сторони обумовили, що найменування, кількість, асортимент товару визначається покупцем у замовленні та зазначається постачальником у видатковій накладній на товар.

Згідно з п. 5.2, 5.3. Договору ціна на товар зазначається постачальником у видатковій накладній на Товар. Загальна сума Договору дорівнює загальній вартості товару, який постачальник поставив покупцю впродовж всього строку дії даного договору згідно видаткових накладних на Товар.

Розділ 6 Договору регулює порядок розрахунків між сторонами.

Так, у відповідності до п. п. 6.1., 6.2 Договору розрахунки за товар здійснюються покупцем протягом 45 календарних днів з дня отримання товару, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника або в іншому узгодженому сторонами порядку та формі, що не суперечить чинному законодавству України, або за домовленістю сторін - шляхом попередньої оплати. Датою оплати покупцем вартості отриманого від Постачальника Товару є дата зарахування цих грошових коштів на рахунок постачальника.

У випадку порушення покупцем строків оплати вартості одержаного від постачальника товару, покупець зобов`язаний сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день порушення строків оплати; у випадку порушення покупцем строків оплати вартості одержаного від постачальника товару більше ніж на 30 календарних днів, покупець сплачує постачальнику штраф в розмірі сім відсотків від суми боргу. (п. 7.1. Договору).

Згідно з п. 9.2. Договору у випадку порушення покупцем строків оплати отриманого від постачальника товару, покупець зобов`язаний сплатити постачальнику 20 % річних від суми боргу за користування чужими коштами.

Відповідно до п. 9.7. Договору такий є чинним протягом 2 років з дати укладення. У випадку, якщо жодна зі сторін не заявила про свої наміри розірвати або змінити договір за один місяць до його закінчення, даний Договір вважається автоматично пролонгованим на той же термін на тих же умовах.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У відповідності до положень ст. ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Судом встановлено, що Договір є укладеним, підписаний уповноваженими сторонами та скріплений відтиском печатки позивача, на час розгляду справи доказів недійсності договору, зокрема відповідних судових рішень, суду не надано.

Судом встановлено, що на підставі Договору позивачем поставлено для відповідача (на адресу: Львівська обл. м. Львів, Галицький р-н, вул. Маєра Балабана, буд. 12, Кафе) товар на загальну суму 75 004 грн 80 коп. на підставі видаткових накладних:

- № 11069/10396 від 20.11.2020 року на суму35 260 грн 74 коп.;

- № 11518/10837 від 08.12.2020 року на суму 9 417 грн 84 коп.;

- № 11834/11141 від 15.12.2020 року на суму 1 841 грн 76 коп.;

- № 12790/11984 від 31.12.2020 року на суму 13 139 грн 28 коп.;

- № 12791/11985 від 31.12.2020 року на суму 15 345 грн 18 коп.

Окрім того, 27.01.2021 року оформлено накладну № 29 на повернення від покупця товару за Договором № 6395 Е від 16.11.2020 року, згідно з якою товар на загальну суму 11 122 грн 50 коп. повернуто постачальнику Товариству з обмеженою відповідальністю "Баядера Логістик".

Як вбачається із матеріалів справи, між позивачем та відповідачем підписано акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.11.2020 року по 20.05.2021 року, згідно з якого вбачається, що поставка товару відбулася на 75 004 грн 80 коп., загальна заборгованість складає 49 382 грн 30 коп.

Як зазначає позивач, всупереч п. 6.1. Договору, ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, згідно з яких суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а також ст. 692 Цивільного кодексу України, оплата поставленого товару відповідачем належним чином своєчасно так і не відбулася.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Баядера Логістик" вказує, що поставка товару відбулася на загальну суму 75 004 грн 80 коп., непогашена заборгованість відповідача перед позивачем по оплаті поставленого товару становить 49 382 грн 30 коп., з боку відповідача мали місце часткові оплати в розмірі 14 500 грн 00 коп., а саме:

- 1 000 грн 00 коп. - 03.02.2021 року;

- 5 000 грн 00 коп. - 15.02.2021 року;

- 2 500 грн 00 коп. - 22.02.2021 року;

- 5 000 грн 00 коп. - 09.03.2021 року;

- 1 000 грн 00 коп. - 12.04.2021 року.

Також 27.01.2021 року відбулося часткове повернення товару на загальну суму 11 122 грн 50 коп.

Відтак як зазначає позивач станом на 20.05.2021 року загальний розмір протермінованої заборгованості за Договором становить 49 382 грн 30 коп., що стало підставою для його звернення із даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів та нарахування на основну заборгованість інфляційних втрат, 3 % річних, 20 % річних та штрафу.

Судом встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли на підставі укладеного правочину, який за своєю правовою природою є договором поставки.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ч. 1 ст. 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 2 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Отримання відповідачем товару на загальну суму 75 004 грн 80 коп. за видатковими накладними № 11069/10396 від 20.11.2020 року, № 11518/10837 від 08.12.2020 року, № 11834/11141 від 15.12.2020 року, № 12790/11984 від 31.12.2020 року, № 12791/11985 від 31.12.2020 року без заперечень, свідчить про вчинення відповідачем дій на підтвердження факту здійснення сторонами господарської операції поставки та прийняття товару саме на виконання договірних зобов`язань за Договором поставки № 6395 Е від 16.11.2020 року.

Також як свідчать матеріали справи, замовник (покупець, відповідач) не відмовився прийняти товар, заперечень щодо ціни, кількості, якості чи комплектності товару не має та підписав акт звірки розрахунків.

Окрім того, 27.01.2021 року оформлено накладну № 29 на повернення від покупця товару за Договором № 6395 Е від 16.11.2020 року, згідно з якою товар на загальну суму 11 122 грн 50 коп. повернуто постачальнику Товариству з обмеженою відповідальністю "Баядера Логістик".

Згідно з позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 916/1727/17 від 04.12.2019 року акти звірки взаємних розрахунків, підписані уповноваженою особою відповідача (боржника) є доказами, що свідчать про фактичне визнання відповідачем наявності у нього перед позивачем боргу.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами (доданими до матеріалів позовної заяви копіями видаткових накладних, рахунків-фактур, довіреностей тощо, підтверджуючих здійснення кожної поставки позивачем Товару) свідчить про визнання боржником такого боргу часткової оплати такого товару тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 3, ст. 627 ЦК України, встановлено принцип свободи договору, який передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписом ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно - правовими актами щодо окремих видів договорів.

Однією з загальних засад цивільного законодавства згідно зі ст. 3 ЦК України є свобода договору.

Сторони Договору на підставі вільного волевиявлення домовилися, погодили та зафіксували у п. п. 6.1., 6.2 Договору, що розрахунки за товар здійснюються покупцем протягом 45 календарних днів з дня отримання товару, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника або в іншому узгодженому сторонами порядку та формі, що не суперечить чинному законодавству України, або за домовленістю сторін - шляхом попередньої оплати. Датою оплати покупцем вартості отриманого від Постачальника Товару є дата зарахування цих грошових коштів на рахунок постачальника.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, при цьому ст. 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 75 004 грн 80 коп., а відповідач, як стверджує позивач, розрахувався за отриманий ним товар частково в сумі 25 662 грн 50 коп., при чому проплати відповідачем здійснювалися несвоєчасно.

Враховуючи, що відповідач в порушення вимог Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України взяті на себе зобов`язання не виконав, за поставлений товар своєчасно не розрахувався, позивач обґрунтовано звернувся з позовом про стягнення несплаченої суми основного боргу.

Оскільки позивач просить суд стягнути з відповідача 49 382 грн 30 коп. основного боргу, матеріалами справи підтверджена поставка за Договором на вказану суму, відповідачем підписаний акт звірки взаємних розрахунків, господарський суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в повному обсязі.

Крім того, предметом позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Баядера Логістик" є стягнення 734 грн 65 коп. - 3 % річних, 1 899 грн 53 коп. - інфляційних втрат, 4 897 грн 64 коп. - 20 % річних за користування чужими коштами, 3 456 грн 76 коп. - штрафу.

Суд встановив, що оплату за поставлений товар у розмірі 75 004 грн 80 коп. за видатковими накладними № 11069/10396 від 20.11.2020 року, № 11518/10837 від 08.12.2020 року, № 11834/11141 від 15.12.2020 року, № 12790/11984 від 31.12.2020 року, № 12791/11985 від 31.12.2020 року відповідач своєчасно не здійснив.

Окрім того, господарський суд дійшов висновку, що прострочення зобов`язання відповідача по здійсненню розрахунків за товар за видатковими накладними виникло:

- № 11069/10396 від 20.11.2020 року на суму 35 260 грн 74 коп. - із 05.01.2021 року, враховуючи накладну на повернення від покупця товару № 29 від 27.01.2021 року - 24 138 грн 24 коп. із 05.01.2021 року;

- № 11518/10837 від 08.12.2020 року на суму 9 417 грн 84 коп. - із 23.01.2021 року.

- № 11834/11141 від 15.12.2020 року на суму 1 841 грн 76 коп. із 30.01.2021 року;

- № 12790/11984 від 31.12.2020 року на суму 13 139 грн 28 коп. із 16.02.2021 року (оскільки 45-й день оплати припадає на вихідний 14.02.2021 року);

- № 12791/11985 від 31.12.2020 року на суму 15 345 грн 18 коп. із 16.02.2021 року (оскільки 45-й день оплати припадає на вихідний 14.02.2021 року).

Господарський суд враховує, що часткові проплати проведені відповідачем в розмірі 14 500 грн 00 коп., а саме: 1 000 грн 00 коп. - 03.02.2021 року, 5 000 грн 00 коп. - 15.02.2021 року, 2 500 грн 00 коп. - 22.02.2021 року, 5 000 грн 00 коп. - 09.03.2021 року, 1 000 грн 00 коп. - 12.04.2021 року зараховуються в рахунок погашення заборгованості за видатковою накладною № 11069/10396 від 20.11.2020 року на суму 35 260 грн 74 коп.

Таким чином, заборгованість за видатковою накладною № 11069/10396 від 20.11.2020 року становить 24 138 грн 24 коп., прострочення розпочалося із 05.01.2021 року.

Стосовно суми стягнення штрафу господарський суд зазначає наступне.

Статтею 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Пунктами 1,2 ст. 230 ГК України визначено, що санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у ст. 2 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

З аналізу чинних норм законодавства вбачається, що неустойка може бути договірною та позадоговірною (законною). Умову про договірну неустойку має бути зазначено в договорі (ч. 1 ст. 547 ЦКУ). Недотримання письмової форми зазначення в договорі умови про сплату неустойки робить його нікчемним (ч. 2 ст. 547 ЦКУ). Стосовно позадоговірної неустойки відповідно до ч. 1 ст. 231 ГКУ законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначено розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Велика Палата Верховного Суду у постанові № 904/4156/18 від 10.12.2019 року зазначає, що господарське правопорушення може полягати як у порушенні нормативно встановлених правил здійснення господарської діяльності, так і у порушенні договірних зобов`язань. Господарсько-правова відповідальність за порушення договірних зобов`язань також поділяється на встановлену законом і договірну. Необхідною умовою застосування такої відповідальності є визнання у законі чи у договорі управленої та зобов`язаної сторони, виду порушення, за вчинення якого застосовується відповідальність, штрафні санкції і конкретний їх розмір.

Судом встановлено, що сторони на підставі вільного волевиявлення та свободи Договору узгодили між собою та зафіксували у п. 7.1. Договору, що у випадку порушення покупцем строків оплати вартості одержаного від постачальника товару, покупець зобов`язаний сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день порушення строків оплати; у випадку порушення покупцем строків оплати вартості одержаного від постачальника товару більше ніж на 30 календарних днів, покупець спланує постачальнику штраф в розмірі сім відсотків від суми боргу.

Як видно з наданого позивачем розрахунку, позивач нарахував відповідачу штраф у розмірі 3 456 грн 76 коп. на суму 49 382 грн 30 коп.

Судом перевірено розрахунок штрафу, наданий позивачем та встановлено, що останній є арифметично вірним.

При проведенні розрахунку господарський суд враховує, що у даному випадку відбулося порушення покупцем строків оплати вартості одержаного від постачальника товару у сумі 49 382 грн 30 коп. більше ніж на 30 календарних днів, відтак згідно з п. 7.1. Договору покупець зобов`язаний сплатити постачальнику штраф в розмірі сім відсотків від суми боргу в розмірі 3 456 грн 76 коп.

Розрахунок штрафу, які здійснено господарським судом долучено до матеріалів справи.

Відтак господарський суд задовольняє вимогу позивача про стягнення з відповідача 7 % штрафу у розмірі 3 456 грн 76 коп.

Стосовно суми стягнення 20% річних та інфляційних втрат господарський суд зазначає наступне.

Як видно з наданого позивачем розрахунку, позивач нарахував відповідачу на суму боргу 49 382 грн 30 коп. за період з 14.03.2021 року до 10.09.2021 року - 20 % річних у розмірі 4 897 грн 64 коп. та інфляційні втрати у розмірі 1 899 грн 53 коп.

За змістом ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з п. 9.2. Договору у випадку порушення покупцем строків оплати отриманого від постачальника товару, покупець зобов`язаний сплатити постачальнику 20 % річних від суми боргу за користування чужими коштами.

Відтак за умовами Договору сторонами змінено розмір процентів із 3 % до 20 % річних.

Судом перевірено розрахунки 20 % річних та інфляційних втрат долучені позивачем до матеріалів справи за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу та встановлено, що останні не є арифметично вірними, оскільки обґрунтований розмір стягнення з відповідача 20 % річних становить 4 913 грн 54 коп., а інфляційних втрат - 1 913 грн 06 коп.

Розрахунки 20 % річних та інфляційних втрат, які здійснено господарським судом долучено до матеріалів справи.

Однак, у зв`язку з тим, що позивач просить суд стягнути з відповідача 20 % річних у розмірі 4 897 грн 64 коп. та інфляційні втрати у розмірі 1 899 грн 53 коп., господарський суд задовольняє позовні вимоги у розмірі, який просить позивач.

Стосовно позовних вимог про стягнення 3 % річних, господарський суд зазначає наступне.

Як вбачається із позовної заяви, позивач просить суд стягнути з відповідача 3 % річних у розмірі 734 грн 65 коп. за період з 14.03.2021 року до 10.09.2021 року.

При цьому, господарський суд задовольнив позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 20 % річних у розмірі 4 897 грн 64 коп. (Згідно з п. 9.2. Договору у випадку порушення покупцем строків оплати отриманого від постачальника товару, покупець зобов`язаний сплатити постачальнику 20 % річних від суми боргу за користування чужими коштами).

Згідно з ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - боржник до певного строку одержує можливість не повертати кошти (або оплату за товар, якщо мова йде про товарний кредит). Тобто з дозволу кредитора він користується його грошовими коштами і вносить за це плату (проценти). Коли ж наступає строк повернення коштів, а боржник цього не робить, мова йде про неправомірне користування чужими грошима (постанова ВП ВС від 23.05.2018 р., справа №910/1238/17).

Якщо правова природа відсотків за правомірне користування чужими коштами - це винагорода, то ця плата має вноситись до закінчення строку, на який було надано грошові кошти. Якщо припиняється право користуватись коштами, обов`язок платити за це теж припиняється. Якщо боржник продовжує користуватись грошима після закінчення строку (неправомірне користування), кредитор також не позбавлений права на отримання процентів.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 року у справі № 910/1238/17 визначено, що плату за прострочення виконання зобов`язання врегульовано законодавством, а саме охоплено диспозицією ч. 2 ст. 625 ЦК України. Тобто ця норма конкретизує визначений у ст. 536 ЦК України обов`язок боржника сплачувати проценти за незаконне користування чужими грошовими коштами.

Відтак ст. 536 ЦК України охоплює сплату процентів як за правомірне, так і за неправомірне користування чужими грошовими коштами. Після закінчення строку повернення коштів плата за користування ними трансформується у своєрідну компенсацію, гарантію належного виконання зобов`язання та охоплюється ст. 625 ЦК України.

Виходячи з викладеного, проценти за правомірне користування чужими коштами не сплачуються у випадку сплати процентів за неправомірне користування (постанова від 05.03.2019 року у справі № 5017/1987/2012).

Таким чином, господарський суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних у розмірі 734 грн 65 коп. за період з 14.03.2021 року до 10.09.2021 року, оскільки господарський суд задовольнив позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 20 % річних у розмірі 4 897 грн 64 коп., згідно з п. 9.2. Договору, як узгодили між стороною його сторони. Дана позиція суду вбезпечує боржника від подвійного стягнення з нього грошових коштів у вигляді відсотків річних.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 17 Закону України 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21.01.1999 року в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 28.10.2010 року в справі «Трофимчук проти України», від 09.12.1994 року в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 01.07.2003 року в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 07.06.2008 року в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога п. 1 ст. 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Суд наголошує на недопустимості порушення одного з основоположних принципів правосуддя, що його було сформульовано Європейським судом з прав людини у рішенні у справі «Де Куббер проти Бельгії» (De Cubber v. Belgium) від 26.10.1984 року - має не лише здійснюватися правосуддя, ще має бути видно, що воно здійснюється.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Дана справа, яка пов`язана з виконанням правочину в господарській діяльності та відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України відноситься до юрисдикції господарського суду.

Невиконання відповідачем зобов`язання, яке полягає у несплаті за поставлений товар порушило інтереси позивача.

Суд на підставі доказів, наданих позивачем, встановив факт перебування сторін у договірних відносинах та встановив факт порушення відповідачем прав позивача.

Висновки суду за результатами вирішення спору.

За результатами з`ясування обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст. ст. 75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та про стягнення з відповідача на користь позивача 59 636 грн 23 коп. (з яких - 49 382 грн 30 коп. - основний борг, 1 899 грн 53 коп. - інфляційні втрати, 4 897 грн 64 коп. - 20 % річних, 3 456 грн 76 коп. - штраф).

У задоволенні позовних вимог про стягнення з Фізичної особи-підприємця Пекунова Павла Олександровича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Баядера Логістик" 734 грн 65 коп. - 3 % річних господарський суд відмовляє.

Розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством, передбачено справляння судового збору.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч. 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

У відповідності до п. п. 1, 2 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; позовної заяви немайнового характеру становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом спору у даній справі при поданні позовної заяви є стягнення з відповідача 60 370 грн 88 коп.

Враховуючи положення Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви з майновими вимогами у розмірі 60 370 грн 88 коп. позивачу слід сплатити судовий збір в розмірі 2 270 грн 00 коп.

Судом встановлено, що позивачем сплачено судовий збір у необхідному розмірі, що підтверджується оригіналом платіжного доручення № 3437 від 17.09.2021 року.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 59 636 грн 23 коп., то розмір судового збору пропорційно частині задоволеної вимоги становить 2 242 грн 38 коп., який покладається на відповідача.

Зважаючи на викладене, судовий збір у розмірі 27 грн 62 коп. залишається за позивачем.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 119, 120, 123, 129, 202, 233, 238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Пекунова Павла Олександровича ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Баядера Логістик" (вул. Харченка Євгенія, 42, м. Київ, 02088; поштова адреса: вул. Тараса Дороша, 20а, с. Малехів, Жовківський р-н, Львівська обл., 80383, ) 59 636 грн 23 коп. (п`ятдесят дев`ять тисяч шістсот тридцять шість) грн 23 коп. (з яких - 49 382 (сорок дев`ять тисяч триста вісімдесят дві) грн 30 коп. - основний борг, 1 899 (одна тисяча вісімсот дев`яносто дев`ять) грн 53 коп. - інфляційні втрати, 4 897 (чотири тисячі вісімсот дев`яносто сім) грн 64 коп. - 20 % річних, 3 456 (три тисячі чотириста п`ятдесят шість) грн 76 коп. - штраф).

3. У задоволенні позовних вимог про стягнення з Фізичної особи-підприємця Пекунова Павла Олександровича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Баядера Логістик" 734 грн 65 коп. - 3 % річних відмовити.

4. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Пекунова Павла Олександровича ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Баядера Логістик" (вул. Харченка Євгенія, 42, м. Київ, 02088; поштова адреса: вул. Тараса Дороша, 20а, с. Малехів, Жовківський р-н, Львівська обл., 80383, ) 2 242 (дві тисячі двісті сорок дві) грн 38 коп. судового збору.

5. Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 261 ГПК України.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повний текст рішення складено та підписано 15.11.2021 року.

Суддя Заголдна Я.В.