УХВАЛА

02 листопада 2021 року

м. Київ

Справа № 920/566/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Чумака Ю. Я. - головуючого, Дроботової Т. Б., Зуєва В. А.,

секретар судового засідання - Лелюх Є. П.,

за участю представників:

позивача - Жулавського С. А. (адвокат),

відповідача - Парфененка М. С. (у порядку самопредставництва),

розглянувши касаційну скаргу Акціонерного товариства "Сумиобленерго" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.01.2021 (головуючий - Хрипун О. О., судді Агрикова О. В., Чорногуз М. Г.) у справі

за позовом Акціонерного товариства "Сумиобленерго"

до Сумської міської ради

про визнання поновленим договору оренди земельної ділянки та визнання незаконним рішення Сумської міської ради від 27.05.2020 № 6937-М,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року Акціонерне товариство "Сумиобленерго" (далі - АТ "Сумиобленерго", Товариство, Орендар) звернулося до Господарського суду Сумської області з позовом (у редакції заяви про зміну предмета позову від 15.07.2020) до Сумської міської ради (далі - Сумська міськрада, Міськрада, Орендодавець) про: 1) визнання укладеною додаткової угоди між Сумською міськрадою та АТ "Сумиобленерго" про поновлення договору оренди земельної ділянки площею 3,5564 га, кадастровий номер: :06:037:1005, яка знаходиться за адресою: м. Суми, по вул. Мірошниченка, 33 (далі - спірна земельна ділянка), укладеного 14.12.2011 між сторонами (далі - договір оренди від 14.12.2011), в редакції позивача; 2) визнання незаконним рішення Сумської міськради від 27.05.2020 № 6937-МР "Про відмову у поновленні договору оренди земельної ділянки, укладеного з Публічним акціонерним товариством "Сумиобленерго" за адресою: м. Суми, вул. Мірошниченка, 33" (далі - рішення Сумської міськради від 27.05.2020 № 6937-МР, оспорюване рішення), з посиланням на положення статей 764, 792 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, чинній до 15.07.2020), статей 24, 46, 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Позовна заява обґрунтовується тим, що: 1) Товариство протягом багатьох років безперервно та правомірно на платній основі користується спірною земельною ділянкою, в межах якої розташовано учбовий полігон AT "Сумиобленерго", на якому проводяться навчання та виконання практичних робіт працівниками технічних служб позивача на недіючому електрообладнанні з метою перевірки та вдосконалення навиків усунення аварійних ситуацій в діючих електроустановках 0,4-110 кВ. На цій земельній ділянці знаходяться об`єкти нерухомого майна, що належить AT "Сумиобленерго" на праві власності, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності; 2) Орендар продовжує користуватися земельною ділянкою за її цільовим призначенням, сплачуючи орендну плату, що не заперечується відповідачем, та, маючи намір скористатися переважним правом на поновлення договору оренди землі, позивач листами від 16.12.2019 № 77/16822 та від 10.02.2020 № 77/1970 звернувся до Орендодавця із заявами про поновлення договору оренди від 14.12.2011 на тих же умовах і на той же термін, за наслідками розгляду яких 21.02.2020 на засіданні постійної комісії з питань архітектури, містобудування, регулювання земельних відносин, природокористування та екології Сумської міськради прийнято рішення рекомендувати поновити договір строком на 5 років, ініціювати розгляд цього питання на сесії Сумської міської ради, підготувати відповідний проект рішення та винести на розгляд сесії, що підтверджується протоколом від 21.02.2020 № 185, а 06.03.2020 на порталі Сумської міськради було опубліковано проект рішення сесії Міськради "Про поновлення договору оренди земельної ділянки, укладеного з Публічним акціонерним товариством "Сумиобленерго" за адресою: м. Суми, вул. Мірошниченка, 33"; 3) 13.05.2020 постійна комісія ухвалили зняти з розгляду чергової сесії Сумської міськради питання про поновлення договору оренди від 14.12.2011 та відмовити у його поновленні, а в подальшому 27.05.2020, тобто за межами місячного строку, передбаченого частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, чинній до 15.07.2020), Міськрада оспорюваним рішенням відмовила у поновленні договору оренди від 14.12.2011, укладеного з Публічним акціонерним товариством "Сумиобленерго" (далі - ПАТ "Сумиобленерго").

Рішенням Господарського суду Сумської області від 10.09.2020 (суддя Соп`яненко О. Ю.) позов задоволено повністю у зв`язку з обґрунтованістю позовних вимог, що зумовлено обов`язковістю укладення додаткової угоди до договору оренди землі для оформлення факту його поновлення на той самий строк та на тих самих умовах відповідно до частин 6, 8 статті 33 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, чинній до 15.07.2020), оскільки Орендодавець протягом одного місяця після закінчення строку договору оренди від 14.12.2011 не надіслав Орендарю листа-повідомлення про заперечення у поновленні цього договору.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.01.2021 рішення Господарського суду Сумської області від 10.09.2020 скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові повністю.

Постанова мотивована посиланням на положення статті 33 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, чинній до 15.07.2020), статей 74, 76, 86, 269, 277 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), зважаючи на які апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог з огляду на те, що: 1) з урахуванням правового висновку щодо комплексного застосування норм частин 1- 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, чинній до 15.07.2020), викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справах № 313/350/16-ц і № 159/5756/18, позивач зобов`язаний був до закінчення строку договору оренди землі направити Орендодавцю листа про намір продовжити строку договору оренди, долучивши до такого листа проект додаткової угоди, а відповідач, у свою чергу, отримавши від позивача лист-повідомлення про намір продовжити строк договору оренди, зобов`язаний був у разі невідповідності змісту листа-повідомлення та умов проекту додаткової угоди вимогам закону, протягом місяця з дати його отримання повідомити Орендарю про такі невідповідності, що може бути підставою для заперечення у задоволенні заяви Орендаря, а також міг запропонувати свою редакцію істотних умов договору оренди землі в разі дослідження проекту додаткової угоди до договору оренди, натомість Товариство звернулося до Сумської міськради з листом-повідомленням від 16.12.2019 № 77/16822 про намір поновити дію договору оренди від 14.12.2011, не надавши Міськраді проекта додаткової угоди до договору оренди, що є порушенням вимог частини 3 статті 33 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, чинній до 15.07.2020).

Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції, AT "Сумиобленерго" звернулося з касаційною скаргою, у якій просить зазначену постанову скасувати і залишити без змін рішення місцевого господарського суду.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.03.2021 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою AT "Сумиобленерго" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.01.2021 у справі № 920/566/20 та зупинено провадження у цій справі до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 903/1030/19.

Зазначена ухвала мотивована тим, що скаржник на обґрунтування наявності підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, посилається на неврахування судом апеляційної інстанції висновку щодо застосування норми матеріального права, а саме частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, чинній до 15.07.2020) у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.03.2018 у справі № 912/645/17.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.10.2021 поновлено касаційне провадження за касаційною скаргою AT "Сумиобленерго" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.01.2021 у справі № 920/566/20 та призначено її до розгляду на 02.11.2021 о 15:15.

Судами попередніх інстанцій встановлено такі фактичні обставини

14.12.2011 між Сумською міськрадою (Орендодавець) і ПАТ "Сумиобленерго" (Орендар), правонаступником якого є ПАТ "Сумиобленерго", укладено договір оренди земельної ділянки, за умовами пунктів 1.1, 1.2, 2.1, 2.2 якого Орендодавець на підставі рішень Сумської міськради від 24.02.2010 № 3488-МР "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування земельними ділянками та надання в оренду земельних ділянок ВАТ "Сумиобленерго" та від 26.10.2011 № 874-МР "Про внесення змін до деяких пунктів рішень Сумської міської ради та рішень виконавчого комітету Сумської міської Ради народних депутатів" надає, а Орендар приймає в оренду земельну ділянку (об`єкт оренди), яка знаходиться за адресою: м. Суми, вул. Мірошниченка, 33. Земельна ділянка виділена в натурі (на місцевості) у встановленому законом порядку. В оренду передається земельна ділянка площею 3,5564 га. На земельній ділянці знаходиться учбовий полігон. Земельна ділянка має частково тверде покриття. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки на момент укладання договору становить 3524036,76 грн. Земельна ділянка надається в оренду під розміщеним учбовим полігоном, згідно з Українським класифікатором цільового використання - землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони ті іншого призначення. Договір укладається терміном до 24.02.2020. Після закінчення терміну дії договору, Орендар за умови належного виконання обов`язків відповідно до умов цього договору має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору. У цьому разі Орендар повинен повідомити письмово Орендодавця про бажання щодо продовження дії договору на новий термін не пізніше, ніж за 2 місяці до його закінчення.

Згідно з актом прийому-передачі об`єкта оренди Міськрада на підставі рішень Сумської міськради від 24.02.2010 № 3488-МР та від 26.10.2011 № 874-МР передала, а ПАТ "Сумиобленерго" прийняло об`єкт оренди - земельну ділянку загальною площею 3,5564 га, кадастровий номер :06:037:1005, за адресою: м. Суми, вул. Мірошниченка, 33.

Листами від 16.12.2019 № 77/16822 та від 10.02.2020 № 77/1970 АТ "Сумиобленерго" зверталося до Сумської міськради із заявами про поновлення договору оренди земельної ділянки під учбовим полігоном площею 3,5564 га, кадастровий номер :06:037:1005, яка знаходиться за адресою: м. Суми, вул. Мірошниченка, 33, на тих же умовах і на той же термін. При цьому до заяв не було додано проектів договору чи додаткової угоди.

21.02.2020 на засіданні постійної комісії з питань архітектури, містобудування, регулювання земельних відносин, природокористування та екології Сумської міськради прийнято рішення погодити поновлення договору строком на 5 років, ініціювати розгляд даного питання на сесії Сумської міськради, рекомендувати підготувати відповідний проект рішення та винести такий проект рішення на розгляд сесії Сумської міськради, що підтверджується протоколом від 21.02.2020 № 185.

06.03.2020 на порталі Міськради було опубліковано проект рішення сесії Сумської міськради "Про поновлення договору оренди земельної ділянки, укладеного з ПАТ "Сумиобленерго" за адресою: м. Суми, вул. Мірошниченка, 33".

Проте, 13.05.2020 постійна комісія з питань архітектури, містобудування, регулювання земельних відносин, природокористування та екології Сумської міськради ухвалила зняти з розгляду чергової сесії Міськради питання поновлення договору оренди від 14.12.2011 та відмовити заявнику у поновленні вказаного договору.

27.05.2020 на засіданні постійної комісії з питань архітектури, містобудування, регулювання земельних відносин, природокористування та екології Сумської міськради прийнято рішення про внесення до порядку денного чергової сесії Сумської міськради питання про відмову у поновленні договору оренди від 14.12.2011 (пункт 7 протоколу від 21.02.2020 № 194).

27.05.2020 Сумська міськрада прийняла рішення № 6937-МР "Про відмову у поновленні договору оренди земельної ділянки, укладеного з ПАТ "Сумиобленерго" за адресою: м. Суми, вул. Мірошниченка, 33", яким відмовлено у поновленні договору оренди від 14.12.2011 строком на 5 років.

Спір виник у зв`язку з недосягненням між позивачем і відповідачем згоди щодо поновлення договору оренди від 14.12.2011 на той самий строк та на тих самих умовах.

Згідно з частинами 1-3 статті 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Щодо підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи касаційної скарги, матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження у справі № 920/566/20 з огляду на таке.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права, одним з елементів якого є принцип правової визначеності.

Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а, отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.

Таким чином, правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.

При цьому право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

У рішенні ЄСПЛ від 02.03.1987 у справі "Monnell and Morris v. the United Kingdom" (§ 56) зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають з подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.

Згідно з частинами 1-3 статті 33 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, чинній до 15.07.2020) по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

Відповідно до частин 4, 5 статті 33 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, чинній до 15.07.2020) при поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, чинній до 15.07.2020) передбачено, що у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Статтею 33 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, чинній до 15.07.2020) було визначено алгоритм дій орендаря та орендодавця за наявності наміру поновити договір оренди землі та визначено певні правові запобіжники для захисту орендаря, як більш уразливої сторони в цих правовідносинах, від умисного й безпідставного ухилення орендодавця від продовження орендних правовідносин за відсутності для цього підстав та за наявності добросовісної поведінки орендаря. При цьому законодавець ототожнив поняття "переважне право на укладення договору оренди землі на новий строк" та "поновлення договору оренди землі", використовуючи конструкцію "поновлення договору оренди землі" як для підстави такого поновлення, передбаченої частинами 1- 5, так і для підстави, передбаченої частиною 6 цієї статті, що свідчить про їх логічну послідовність.

Так, дійсний орендар, який добросовісно виконував свої обов`язки за договором оренди землі, має переважне право перед іншими особами на продовження цих орендних правовідносин. Маючи такий намір, він (орендар) зобов`язаний до закінчення строку оренди землі (у строки, визначені частиною 2 статті 33 вказаного Закону) повідомити про це орендаря та надіслати проект додаткової угоди. Мета такого повідомлення - запобігання укладення орендодавцем договору оренди з іншою особою у зв`язку з відсутністю в нього інформації про наявність наміру в дійсного орендаря продовжувати орендні правовідносини. При цьому таке завчасне повідомлення з надсиланням проекту додаткової угоди є передумовою для зміни сторонами умов договору оренди під час його поновлення (укладення на новий строк). Орендодавець, розглянувши у місячний термін таке повідомлення і проект додаткової угоди, за необхідності узгодивши з орендарем істотні умови, зобов`язаний або укласти додаткову угоду про поновлення договору оренди землі, або повідомити орендаря про наявність обґрунтованих заперечень щодо поновлення договору оренди землі шляхом надсилання листа-повідомлення про прийняте рішення (частини 1- 5 статті 33 Закону України "Про оренду землі").

Тобто виникненню в орендодавця обов`язку прийняти рішення про поновлення договору оренди землі або про наявність заперечень щодо такого поновлення договору з надсиланням відповідного листа-повідомлення має передувати звернення орендаря з повідомленням про намір продовжити орендні правовідносини, до якого має бути додано проект додаткової угоди. Факт порушення орендодавцем місячного терміну для направлення орендареві листа-повідомлення про прийняте ним рішення у відповідь на вчасно надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди дає орендареві підстави розраховувати на можливість поновлення договору оренди землі в силу закону, а саме частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі". І саме у такому випадку відсутність листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі можна кваліфікувати як "мовчазну згоду" орендодавця на поновлення договору та той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Наведений правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справах № 313/350/16-ц і № 159/5756/18, у яких Велика Палата Верховного Суду зазначила про відступ від висновку Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду, викладеного у постанові від 10.09.2018 у справі № 920/739/17, а саме стосовно тверджень про необов`язковість повідомлення орендарем орендодавця про намір скористатися правом на поновлення договору оренди землі з надсиланням проекту додаткової угоди для виникнення підстави поновлення договору, передбаченої частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі".

Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 594/376/17-ц, від 21.11.2018 у справі № 530/212/17, від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19, згідно з яким для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов`язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендар продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди.

Зважаючи на положення частин 1- 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, чинній до 15.07.2020) та враховуючи достеменно встановлений судом апеляційної інстанції та не спростований Орендарем факт недотримання ним вимог закону щодо направлення Орендодавцю листа-повідомлення про намір продовжити орендні правовідносини разом з проектом додаткової угоди про поновлення договору оренди землі, Верховний Суд погоджується з правильним висновком апеляційного суду про відсутність підстав для поновлення договору оренди від 14.12.2011 на той самий строк та на тих самих умовах, оскільки наразі немає передбаченої законом сукупності юридичних фактів як обов`язкової передумови для поновлення договору оренди землі відповідно до частини 6 статті 33 цього Закону.

Колегія суддів відхиляє твердження скаржника про неврахування судом апеляційної інстанції висновку щодо застосування норми частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, чинній до 15.07.2020) у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.03.2018 у справі № 912/645/17, з огляду на таке.

Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (такий правовий висновок викладено у пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц).

Так, на відміну від цієї справи, під час розгляду якої суд апеляційної інстанції встановив відсутність направлення Товариством Міськраді проекта додаткової угоди про поновлення договору оренди від 14.12.2011 разом з листами-повідомленнями від 16.12.2019 № 77/16822 та від 10.02.2020 № 77/1970, як того вимагає частина 3 статті 33 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, чинній до 15.07.2020), Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду, ухвалюючи постанову від 20.03.2018 у справі № 912/645/17, якою було залишено без змін судові рішення судів попередніх інстанцій про задоволення позовних вимог Виробничого сільськогосподарського кооперативу "Колос" про визнання поновленим на той самий строк і на тих самих умовах договору оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення від 07.02.2005 та визнання укладеною додаткової угоди про поновлення вказаного договору, виходив зі встановлених судами обставин звернення позивача до відповідача (Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області) з листами-повідомленнями про поновлення спірного договору, до яких орендарем долучався проект додаткової угоди про поновлення договору на той же строк і на тих же умовах.

Таким чином, у цій справі та справі, на постанову Верховного Суду в якій посилається скаржник у касаційній скарзі, суди виходили з різних фактичних обставин, встановлених у кожній справі окремо на підставі доказів, наданих учасниками справи на підтвердження їх вимог і заперечень, та яким була надана оцінка згідно з вимогами процесуального закону.

Наведене вище переконливо свідчить про різні фактичні обставини, що формують зміст спірних правовідносин та зумовлене цим їх неоднакове правове регулювання у справі № 920/566/20 та у справі № 912/645/17.

У контексті наведеного відсутні підстави для висновку про подібність правовідносин у справі, що розглядається, та справі, на постанову Верховного Суду в якій посилається скаржник на обґрунтування наявності підстави касаційного оскарження ухвалених судових рішень.

Зважаючи на те, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження, а будь-які інші підстави касаційного оскарження позивачем не зазначалися та не обґрунтовувалися у поданій касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою AT "Сумиобленерго" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.01.2021 у справі № 920/566/20 на підставі пункту 5 частини 1 статті 296 цього Кодексу.

Керуючись статтями 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства на постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.01.2021 у справі № 920/566/20 закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю. Я. Чумак

Судді Т. Б. Дроботова

В. А. Зуєв