РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.11.2021Справа № 910/11985/21
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Офісбуд Україна"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Новапол"

про стягнення 59 796,00 грн.

за участю представників сторін: без виклику

Суддя Борисенко І.І.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про стягнення 59 796,00 грн. на підставі договору укладеного між сторонами у спрощений спосіб.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до договору поставки, укладеного між сторонами у спрощений спосіб, у відповідача перед позивачем існує заборгованість по оплаті одержаного товару ("П`єдесталу М16 регульований, висота 180-250" ) у розмірі 59 796,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.07.2021 р. вказану позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження, справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників спору.

Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд справи, у визначений законом строк відзиву не надав.

Ухвала суду була відправлена за адресою місцезнаходження відповідача, що визначені в єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 02660, м. Київ, вул. Братиславська, 52.

Проте, поштовий конверт № 933 було повернуто суду 03.09.2021 з відміткою пошти "адресат відсутній за вказаною адресою".

Судом також враховано, що відповідно до п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з`явилися у засідання. Зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв`язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Правом на подання відзиву відповідач не скористався та заперечення на позов не подав.

Відповідно до частини другої статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ Господарського процесуального кодексу України.

Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін від сторін до суду не надходило.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідачем без поважних причин відзив на позовну заяву у встановлений строк до суду не подано.

У разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження судом досліджено позовну заяву та додані до неї докази.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Новапол" виставило Позивачу рахунок №СФ-28 від 19.04.2019 р. на оплату матеріалів в розмірі 119 592,00 грн.

Позивач на підставі виставленого рахунку №СФ-28 від 19.04.2019 р., в якому зазначено: згідно рахунку №СФ-28 від 19.04.2019 р., платіжним дорученням №9525 від 19.04.2019р. перерахував на користь Відповідача грошові кошти у розмірі 119 592,00 грн. з призначенням платежу: оплата за матеріали згідно рахунку №СФ-28 від 19.04.2019р., в т.ч.ПДВ-19 932,00грн.

Отже, суду доведено факт здійснення Позивачем оплати за товар на підставі виставленого рахунку-фактури №СФ-28 від 19.04.2019 р. в сумі 119 592,00 грн.

Отримавши оплату, у Відповідача перед Позивачем, відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, виникли зобов`язання по передачі позивачу товару.

Проте, Відповідач порушуючи умови вищезазначеної досягнутої домовленості, виконав зобов`язання по поставці матеріалів частково. Зворотного відповідачем не доведено, а матеріали справи не містять.

Так, суду доведено, що 31.05.2019 згідно видаткової накладної № РН - 0035 від 31.05.2019 відповідачем поставлений Позивачу товар згідно рахунку фактури № СФ - 0028 від 19.04.2019 на суму 36 116,78 грн. Про вказані обставини свідчить також ТТН від 31.05.2019 № 069.

Відповідно до видаткової накладної № РН - 0038 від 07.06.2019 відповідачем поставлений Позивачу товар згідно рахунку фактури № СФ - 0028 від 19.04.2019 на суму 23 679,22 грн. Про вказані обставини свідчить також ТТН № 070 від 07.06.2019.

За таких обставин, судом встановлено, що відповідачем поставка товару відбулась на загальну суму 59 796,00 грн.

За розрахунком Позивача, за Відповідачем рахується борг у розмірі 59 796,00 грн., в зв`язку з чим він і звернувся до суду з позовом про стягнення сплачених коштів у розмірі 59 796,00 грн., на які не було поставлено відповідачем товар.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 1 ГК України цей Кодекс визначає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб`єктами господарювання, а також між цими суб`єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.

Статтею 4 ГК України передбачено, що не є предметом регулювання цього Кодексу, зокрема, майнові та особисті немайнові відносини, що регулюються Цивільним кодексом України (частина 1). Проте, частиною 2 цієї статті передбачено, що особливості регулювання майнових відносин суб`єктів господарювання визначаються цим Кодексом.

Вказані положення кореспондуються з частиною 1 статті 175 ГК України, згідно з якою майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 2 ст. 205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Враховуючи зазначене, судом встановлено, що між сторонами укладено договір купівлі-продажу у спрощений спосіб шляхом підтвердження прийняття до виконання рахунку що не суперечить вимогам ст. 181 ГК України.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (ч. 1 ст. 173 ГК України).

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За змістом статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У даному випадку, продавець Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Новапол" (відповідач), який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар на суму 59 796,00 грн. Строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Окрім того, зі змісту ч. 2 ст. 693 ЦК України вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця.

Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Суду не надано доказів визначення сторонами строку поставки товару або повернення сплаченої за товар грошової суми, на яку товар поставлено не було. Тому, у даному випадку суд застосовує ч.2 ст. 530 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк виконання зобов`язання не встановлений, кредитор вправі вимагати виконання, а боржник вправі провести виконання в будь-який час. При цьому боржник повинен виконати таке зобов`язання у семиденний строк з дня пред`явлення вимоги кредитором.

Тобто, Відповідач повинен був повернути позивачу заявлену суму попередньої оплати (59 796,00 грн.), в строк відповідно до ч.2 ст. 693 ЦК України, а саме у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України.

Проте, Позивач як у встановлений приписами частини 2 статті 530 ЦК України строк, так і на дату судового розгляду, не звертався до Відповідача з вимогою про повернення сплаченої за товар грошової суми, тому позивач не отримав право на застосування вимог, передбачених ч. 2 ст. 693 ЦК України, тобто право на повернення проведеної ним попередньої оплати в сумі 59 796,00 грн.

Оскільки Позивач не скористався своїм правом на повернення попередньої оплати, передбаченим ч. 2 ст. 693 ЦК України, про що свідчить матеріали справи, суд прийшов до висновку, що строк повернення сплаченої за товар грошової суми, на яку товар поставлено не було (59 796,00 грн.), не настав і тому позовні вимоги Позивача є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на позивача повністю.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Офісбуд Україна" відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя І.І. Борисенко