РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.11.2021Справа № 910/10379/21

Господарський суд міста Києва, в складі судді Баранова Д.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Алмейда Груп" (01042, м. Київ, вул. Іоанна Павла ІІ, буд. 20; ідентифікаційний код 34972142)

до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5; ідентифікаційний код 40075815) в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19; ідентифікаційний код 40081200)

про стягнення грошових коштів,

без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

29 червня 2021 року до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю "Алмейда Груп" надійшла позовна заява б/н від 22.06.2021 року до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення грошових коштів на суму в розмірі 27 377, 10 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем його зобов`язань, зокрема, відповідач допустив незбереження перевезеного вантажу, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.07.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

14.07.2021 до Господарського суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог та зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до 1 500, 00 грн.

06.08.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла відповідь на відзив на позовну заяву.

У відповідності до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_1 , на підставі розпорядження керівника апарату суду № 05-23/1571/21 від 07.09.2021 справу № 910/10379/21 направлено на повторний автоматичний розподіл.

За наслідками проведення повторного автоматизованого розподілу справи № 910/10379/21, визначено суддю Баранова Д.О. для подальшого її розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.09.2021 прийнято справу № 910/10379/21 до свого провадження суддею Барановим Д.О., розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження зі стадії розгляду справи по суті.

Таким чином, приймаючи до уваги, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи, відповідно до ч. 5, 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи

Розглянувши подані до суду матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

27.10.2020 між ТОВ "Алмейда Груп" (далі - постачальник) та ТОВ "Поско Інтернешнл Україна" (далі - покупець) укладено договір поставки № 271020-АГ (далі - договір поставки), за яким в період з 27.10.2020 по 15.11.2020 постачальник зобов`язується автомобільним та/або залізничним, транспортом поставити й передати, а покупець - оплатити й прийняти сільськогосподарську продукцію українського походження - пшеницю 2-го та 3-го класу врожаю 2020 року в кількості 1500 метричних тон насипом.

Пунктом 2.3. договору передбачено, що постачальник зобов`язується передати товар на умовах DAP (поставка в місці призначення): залізнична станція Миколаїв-вантажний Одеської залізниці, термінал ПрАТ "Миколаївський КХП" (покупка).

Відповідно до п. 2.4. договору по факту поставки товару в місце поставки постачальником оформлюється видаткова накладна. Датою поставки вважається дата оформлення видаткової накладної на партію товару.

Пункти 2.12. та 2.16. договору визначають право власності покупця на товар з дня підписання сторонами видаткової накладної.

За умовами п. 2.5. договору вага визнається сторонами як остаточна на підставі Реєстру переважування згідно з результатами такого зважування транспортних засобів в місці призначення.

Згідно 2.16. договору ризики випадкової втрати чи пошкодження товару переходять від постачальника до покупця з моменту розвантаження товару з вагонів в місці поставки.

Підпунктом 3.1.1. договору передбачено здійснення покупцем оплати 80% вартості кожної партії товару протягом 3 банківських днів з дня завантаження товару на елеваторі та надання копії підтверджуючих документів. Кінцева оплата 20% вартості товару здійснюється покупцем протягом 3 банківських днів з дати поставки товару згідно з реєстром портового терміналу про прийом товару та отримання покупцем видаткової та податкової накладної та оригіналів інших документів, передбачених за умовами договору.

01.11.2020 між ТОВ "Алмейда Груп" та AT "Українська залізниця" була оформлена накладна № 51463206, відповідно до якої ТОВ "Алмейда Груп" (відправник) зі станції відправлення Рубіжне Донецької залізниці на станцію призначення Миколаїв-Вантажний Одеської залізниці відправив насипом вантаж - пшеницю загальною масою нетто 278 000 кг. для подальшого вивезення експортером ТОВ "Поско Інтернешнл Україна" водним транспортом у Південну Корею (відмітка в графі 7).

Вантажоодержувачем на станції призначення в графі 4 зазначено ПрАТ "Миколаївський комбінат хлібопродуктів" в квоту ТОВ "Поско Інтернешнл Україна" (відмітка в графі 7). Відправлення вантажу оформлено та здійснено у наступних вагонах: № 95106480 маса нетто вантажу 69500 кг, № 95235453 маса нетто вантажу 69500 кг, № 95307211 маса нетто вантажу 69500 кг, № 95431623 маса нетто вантажу 69500 кг.

На означених вагонах були встановлені запірно-пломбувальні пристрої відправника за номерами, які зазначені у графі 20 "Пломба (ЗПП)" у відомості вагонів до накладної № 51463206.

Під час приймання вище зазначених вагонів та вантажу до перевезення зауважень щодо справності (пошкоджень) вагонів, кількості (маси), неповноти навантаження або пошкодження вантажу станцією відправлення заявлено не було, що підтверджується прийняттям вантажу до перевезення в масі, зазначеній у графах 24 та 25 накладної № 51463206, проставленням залізницею в графі 56 дати прийняття вантажу до перевезення і накладанням ЕЦП відповідального працівника залізниці в графі 38 зазначеної накладної.

06.11.2020 після прибуття вагонів на станцію призначення Миколаїв-Вантажний, на якій унеможливлено проведення контрольного переважування (звіряння) маси вантажу через відсутність у залізниці власних вагонних ваг, за фактом подавання станцією вагонів з пшеницею під вивантаження на термінал вантажоодержувача ПрАТ "Миколаївський комбінат хлібопродуктів" за результатами проведення первинного переваження вагонів на брутто (у завантаженому стані) на справних вагонних вагах вантажоодержувача у вагоні № 95235453 виявлено різницю із вагою відправника в сторону зменшення на 3550 кг (недостача маси вантажу). Одночасно при візуальному огляді конструкції вагону було встановлено явні ознаки його механічного пошкодження (відгинання) в місці прилягання розвантажувального люка до бункеру та зажаті зерна у щілинах, що свідчило про протиправний доступ до вантажу під час його транспортування.

Про виявлення фактів недостачі маси вантажу та ознаки протиправного втручання до вагону і вантажу вантажоодержувач повідомив начальника станції призначення Миколаїв-Вантажний звернувшись з письмовою заявою № 984 від 06.11.2020 з вимогою комісійної перевірки маси вантажу у вагоні № 95235453 та складання відповідного комерційного акту, забезпечивши цілодобову охорону вагону для унеможливлення доступу до нього та втручання до вантажу сторонніх осіб.

Листом № 670/М від 06.11.2020 станція призначення повідомила вантажоодержувача про відсутність підстав для комісійної перевірки маси вантажу у вказаному вагоні, пославшись на його технічну справність та цілісність ЗПП відправника на вагоні, обґрунтовуючи при цьому відмову приписами статті 52 Статуту залізниць України, за якими на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу у разі: прибуття вантажу у пошкодженому вагоні (контейнері), а також у вагоні (контейнері) з пошкодженими пломбами відправника або пломбами попутних станцій; прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами; прибуття швидкопсувного вантажу з порушенням граничного терміну його перевезення або з порушенням температурного режиму перевезення в рефрижераторних вагонах (контейнерах).

06.11.2020 вантажоодержувач ПрАТ "Миколаївський КХП" засобами поштового зв`язку було надіслано до Дирекції залізничних перевезень з організації взаємодії портів та припортових станцій Регіональної філії "Одеська залізниця" AT "Українська залізниця" скаргу № 985 на дії (бездіяльність) станції призначення з відмови у оформленні комерційного акту з клопотанням сприяти проведенню комісійного переваження вагонів.

Листом № ДН-5-07/730 від 10.11.2020 Дирекція залізничних перевезень відмовила вантажоодержувачу в проведенні комісійної видачі вантажу та складанні комерційного акта станцією призначення з посиланням на ті ж приписи статті 52 Статуту залізниць України та на той факт, що за пам`яткою про подавання вагонів № 2452 працівник станції призначення передав, а представник вантажоодержувача прийняв вагон № 95235453 у технічному справному стані з цілісними ЗПП, а тому відсутні правові підстави для проведення комісійної видачі вагону та для відповідальності залізниці за недостачу маси вантажу, оскільки заява вантажоодержувача надійшла після фактичної видачі вантажу.

Як зазначає позивач, у зв`язку з відмовою відповідача здійснити комісійну перевірку маси вантажу у вагоні, ТОВ "Алмейда Груп" було замовлено у Регіональній торгово-промисловій палаті Миколаївської області проведення відповідної експертизи та викликано на місце переважування вагону на залізничний термінал вантажоодержувача представника РТПП для проведення фіксації факту недостачі маси вантажу та встановлення причин, що призвели до такої недостачі.

В результаті зважування та огляду вагону № 95235453, завантаженого зерном пшениці, становлено, що фактично зерна пшениці маса нетто 65950 кг, згідно переважування, що на 3550 кг менше проти даних вантажовідправника, вказаних в накладній № 51463206.

Обґрунтовуючи необхідність звернення до суду з даним позовом, позивач мотивує свої позовні вимоги тим, що протиправним втручанням до вантажу у вагоні № 95235453 під час його перевезення відповідачем з подальшою недостачею у загальній кількості 3550 кг ТОВ "Алмейда Груп" завдано збитки у вигляді часткової втрати вантажу, внаслідок чого виникла необхідність звернення з позовом про стягнення завданих збитків в розмірі 27 377, 10 грн.

У поданому відзиві відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог, вказуючи, що:

- під час приймання завантаженого вагону № 95235453 від залізниці, представником вантажоодержувача не було заявлено жодних зауважень щодо наявності пошкоджень кузову вагона, ознак нестачі вантажу, вимог про складання комерційного акту та перевірки маси вантажу, як то передбачено п. 11, 23 Правил видачі вантажу в разі виявлення таких обставин, що свідчить про відсутність будь-яких ознак нестачі вантажу та пошкоджень спірного вагону на момент передачі вагону вантажоодержувачу. Лист від ПрАТ "Миколаївський комбінат хлібопродуктів" № 984 на начальника ст. Миколаїв Вантажний щодо проведення комісійної перевірки вагону № 95235453 надійшов 06.11.2020 об 11.00. Що відбувалося з вантажем в період з 20-20 год 05.11.2020 до 11-00 06.11.2020 - залізниці невідомо. З огляду на зазначене, на переконання відповідача, останній не повинен нести відповідальність за збереження вантажу після його видачі одержувачу та не повинен доводити відсутність своєї вини у нестачі вантажу, яка виникла після тривалого знаходження вагону з вантажем на території одержувача, адже, відповідальність перевізника припинилася у момент видачі вантажу одержувачу;

- позивачем не надано доказів на підтвердження повноважень представників вантажоодержувача передавати вантажовідправнику права на пред`явлення позову, таким чином право на пред`явлення позовних вимог позивачем не підтверджено;

- акт експертизи № 120-1083 від 09.11.2020 Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області не відповідає вимогам ст.101 ГПУ України. Зокрема, всупереч ч. 5 ст. 101 ГПК України в акті експертизи не зазначено, що він підготовлений для подання до суду та про те, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Так, статтею 86 Господарського процесуального кодексу України вказано, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, статті 526 Цивільного кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Як передбачено приписами ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За змістом ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Стаття 224 Господарського кодексу України зобов`язує учасника господарських відношень, який порушив господарські зобов`язання або встановлені вимоги, які стосуються здійснення господарської діяльності, відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, здійсненні уповноваженою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не отримані їй доходи, які уповноважена сторона отримала б у разі належного виконання зобов`язання або дотримання правил здійснення господарської діяльності іншою стороною.

Положеннями частини п`ятої статті 307 Господарського Кодексу України, які кореспондуються з положеннями частини другої статті 908 та статті 920 Цивільного Кодексу України, передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

За приписами ст. 307 Господарського кодексу України, ст. 8 Закону України "Про залізничний транспорт", розділу 1 Правил планування перевезень вантажів та ст. 17 Статуту залізниць України перевезення вантажів залізничним транспортом організовуються на договірних засадах.

Статтею 914 Цивільним кодексом України передбачена можливість перевізника і власника (володільця) вантажу в разі необхідності здійснення систематичних перевезень укласти довгостроковий договір.

Судом встановлено, що 13.03.2020 на підставі заяви (акцепту) про прийняття в цілому пропозиції укладення договору (оферти) між ТОВ "Алмейда Груп" та АТ "Українська залізниця" укладено договір №99-34972142/2020-001 про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом предметом якого є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому, та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах Перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах Замовника і проведення розрахунків за ці послуги.

Згідно п. 1.3. договору передбачено, що послуга, в процесі надання якої перевізник зобов`язується доставити довірений замовником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а замовник зобов`язується оплатити послуги у передбаченому договором порядку. Перевезення оформлюється накладною відповідно до договору, Статуту залізниць України, Збірника Тарифів та Коефіцієнтів, що застосовуються до тарифів Збірника тарифів, Правил перевезення вантажів, СМГС, КОТІФ відповідно.

Відповідно до п. 1.4. договору надання послуг за договором може підтверджуватись накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю, відомістю плати за користування вагонами, відомістю плати за подавання/забирання вагонів та маневрову роботу, зведеними відомостями та іншими документами.

За умовами п. 5.6. договору перевізник відповідає за шкоду спричинену вантажу та/або вагонам замовника відповідно до законодавства.

В розділі 8 договору сторони погодили, що електронний документообіг між перевізником та замовником, що передбачає оформлення документів в електронній формі, в тому числі закладних та супроводжувальних документів при перевезенні вантажів у внутрішньому сполученні, з використанням (накладенням) кваліфікованого електронного підпису (КАЕП) та/чи електронного цифрового підпису (ЕЦП).

Згідно приписів ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення перевізник зобов`язаний доставити довірений йому відправником вантаж в пункт призначення і видати його уповноваженій на отримання вантажу особі.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 Господарського кодексу України відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення.

Так, згідно ст. 6 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457 (далі - Статут залізниць України), накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту залізниць України та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

За даними наявної в матеріалах справи накладної № 51463206 підтверджується загальна маса вантажу - пшениці, що становить 278 000 кг, зокрема, у вагонах № 95106480 маса нетто вантажу 69500 кг, № 95235453 маса нетто вантажу 69500 кг, № 95307211 маса нетто вантажу 69500 кг, № 95431623 маса нетто вантажу 69500 кг.

Статтею 105 Статуту визначено, що залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

За приписами п. 2 ст. 924 Цивільного кодексу України, перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини. Аналогічні положення закріплені в ч. 2 ст. 23 Закону України "Про залізничний транспорт" та в ст. 113 Статуту залізниць України.

Відповідно до статті 52 Статуту, встановлено, що на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами перевезення вантажів.

Згідно статті 23 Закону "Про залізничний транспорт" передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. Згідно ст. 110 Статуту залізниць України залізниця несе відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про залізничний транспорт" залізниці повинні забезпечувати збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях.

Відповідно до вимог ст. 26 Закону України "Про залізничний транспорт", яка кореспондується з вимогами ст. 129 Статуту залізниць України, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць; для засвідчення маси і кількості вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах, складається комерційний акт.

Як вбачається із позовної заяви, по прибуттю спірного вагону в складі залізничного ешелону з 12-ти вагонів на станцію призначення Миколаїв-Вантажний та після їх отримання від залізниці за пам`яткою про подавання вагонів № 2452 одержувач вантажу ПрАТ "Миколаївський комбінат хлібопродуктів" 06.11.2020 за першої ж технічної можливості (з огляду на значну кількість вагонів у ешелоні) здійснив огляд цих вагонів та первинне їх переваження по брутто (у завантаженому стані) на власних вагонних вагах та виявив різницю із вагою відправника у сторону зменшення (недостача вантажу) у вагоні № 95235453.

Разом з тим, виявити недостачу маси вантажу у спірному вагоні, який опломбований запірно-пломбувальними пристроями (далі - ЗПП) можливо тільки шляхом зважування вагонів на вагонних вагах, а не при візуальному огляді вагонів під час їх прийняття від залізниці одержувачем. Виявити стан недостачі вантажу всередині даного вагону можливо тільки після зняття з вагонів ЗПП та розкриття вагону з наступним оглядом поверхні вантажу.

Позивачем наведений неоспорюваний відповідачем факт того, що на станції призначення Миколаїв-Вантажний унеможливлено проведення контрольного переважування (звіряння) маси вантажу через відсутність у залізниці власних вагонних ваг. За таких умов під час подавання станцією вагонів з вантажем на термінал вантажоодержувача ПрАТ "Миколаївський комбінат хлібопродуктів" та на час оформлення пам`ятки про подавання вагонів встановлення ознак недостачі вантажу за даних спірних обставин є унеможливленим за вини залізниці (відсутність власних вагонних ваг на станції призначення).

За таких підстав, у спірних обставинах, у зв`язку з відсутністю власних ваг у залізниці на станції призначення виявити різницю із вагою відправника у сторону зменшення (недостача вантажу) у вагоні № 95235453 стало можливим лише на терміналі вантажоодержувача при первинному переважуванні вантажу на вагах ПрАТ "Миколаївський комбінат хлібопродуктів", що послугувало підставою для детального візуального огляду конструкції вагону та виявлення беззаперечного факту його технічного пошкодження.

Із наявних в матеріалах справи доказів слідує, що за фактом виявлення слідів незаконного доступу до вантажу вантажоодержувач одразу ж звернувся до начальника станції призначення із заявою про наявні пошкодження вагонів та вимогою щодо комісійної перевірки маси вантажу у вагонах (заява № 984 від 06.11.2020).

У зв`язку з відмовою відповідача здійснити комісійну перевірку маси вантажу у вагонах, позивач одразу звернувся до Дирекції залізничних перевезень з організації взаємодії портів та припортових станцій Регіональної філії "Одеська залізниця" AT "Українська залізниця" зі скаргою № 985 від 06.11.2020 на дії (бездіяльність) станції призначення з відмови в оформленні комерційного акту з клопотанням сприяти проведенню комісійного переваження вагонів.

Після відмови станції призначення та Дирекції залізничних перевезень в проведенні комісійної видачі вантажу та складанні комерційного акта з посиланням на ті ж приписи статті 52 Статуту залізниць України та на той факт, що за пам`яткою про подавання вагонів № 2452 представник вантажоодержувача прийняв вагон № 95235453 у технічному справному стані з цілісними ЗПП, позивач замовив у Регіональній торгово-промисловій палаті Миколаївської області (далі - РТПП) проведення відповідної експертизи, актом якої зафіксовано факт недостачі маси вантажу та встановлено причини, що призвели до такої недостачі - механічне пошкодження конструкцій вагону.

При тому, позивач вказує, що на час очікування в проведенні комісійної видачі вагону та проведенні експертного дослідження вантажоодержувачем було забезпечено цілодобову охорону вагону для унеможливлення доступу до нього та втручання до вантажу сторонніх осіб.

Відповідно до накладної № 51463206 партія вантажу - пшениця насипом перевозилася у вагонах-зерновозах, в тому числі у спірному вагоні типу "хопер".

Приписами технічних умов на вагони для зерна та ДСТУ 3851-99 (ГОСТ 30243.3- 99) "Вагони хопери криті колії 1520 мм для сипких вантажів. Загальні технічні умови", всі розвантажувальні прилади мають забезпечувати щільне прилягання кришок до розвантажувальних отворів та повинні мати ущільнення розвантажувальних люків, не допускаючи просипання вантажу. Тому вагони зі щілинами у розвантажувальному люці, які допускають втрату вантажу, являються технічно несправними та не мають допускатися в експлуатацію.

За умовами пункту 24 Статуту залізниця має право перевіряти правильність відомостей, зазначених вантажовідправником у накладній при прийманні вантажу до перевезення, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладеній.

Виходячи із наведеного, залізниця не зобов`язана перевіряти кількість та масу вантажу, що передається їй до перевезення згідно залізничної накладної. У той же час, здійснення такої перевірки як і перевірки технічного стану (справності) вагону - в інтересах самої залізниці, як перевірника по договору перевезення, що несе майнову відповідальність за схоронність зданої до перевезення кількості вантажу.

01.11.2020 під час приймання спірного вагону № 95235453 та вантажу до перевезення зауважень щодо справності (пошкоджень) вагону, кількості (маси), неповноти навантаження або пошкодження вантажу станцією відправлення заявлено не було, що підтверджується прийняттям вантажу до перевезення в масі, зазначеній у графах 24 та 25 накладної № 51463206, проставленням залізницею в графі 56 дати прийняття вантажу до перевезення і накладанням електронного цифрового підпису (ЕЦП) відповідального працівника залізниці в графі 38 зазначеної накладної.

Отже, з огляду на викладене, беззаперечним є факт того, що пошкодження конструкції спірного вагону та протиправна недостача вантажу відбулися після приймання залізницею вагону і вантажу до перевезення і до моменту первинного контрольного переважування вантажу при його отриманні від залізниці.

Зважаючи на подані вантажоодержувачем заяву (скаргу) про комісійну видачу вантажу після виявлення ознак його недостачі та пошкоджень конструкцій вагону, враховуючи приписи підпункту "а" пункту 129 Статуту залізниця зобов`язана була скласти комерційний акт, оскільки, про існування ознак недостачі вантажу та технічної несправності вагону по його прибуттю заявив одержувач вантажу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 14.01.2020 у справі № 910/5280/19.

При тому, подання одержувачем на станцію призначення Миколаїв-Вантажний заяв з вимогою щодо комісійної перевірки вантажу після прибуття вантажу на станцію та складання пам`ятки про подавання вагонів не є порушенням Статуту та Правил видачі вантажів, адже, здійснене до початку вивантаження вагонів.

Про що відзначалося вище, пункт 52 Статуту зобов`язує залізницю здійснити перевірку маси та стану вантажу у разі прибуття вагонів навалом і насипом за наявності вимоги одержувача вантажу, як сторони договору перевезення. Дана імперативна норма не допускає будь-яких відхилень та відступів від вказаного обов`язку залізниці.

Відтак, отримання вимоги одержувача, в даному випадку ПрАТ "Миколаївський комбінат хлібопродуктів", є достатньою підставою для залізниці здійснити перевірку вантажу незалежно від часу отримання вагонів першим.

Таким чином, з викладеного слідує, що вантажоодержувачем та позивачем у спірних обставинах при прибутті вагону № 95235453 у технічно пошкодженому стані, у порядку, визначеному чинним законодавством України, було вжито необхідних заходів задля повідомлення залізниці про необхідність засвідчення обставин невідповідності маси вантажу комерційним актом, складення якого на вимогу вантажоодержувача (вантажовідправника), згідно приписів підпункту "а" пункту 129 Статуту.

За таких обставин, друга частина підпункту "а" пункту 111 Статуту не може бути застосована до даних правовідносин, адже, вона передбачає можливість звільнення залізниці від відповідальності за нестачу вантажу у випадку, якщо вантаж надійшов у непошкодженому вагоні чи відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати вантажу під час перевезення.

Спростовуючи твердження відповідача про відсутність у останнього обов`язків відповідальності за нестачу вантажу через підписання вантажоодержувачем без зауважень пам`ятки про подавання вагонів, суд відзначає, що у оформленій вантажоодержувачем пам`ятці № 2452 не зазначено, що вантажоодержувач прийняв вагони, в тому числі спірний, без зауважень (без застережень), як то відмічає у відзиві відповідач.

Приписами абз.6 п.4 Правил користування вагонами та контейнерами встановлено, що приймання-передавання вагонів оформляється Пам`яткою про подавання/забирання вагонів, яка оформляється після закінчення приймально-здавальних операцій. До переліку приймально-здавальних операцій входить процедура первинного переважування (звіряння) маси вантажу у вагонах при наявності спірних обставин (пошкодження конструкції вагонів, ознаки недостачі вантажу).

За таких обставин, враховуючи, що первинне переважування (звіряння) маси вантажу у вагонах можливим було та проводилося на вагах на терміналі вантажоодержувача, то закінченням приймально-здавальних операцій та, відповідно, моментом припинення відповідальності залізниці за збереження вантажу (при відсутності розбіжностей), слід вважати саме момент закінчення процедури комісійного переважування спірних вагонів на вагах ПрАТ "Миколаївський комбінат хлібопродуктів".

При тому, суд звертає увагу, що за приписами ч. 1, 4 ст. 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Статтями 598, 599 Цивільного кодексу України унормовано, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відтак, означеними вище положеннями чинного законодавства встановлено обов`язок сторін договору виконувати прийняті на себе договірні зобов`язання під час дії такого договору у відповідності до вимог договору та положень закону. При цьому, слід зауважити, що за загальним правилом сторони договору після закінчення терміну його дії, не звільняються від відповідальності за неналежне виконання прийнятих на себе зобов`язань, які мали місце під час дії такого договору.

Що стосується тверджень відповідача щодо ненадання доказів на підтвердження повноважень представників вантажоодержувача передавати вантажовідправнику права на пред`явлення позову, то суд зазначає наступне.

Як слідує із наявних в матеріалах справи доказів, зокрема, залізничної накладної, одержувач вантажу ПрАТ "Миколаївський комбінат хлібопродуктів" на накладній № 51463206 засвідчив переуступний надпис, яким передав право відправнику вантажу ТОВ "Алмейда Груп" на пред`явлення претензій і позовів до залізниці у разі недостачі маси вантажу.

Переуступний надпис завірено підписами директора операційного та головного бухгалтера.

У відзиві на позов відповідач зазначає, що у позові повноваження директора операційного на здійснення переуступного надпису жодним документом не підтверджено.

Водночас, суд звертає увагу, що до відповіді на відзив позивачем долучається копію довіреності ПрАТ "Миколаївський комбінат хлібопродуктів" від 09.10.2020 на ім`я Лінніка Павла Максимовича - директора операційного на право підписання від імені товариства відповідної категорії документів.

Що стосується доводів відповідача щодо недопустимості акту експертизи Регіональній торгово-промисловій палаті Миколаївської області (далі - РТПП) в якості належного доказу у справі, то суд з такими твердженнями не погоджується з огляду на наступне.

Так, за результатом проведення експертом РТПП експертизи щодо визначення кількості та причин втрати вантажу шляхом зважування та візуального огляду вагону було оформлено акт експертизи №120-1083 від 09.11.2020 та здійснено фотографування, де з фотоматеріалів вбачається механічний вплив (відгинання) на кришку розвантажувального бункеру вагону, зажатість зерна пшениці в місцях прилягання кришки до корпусу бункеру, поглиблення, характерні для стікаючого вниз вантажу до нижніх розвантажувальних люків всередині вагону, що є свідченням протиправного стороннього втручання до вантажу і вагону під час його знаходження в юрисдикції відповідача .

Регіональна Торгово-промислова палата Миколаївської області, як незалежна професійна організація, яка діє на підставі Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" № 671/97-ВР від 02.12.1997, відповідно до ч.1 ст. 11 цього Закону має право проводити на замовлення українських та іноземних підприємців експертизу, контроль якості, кількості, комплектності товарів (у тому числі експортних та імпортних) і визначати їх вартість.

Експертизи, які проводяться торгово-промисловими палатами, є незалежними товарознавчими експертизами. Такі експертизи не є судовими, і відповідно, на них не розповсюджується законодавство України про проведення судової експертизи.

Всі експерти регіональних торгово-промислових палат включені до Реєстру експертів Системи "ТПП ЕКСПЕРТ Україна", ведення якого належить до компетенції Торгово-промислової палати України.

Відповідно, експерт Назаров М.В., що виконав акт експертизи №120-1083 від 16.10.2020 не є судовим експертом, тому відповідний запис щодо нього відсутній у Реєстрі атестованих судових експертів Міністерства юстиції України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 98 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

За приписами ст. 104 Господарського процесуального кодексу України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

У перевірці й оцінці експертного висновку судам слід з`ясовувати: чи було додержано вимоги законодавства при проведенні експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; повноту відповідей на порушенні питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи.

У свою чергу, відповідачем контраргументів суду не доведено, як і не надано, чи то висновку, чи то будь яких інших більш вірогідних доказів, щоб свідчили про протилежне, то за таких обставин, суд приходить до висновку, що наданий позивачем висновок експерта від № 120-1083 від 09.11.2020 не викликає сумнівів у його правдивості та обґрунтованості, а відтак є належним та допустимим доказом в розумінні ст. 76, 77 ГПК України, адже, при експертному дослідженні встановлювались обставини, що входять до предмету доказування у даній справі.

Разом з тим, висновки експерта № 120-1083 від 09.11.2020 в частині визначення маси недостачі вантажу у спірному вагоні узгоджуються з іншими документальними доказами у наведеному питанні - складеними при обставинах прибуття вагону з недостачею актом загальної форми № 411, яким зафіксовано факт недостачі маси вантажу в сторону зменшення на 3550 кг складеним актом на недостачу по брутто № 329.

Таким чином, судом встановлено, що позивачем доведені обставини, що вказують на факт втрати (недостачі) вантажу, який був прийнятий перевізником до перевезення у кількості згідно накладної.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 Господарського кодексу України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Положеннями Статуту визначено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (ч. 1 ст. 114 Статуту).

Відповідно до ч. 2 ст. 114 Статуту, недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно ст. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року № 644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 0,5 % маси всіх інших вантажів (п. 27 Правил видачі вантажів).

Відповідно до пункту 1.2. договору поставки № 271020-АГ від 27.10.2020, укладеного позивачем (постачальник) з ТОВ "Поско Інтернешнл Україна" (покупець), ціна товару пшениця 2-го та 3-го класу) за цим договором за 1 (одну) тону становить 8550,00 грн. (7125,00 грн. + ПДВ 1425,00 грн.).

Одночасно ціна 8550,00 грн. (7125,00 грн. + ПДВ 1425,00 грн.) за одну тону того ж товару пшениця 2-го та 3-го класу), що був довірений відповідачу для перевезення та частина якого виявлена в недостачі з вини відповідача під час транспортування до пункту призначення, зазначається на підставі загального рахунка № 656 від 02.11.2020, що був оформлений та заставлений постачальником ТОВ "Алмейда Груп" на адресу покупця ТОВ "Поско Інтернешнл Україна" для сплати останнім 80% вартості партії товару за договором поставки № 271020-AГ від 27.10.2020 (підпункт 3.1.1. договору), відвантаженого в період з 01.11.2020 по 02.11.2020 для перевезення, в тому числі по залізничній накладній № 51463206

Кількість переданого відповідачу для перевезення вантажу (пшениця 2-го та 3-го класу), частина якого (3550 кг) була виявлена в недостачі з вини відповідача під час транспортування до пункту призначення, підтверджується паперовою копією електронної залізничної накладної № 51463206 від 01.11.2020 з відомістю вагонів та листом-реєстром вантажовідправника ТОВ "Алмейда Груп" № 0211/20 від 02.11.2020, надісланим на адресу покупця ТОВ "Поско Інтернешнл Україна" та вантажоодержувача ПрАТ "Миколаївський комбінат хлібопродуктів" за фактом відвантаження товару, в яких зазначено вагу нетто вантажу в кожному із залізничних вагонів.

У зв`язку з чим, позивачем відповідна нестача по накладній № 51463206 у вагоні № 95235453 розрахована наступним чином:

Вага завантаженого вантажу - 69,500 т;

Вага розвантаженого вантажу - 65,950 т;

Норма недостачі 0,5% - 0,348 т;

Вага недостачі вантажу з урахуванням норми недостачі 3, 202 т;

Вартість однієї тони вантажу (пшениці), в тому числі ПДВ - 8 550, 00 грн;

Вартість втраченого вантажу, в тому чисті ПДВ - 27 377, 10 грн.

69,500 т (загальна вага)*0,5%=0, 348 т (норма природної втрати).

3550 кг (недостача вантажу) - 348 кг (природна втрата) = 3,202 т (вага недостачі вантажу з урахуванням норми недостачі)

Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу (пункт 115 Статуту залізниць).

Рахунком на оплату № 656 від 02.11.2020, який ТОВ "Алмейда Груп" виставило покупцю ТОВ "Поско Інтернешнл Україна" для сплати 80% вартості партії товару, відвантаженого в період з 01.11.2020 по 02.11.2020, в тому числі по залізничній накладній № 51463206, у якому зазначена вага та вартість фактично відвантаженого на станції відправлення (переданого відповідачу для перевезення) вантажу

Таким чином, за розрахунком позивача, загальний розмір недостачі (вартість втраченого вантажу) у вагоні № 95235453 складає 27 377, 10 грн (3,202 т * 8 500 грн).

З вище наведеного та з урахуванням допустимої норми недостачі вантажу (0,5% від загальної ваги відвантаження) слідує, що з вини перевізника (відповідача), що не забезпечив збереження прийнятого до перевезення вантажу, під час транспортування у вагоні № 95235453 до пункту призначення допущено недостачу вантажу в кількості 3202 кг (3,202 т.) загальною вартістю 27377,10 грн.

Відповідно до п. 2.7. Роз`яснення Президії Вищого господарського суду України № 04-5/255 від 29.09.2008 згідно зі статтями 924 Цивільного кодексу України, 314 Господарського кодексу України та статтями 114, 115 Статуту залізниць України, залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку знижено його вартість. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії додаткової накладної. Вартість вантажу, що перевозиться з оголошеною вартістю, визначається у такому ж порядку (п. 4 Правил перевезення вантажів з оголошеною вартістю).

Статтею 131 Статуту залізниць України передбачено, що претензії, що виникли з приводу перевезення вантажів, заявляються залізниці призначення вантажу. Відповідно до положень статті 130 Статуту залізниць України право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів у разі нестачі вантажу має одержувач - за умови пред`явлення накладної, комерційного акту і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Частиною 1 статті 127 Статуту залізниць України встановлено, що залізниця несе матеріальну відповідальність за втрату, недостачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення багажу, вантажобагажу, а також за прострочення його доставки, якщо не доведе, що втрата, недостача, псування, пошкодження, прострочення відбулися не з її вини.

Згідно ч. 1-3 ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

Судом враховано, що згідно ст. 623 Цивільного кодексу України для застосування таких правових наслідків порушення зобов`язань як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини.

Відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення, звільняє боржника від відповідальності (виключає його відповідальність).

Отже, з огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме, протиправної поведінки відповідача, що виявилась у незбереженні вантажу, що перевозився у вагоні № 95235453, настання негативних наслідків такої поведінки (збитків) - недостача вантажу на загальну суму складає 27 377, 10 грн та відповідно причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою та завданими збитками.

Відтак, означене вище спростовує твердження відповідача стосовно відсутності вини залізниці у втраті вантажу.

Так, перевіривши правильність здійсненого позивачем нарахування завданих збитків вартості недостачі вантажу у вагоні № 95235453, судом встановлено, що останній розраховано згідно норм чинного законодавства та відповідно є обґрунтованим.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відтак, оскільки при перевезенні вантажу у вагоні № 95235453, залізницею не було дотримано вимог щодо збереження вантажу, прийнятого до перевезення, у зв`язку з чим наявна недостача вантажу на суму складає 27 377, 10 грн у вказаному вагоні та відповідно не надано доказів, які б у своїй сукупності дали б змогу дійти протилежного висновку, щодо відсутності завданих збитків, в той час, як позивачем підтверджено належними та допустимими засобами доказування понесення таких збитків, то за таких підстав суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача збитків в розмірі 27 377, 10 грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Алмейда Груп" - задовольнити.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, будинок 5; ідентифікаційний код 40075815) в особі регіональної філії "Одеська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19; ідентифікаційний код 40081200) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Алмейда Груп" (01042, м. Київ, вул. Іоанна Павла ІІ, буд. 20; ідентифікаційний код 34972142) збитки в розмірі 27 377 (двадцять сім тисяч триста сімдесят сім) грн 10 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 15.11.2021

Суддя Д.О. Баранов