ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 року м. ОдесаСправа № 916/666/21

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Колоколова С.І.

суддів: Головея В.М., Разюк Г.П.

секретар судового засідання: Глущенко Т.А.

за участю представників сторін:

від позивача - Сурікова І.А., ордер серія ВЕ № 1053520, від 10.11.21; Білецька О.В., довіреність № 03/16-79, від 25.10.21;

від відповідача - Турченко О.В., витяг з наказу № 139-к, від 10.11.2008.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району

на рішення Господарського суду Одеської області від „13 липня 2021р., повний текст якого складено та підписано „16 липня 2021р.

у справі № 916/666/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Миколаївська електропостачальна компанія

до Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району

про стягнення 1672638,36 грн., -

головуючий суддя Лічман Л.В.

місце прийняття рішення: Господарський суд Одеської області

Сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

В судовому засіданні 11.11.2021 згідно ст.233 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

В березні 2021р. Товариство з обмеженою відповідальністю ,,Миколаївська електропостачальна компанія звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району про стягнення заборгованості у розмірі 1672638,36 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначав про порушення відповідачем договірних зобов`язань щодо своєчасної та в повному обсязі оплати електричної енергії, спожитої у період з грудня 2020 по січень 2021 за договором про постачання електричної енергії споживачу № 13 від 22.05.2020 р.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 13.07.2021р. у справі №916/666/21 (суддя Лічман Л.В.) позов задоволено; стягнуто з Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Миколаївська електропостачальна компанія 1672638 грн 36 коп. заборгованості по активній електричній енергії; стягнуто з Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Миколаївська електропостачальна компанія 25089 грн 58 коп. судового збору.

Судом першої інстанції було встановлено, що поставка електричної енергії на суму понад обумовлену письмовим Договором не може вважатись здійсненою на виконання його умов (така поставка не входить в предмет цього правочину), тому позивач невірно кваліфікував спірні правовідносини, заявляючи до стягнення не оплачену відповідачем поставку, здійснену у грудні 2020 р. та січні 2021 р., як борг за Договором.

Разом з тим, суд дійшов висновку, що допущена позивачем помилка, враховуючи те, що підстави позову дозволяють суду самостійно здійснити належну правову оцінку відносин сторін, не позбавляє постачальника права, а споживача не звільняє від виконання обов`язку оплатити вартість фактично спожитої електричної енергії в сумі 1672638,36 грн, поставка якої відбувалась згідно досягнутих між контрагентами усних домовленостей.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції вважає, що позовні вимоги ТОВ ,, Миколаївська електропостачальна компанія , заявлені до Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району підлягають задоволенню та з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за спожиту електричну енергію в сумі 1672638,36 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Білгород-Дністровська квартирно-експлуатаційна частина району звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 13.07.2021 у справі №916/666/21; ухвалити нове рішення по справі №916/666/21 яким у задоволенні позову ТОВ ,,Миколаївська електропостачальна компанія до Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району про стягнення 1672638,36 грн. заборгованості по активні електричній енергії та 25 089,58 судового збору відмовити у повному обсязі.

Апелянт не погоджується з прийнятим рішенням господарського суду та вважає його незаконним та необґрунтованим, оскільки обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, є недоведеними, оскільки вони не ґрунтуються на вивчені специфіки діяльності відповідача, як суб`єкта господарської діяльності у Збройних силах, без урахування правового режиму майна відповідача згідно з чинним законодавством України.

Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог ст. 7 ГПК України щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, оскільки судом першої інстанції не враховані особливості діяльності відповідача визначені Законом України «Про господарську діяльність у Збройних силах України» від 21.09.1999 №1076-XIV.

На думку апелянта, суд фактично не з`ясував обставини, що мають значення для справи, а саме визначення обґрунтованого розрахунку сум, що стягуються чи оспорюють ся за відсутності договірних відносин, та за відсутності доказів у справі визнав встановленими обставини неможливості досудового врегулювання спору щодо майна, з приводу якого позивач до відповідача не звертався, чим усунувся від застосування правильних норм закону, що регулює спірні правовідносини.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.09.2021 клопотання Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району про поновлення строку на апеляційне оскарження задоволено; поновлено Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району строк на апеляційне оскарження; зупинено дію рішення Господарського суду Одеської області від 13.07.2021 року у справі № 96/666/21; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району на рішення Господарського суду Одеської області від „13 липня 2021р. у справі № 916/666/21; призначено розгляд апеляційної скарги Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району на 11 листопада 2021 року о 10:00 год.

20.09.2021 до Південно-західного апеляційного господарського суду від ТОВ ,, Миколаївська електропостачальна компанія надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому позивач просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги відповідача з підстав обґрунтованості рішення суду.

В судовому засіданні 11.11.21 представники учасникі справи підтримали свої доводи та заперечення щодо апеляційної скарги з мотивів, що викладені письмово.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Одеської області від 13.07.2021 року у справі №916/666/21 є правомірним та таким, що підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарським судом, 22.05.2020р. між Товариством з обмеженою відповідальністю ,,Миколаївська електропостачальна компанія (Постачальник) та Білгород-Дністровською квартирно-експлуатаційною частиною району (Споживач) укладено договір про постачання електричної енергії споживачу № 13 (Договір) за умовами якого Постачальник продає електричну енергію (активну) за кодом за ДК 021:20-5 електрична енергія (електрична енергія) Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, підключених до електричних мереж у точках приєднання згідно переліку (додаток 3), а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору (п.2.1 Договору).

Строк постачання електричної енергії з 01.06.2020 року до 31.12.2020 року (п.2.3 Договору).

Місце постачання електричної енергії м. Б-Дністровський та Одеська область (п.2.4 Договору).

Споживач розраховується з Постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до наступного механізму: на момент підписання Договору ціна (тариф) на постачання електричної енергії дорівнює ціні, з якою Постачальник переміг на торгах. В подальшому ціна (тариф) на постачання електричної енергії може змінюватися виключно за згодою сторін. Загальна вартість цього Договору на момент його укладення становить 3159108,93 грн з ПДВ. Замовник передбачає здійснювати оплату з Державного бюджету України в сумі 1437000,00 грн та з відновлення касових видатків в сумі 1722108,93 грн (п.5.1 Договору).

Спосіб визначення ціни (тарифу) електричної енергії зазначається в комерційній пропозиції Постачальника… (п.5.2 Договору).

Ціна електричної енергії має зазначатися Постачальником у рахунках про оплату електричної енергії за цим Договором, у т.ч. у разі її зміни (п.5.4 Договору).

Розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць (п.5.5 Договору).

Розрахунки Споживача за цим Договором здійснюються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання (далі спец рахунок). Оплата вартості електричної енергії за цим Договором здійснюється Споживачем виключно шляхом перерахування коштів на спецрахунок Постачальника(п.5.6 Договору).

Оплата рахунка Постачальника за цим Договором має бути здійснена Споживачем у строк, визначений у рахунку, який не може бути меншим 10 (десяти) робочих днів з моменту отримання його Споживачем, або протягом 10 (десяти) робочих днів від дати, зазначеної у комерційній пропозиції, щодо оплати рахунку, оформленого Споживачем (п.5.7 Договору).

Споживач має право, зокрема, вимагати від Постачальника пояснень щодо отриманих рахунків і у випадку незгоди з порядком розрахунків або розрахунковою сумою вимагати проведення звіряння розрахункових даних та/або оскаржувати їх в установленому цим Договором та чинним законодавством порядку (п.6.1 Договору).

Споживач зобов`язується, зокрема, забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами цього Договору (п.6.2 Договору).

Постачальник зобов`язується, зокрема, нараховувати і виставляти рахунки Споживачу за поставлену електричну енергію відповідно до вимог та у порядку, передбачених ПРРЕЕ та цим Договором (п.7.2 Договору).

Цей Договір укладається на строк, зазначений в комерційній пропозиції, яку обрав Споживач, та набирає чинності з моменту погодження (акцептування) Споживачем заяви-приєднання, яка є додатком 1 до цього Договору, та сплаченого рахунку (квитанції) Постачальника (п.13.1 Договору).

Додатком № 1 до Договору є Заява-приєднання від 22.05.2020 р., в якій, зокрема, містяться персоніфіковані дані Споживача, його реквізити та вказано про те, що постачання електричної енергії буде здійснюватися з 01.06.2020 р.

Додатком № 2 до Договору є Комерційна пропозиція, відповідно до п.1 якої ціна (тариф) електричної енергії за 1кВт*год з ПДВ за результатами проведеного аукціону складає 1,2 грн з ПДВ… Загальна вартість цього Договору становить 2632590,78 грн, крім того ПДВ 526518,15 грн, разом з ПДВ 3159108,93 грн.

Загальний обсяг постачання електричної енергії: 1842583 кВт*год (п.2 Комерційної пропозиції).

Спосіб оплати: по факту на підставі рахунку та акту приймання-передачі (п.4 Комерційної пропозиції).

Строк оплати рахунку за спожиту електричну енергію 10 робочих днів з дня отримання рахунків (п.5 Комерційної пропозиції).

Додатком № 3 до Договору є ,,Перелік точок комерційного обліку за об`єктами Споживача.

Додатковою угодою від 30.09.2020 р. № 2 до Договору, зокрема:

- викладено п.2 Комерційної пропозиції в наступній редакції: ,,Загальний обсяг постачання електричної енергії: 1602608 кВт*год;

- зменшено обсяги постачання електричної енергії на 2020 р. на 136706 кВт*год.

Додатковою угодою від 09.12.2020 р. № 4 до Договору, зокрема:

- викладено абз.1 п.1 Комерційної пропозиції в наступній редакції: ,,Ціна за 1кВт*год електричної енергії 2-го класу за цим договором становить 2,255036 грн з ПДВ. Загальна вартість цього Договору становить 2680708,47 грн, крім цього ПДВ 536141,69 грн, разом з ПДВ 3216850,16 грн…;

- викладено абз.2 п.5.1 Договору в наступній редакції: ,,Загальна вартість цього Договору становить 3216850 грн 16 коп. з ПДВ. Замовник передбачає здійснювати оплату з Державного бюджету України.

Додатковою угодою від 18.12.2020 р. № 5, зокрема: в п.1 сторони дійшли згоди продовжити дію Договору на строк достатній для проведення процедури закупівлі на початку 2021 року в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної в Договорі; в п.2 сторони дійшли згоди, що ця додаткова угода набирає чинності з моменту її підписання та діє до 01 квітня 2021 р.; в п.3 сторони визначили, що вартість цієї додаткової угоди складає 631821,00 грн, у т.ч. ПДВ 105305,50 грн.

Договір, додатки №№ 1-3, додаткові угоди №№ 1-5 до нього підписано уповноваженими представниками та скріплено печатками контрагентів.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ ,, Миколаївська електропостачальна компанія поставлено в грудні 2020 р. січні 2021 р. на об`єкт Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району активну електричну енергію, що не заперечується сторонами. Для оплати вартості електроенергії виставлено Білгород-Дністровській квартирно-експлуатаційній частині району рахунки від 11.01.2021 р. № 13/12/1, від 10.02.2021 р. № 13/1/1 шляхом їх надсилання на електронну адресу відповідача та засобами поштового зв`язку, що підтверджується роздрукованими з електронної пошти доказами надсилання та повідомленнями про вручення поштових відправлень з відмітками про їх отримання.

Згідно не підписаних відповідачем актів про прийняття-передавання товарної продукції від 31.12.2020 р., від 31.01.2021 р. та рахунків: за грудень 2020 р. слід оплатити 1289420,59 грн з ПДВ (обсяг споживання та транспортування 571795 кВт*год); за січень 2021 р. 1342919,16 грн з ПДВ (обсяг споживання та транспортування 595519 кВт*год). Всього Білгород-Дністровською квартирно-експлуатаційною частиною району спожито з урахуванням транспортування 1167314 кВт*год електроенергії. Вартість останньої складає 2632339,75 грн з ПДВ, з яких 959701,39 грн погашено, що підтверджується платіжними дорученнями від 17.12.2020 р. № 797 на суму 327880,39 грн, від 19.01.2021 р. № 12 на суму 631821,00 грн.

Відповідачем була проведена часткова оплата за електричну енергію спожиту у грудні 2020 в сумі 959 701,39 грн., що підтверджується платіжним дорученням №797 від 17.12.2020 та №12 від 19.01.2021 (а.с.30-31).

У зв`язку з несплатою рахунків за спожиту активну електроенергію, Товариство нарахувало відповідачу заборгованість у розмірі 1 672 638,36 грн.

Колегія суддів погоджується з правомірним та обґрунтованим висновком суду першої інстанції про задоволення заявлених Товариством позовних вимог, з огляду на таке.

Згідно із приписами ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст.530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Аналогічні положення містяться в ч.ч.1,7 ст.193 ГК України, в яких визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом; не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно із приписами ст.714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

В ч.1 ст.692 ЦК України закріплено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як встановлено обставинами справи, між сторонами спочатку виникли господарські зобов`язання, підставою яких є письмовий Договір. За ним ТОВ ,,Миколаївська електропостачальна компанія мало поставити товар (електричну енергію) на загальну суму 3848671,16 грн (загальна ціна згідно додаткової угоди від 09.12.2020 р. № 4 плюс 20%, передбачені додатковою угодою від 18.12.2020 р. № 5). Вказаний обсяг поставки виконано до грудня 2020 р. Після цього електрична енергія позивачем також поставлялась за ціною 2,255036 грн з ПДВ за 1кВт*год, погодженою в додатковій угоді від 09.12.2020 р. № 4, а відповідачем споживалась, однак не оплачувалась, що спричинило подачу позову у даній справі.

Колегія суддів погоджується з вірним висновком господарського суду, що поставка електричної енергії на суму понад обумовлену письмовим Договором не може вважатись здійсненою на виконання його умов (така поставка не входить в предмет цього правочину), тому позивач невірно кваліфікував спірні правовідносини, заявляючи до стягнення не оплачену відповідачем поставку, здійснену у січні 2021 р., як борг за Договором. Встановлення в додатковій угоді від 18.12.2020 р. № 5 строку її дії до 01 квітня 2021 р. не змінює висновок про поставку товару не на виконання Договору, оскільки обсяг поставок, тобто предмет угоди, за ним конкретно не визначений сторонами.

Разом з тим вищевказане не позбавляє постачальника права, а споживача не звільняє від виконання обов`язку оплатити вартість фактично спожитої електричної енергії в сумі 1672638,36 грн, поставка якої відбувалась згідно досягнутих між контрагентами усних домовленостей.

З огляду на викладене, а також враховуючи специфіку товару, що поставлявся, яка не дозволяє Білгород-Дністровській квартирно-експлуатаційній частині району повернути його ТОВ ,, Миколаївська електропостачальна компанія, обізнаність сторін про те, що ними вичерпано ліміт поставок, встановлений письмовим Договором, те, що жодна зі сторін не припинила співпрацю, а, отже, вони мали розуміти правові наслідки своєї поведінки (для позивача, наприклад, у вигляді неможливості посилатись на невиконання письмового Договору, а для відповідача на необхідність оплатити спожиті обсяги товару), колегія суддів вважає вірним висновок суду про задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі.

Посилання апелянта на те, що судом порушено вимоги ст. 7 ГПК України щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, оскільки судом першої інстанції не враховані особливості діяльності відповідача визначені Законом України «Про господарську діяльність у Збройних силах України» від 21.09.1999 №1076-XIV не приймаються колегією суддів до уваги, з огляду на наступне.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на як. вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Частиною 2 ст. 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Аналогічні положення містяться у ст. 617 Цивільного кодексу України.

Отже, відповідач як юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями за договором, і така відповідальність не може ставитися у залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб, в тому числі і від надходження бюджетних асигнувань.

Оскільки між сторонами виникли майнові відносини, які засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників, що регулюються актами цивільного законодавства України, то відсутність у відповідача необхідних коштів або взяття нею зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань не звільняє її від обов`язку виконати зобов`язання за спірним договором.

Інші доводи апеляційної скарги також жодним чином не спростовують висновків, до яких дійшла колегія суддів та не доводять неправильність чи незаконність рішення, прийнятого судом першої інстанції.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Суд ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Приймаючи дане рішення, суд відповідно до ст. 86 ГПК України оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Будь-яких підстав для скасування рішення Господарського суду Одеської області від 13.07.2021 по справі №916/666/21 за результатами його апеляційного перегляду колегією суддів не встановлено.

За вказаних обставин оскаржене рішення Господарського суду Одеської області від 13.07.2021 по справі №916/666/21 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга залишенню без задоволення із віднесенням витрат на оплату судового збору за подачу апеляційної скарги на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-286 ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Одеської області від 13.07.2021р. у справі №916/666/21 залишити без змін.

Відповідно до ст.284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом 20 днів, які обчислюються у відповідності до ст.288 ГПК України.

Повний текст постанови

складено та підписано

15.11.2021р.

Головуючий суддя С.І. Колоколов

Суддя В.М. Головей

Суддя Г.П. Разюк