РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.11.2021Справа № 910/9782/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Спичака О.М., за участю секретаря судового засідання Тарасюк І.М., розглянувши матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Промелектроніка»

до Державного підприємства «Завод 410 ЦА»

про стягнення 722277,81 грн.

Представники сторін:

від позивача: Севрук В.О.;

від відповідача: Яговдік С.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

16.06.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Промелектроніка» з вимогами до Державного підприємства «Завод 410 ЦА» про стягнення 722277,81 грн, з яких 572847,35 грн основного боргу, 44737,58 грн 3% річних та 104692,88 грн інфляційних втрат.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Договору №УМТЗ-18-251/2 купівлі-продажу від 31.07.2018 не здійснив оплату за товар, поставлений позивачем за Специфікацією №4 та Специфікацією №5, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 572847,35 грн. Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 44737,58 грн та інфляційні втрати у розмірі 104692,88 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.06.2021 відкрито провадження у справі №910/9782/21, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 21.07.2021, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

21.07.2021 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказав на те, що матеріали справи не містять доказів виконання позивачем умов договору належним чином та прийняття (отримання) товару відповідачем у кількості та якості відповідно до норм ст.ст. 673, 674 Цивільного кодексу України, в тому числі не надано документів, які передбачені авіаційними правилами та умовами договору, що підтверджують якість, комплектність та відповідність товару вимогам підприємства-виробника та доказів надходження таких документів покупцю.

Крім того, відповідач зазначив, що позивачем не надано суду доказів проведення відповідачем ВТК (внутрішнього технічного контролю) поставленого товару, у зв`язку з чим відсутні підстави оплачувати такий товар.

Також, відповідач зауважив, що кисневий вентиль КВ-2МС, який було поставлено позивачем за видатковою накладною №РН-0001998 від 01.10.2018 не був оприбуткований у зв`язку з браком, про що було складено акт невідповідності. Так як вказаний товар не пройшов внутрішній контроль, його було повернуто позивачу.

У підготовчому засіданні 21.07.2021 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та відкладення підготовчого засідання на 01.09.2021.

26.07.2021 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій заперечив щодо тверджень відповідача про повернення ним товару, поставленого за накладною №РН-0001998 від 01.10.2018. Крім того, позивач зазначив, що товар було поставлено ним належної якості, про що свідчить відсутність з боку відповідача будь-яких зауважень щодо товару, вимог щодо усунення недоліків товару. При цьому, відповідач не висував жодних вимог з приводу неотримання будь-яких супровідних документів до товару.

У підготовчому засіданні 01.09.2021 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення підготовчого засідання на 22.09.2021.

У підготовчому засіданні 22.09.2021 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про відкладення підготовчого засідання на 12.10.2021.

У підготовчому засіданні 12.10.2021 судом було постановлено протокольну ухвалу (без виходу до нарадчої кімнати) про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 03.11.2021.

Представник позивача у судовому засіданні 03.11.2021 надав усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 03.11.2021 надав усні пояснення по справі, проти задоволення позову заперечив.

У судовому засіданні 03.11.2021 судом було закінчено розгляд справи по суті та оголошено вступну і резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

31.07.2018 між Державним підприємством «Завод 410 ЦБА» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Промелектроніка» (продавець) укладено Договір №УМТЗ-18-251/2 купівлі-продажу, відповідно до умов якого продавець зобов`язується протягом строку дії договору поставити покупцю товари, зазначені у п. 1.3 цього договору, а покупець - прийняти і оплатити товари.

Поставка товарів здійснюється окремими партіями згідно з заявкою покупця, переданою факсимільним зв`язком або електронною поштою, у рамках Специфікації, які є невід`ємними частинами цього договору (п. 1.2 Договору №УМТЗ-18-251/2 купівлі-продажу від 31.07.2018).

Відповідно до п. 2.1 Договору №УМТЗ-18-251/2 купівлі-продажу від 31.07.2018 продавець повинен поставити покупцю товари, якість яких відповідає технічним умовам заводу-виробника, відповідним ГОСТам, характеристикам та вимогам держаних стандартів, встановленим для цієї групи товарів.

Відповідно до п. 2.2 Договору №УМТЗ-18-251/2 купівлі-продажу від 31.07.2018 продавець зобов`язаний на товари, які постачаються за цим договором, видати документ (паспорт, сертифікат якості, бірку, тощо з мокрою печаткою відділу технічного контролю (ВТК), підтверджуючий якість із посиланням на відповідні ГОСТи, ОСТи, ТУ, або інші, видаткову накладну, податкову накладну. В разі надання копій документів, що підтверджують якість та відповідність товару, продавець повинен завірити такі документи відповідним чином своєю печаткою та підписом керівника із зазначенням ПІБ, посади, дати встановлення підпису та написом «з оригіналом згідно».

У п. 3.1 Договору №УМТЗ-18-251/2 купівлі-продажу від 31.07.2018 зазначено, що загальна ціна договору на момент укладення становить 161198,82 грн.

Відповідно до п. 3.3 Договору №УМТЗ-18-251/2 купівлі-продажу від 31.07.2018 ціна договору може бути змінена за взаємною згодою сторін шляхом укладення додаткової угоди до договору.

Згідно з п. 5.3 Договору №УМТЗ-18-251/2 купівлі-продажу від 31.07.2018 умови поставки товарів буде вказано в кожній Специфікації окремо.

Відповідно до п. 5.5 Договору №УМТЗ-18-251/2 купівлі-продажу від 31.07.2018 продавець здійснює поставку кожної партії товару з додаванням необхідної документації на товар (податкова накладна, видаткова накладна, паспорт (сертифікат) якості виробника на товар).

Право власності на товар, а також ризики випадкової втрати або пошкодження товару переходять від продавця до покупця в момент передачі товару на склад покупця з підписанням відповідних супровідних документів (п. 5.6 Договору №УМТЗ-18-251/2 купівлі-продажу від 31.07.2018).

Відповідно до п. 10.1 Договору №УМТЗ-18-251/2 купівлі-продажу від 31.07.2018 цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2018, а в частині виконання зобов`язань - до повного виконання сторонами.

В подальшому між сторонами були укладені додаткові угоди, якими, зокрема, вносились зміни щодо ціни Договору №УМТЗ-18-251/2 купівлі-продажу від 31.07.2018.

Зокрема, 31.08.2018 було укладено Додаткову угоду №3, в якій сторони дійшли згоди встановити ціну договору у розмірі 923244,23 грн.

У п. 2 Додаткової угоди №3 від 31.08.2018 сторони погодили, що додаткова угода та Специфікація №4 набирають чинності з моменту підписання сторонами.

Крім того, 30.11.2018 між сторонами укладено Додаткову угоду №4, в якій сторони дійшли згоди встановити ціну договору у розмірі 1133930,37 грн.

Відповідно до п. 2 Додаткової угоди №4 від 30.11.2018 додаткова угода та Специфікація №5 набирають чинності з моменту підписання сторонами.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує на те, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Договору №УМТЗ-18-251/2 купівлі-продажу від 31.07.2018 не здійснив оплату за товар, поставлений позивачем за Специфікацією №4 та Специфікацією №5, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 572847,35 грн. Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 44737,58 грн та інфляційні втрати у розмірі 104692,88 грн.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач вказав на те, що матеріали справи не містять доказів виконання позивачем умов договору належним чином та прийняття (отримання) товару відповідачем у кількості та якості відповідно до норм ст.ст. 673, 674 Цивільного кодексу України, в тому числі не надано документів, які передбачені авіаційними правилами та умовами договору, що підтверджують якість, комплектність та відповідність товару вимогам підприємства-виробника та доказів надходження таких документів покупцю.

Крім того, відповідач зазначив, що позивачем не надано суду доказів проведення відповідачем ВТК (внутрішнього технічного контролю) поставленого товару, у зв`язку з чим відсутні підстави оплачувати такий товар. Також, відповідач зауважив, що кисневий вентиль КВ-2МС, який було поставлено позивачем за видатковою накладною №РН-0001998 від 01.10.2018 не був оприбуткований у зв`язку з браком, про що було складено акт невідповідності. Так як вказаний товар не пройшов внутрішній контроль, його було повернуто позивачу.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами Договору №УМТЗ-18-251/2 купівлі-продажу від 31.07.2018, суд дійшов висновку, що вказаний договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як вбачається з умов Договору №УМТЗ-18-251/2 купівлі-продажу від 31.07.2018, він є рамковим договором, тоді як конкретні умови поставки кожної окремої партії товару погоджуються/визначаються сторонами у Специфікаціях.

У Специфікації №4 від 31.08.2018 до Договору №УМТЗ-18-251/2 купівлі-продажу від 31.07.2018 сторони визначили найменування товару, що постачається позивачем, його кількість, ціну за одиницю товару та загальну вартість.

Умови поставки товару - СРТ, Нова Пошта, місце поставки - м. Київ, проспект В. Чорновола, 54. Умови оплати - 100% оплата проводиться після поставки та проходження вхідного контролю на Державному підприємстві «Завод 410 ЦА» з відстрочкою платежу 15 банківських днів.

У Специфікації №5 від 30.11.2018 до Договору №УМТЗ-18-251/2 купівлі-продажу від 31.07.2018 сторони визначили найменування товару, що постачається позивачем, його кількість, ціну за одиницю товару та загальну вартість.

Умови поставки товару - Нова Пошта, місце поставки - м. Київ, проспект В. Чорновола, 54. Умови оплати - 100% оплата проводиться після поставки та проходження вхідного контролю на Державному підприємстві «Завод 410 ЦА» з відстрочкою платежу 15 банківських днів.

Судом встановлено, що 29.11.2018 позивач поставив відповідачу товар на суму 95859,79 грн, що підтверджується видатковою накладною №РН-02319 від 29.11.2018; 05.12.2018 - товар на суму 52396,15 грн, що підтверджується видатковою накладною №РН-02348 від 05.12.2018; 12.12.2018 - товар на суму 43422,19 грн, що підтверджується видатковою накладною №РН-02400 від 12.12.2018; 07.12.2018 - товар на суму 19008,00 грн, що підтверджується видатковою накладною №РН-02385 від 07.12.2018; 01.10.2018 - товар на суму 61735,74 грн, що підтверджується видатковою накладною №Рн-0001997 від 01.10.2018; 25.09.2018 - товар на суму 39973,92 грн, що підтверджується видатковою накладною №РН-0001938 від 25.09.2018; 26.09.2018 - товар на суму 20244,37 грн, що підтверджується видатковою накладною №РН-0001965 від 26.09.2018; 01.10.2018 - товар на суму 12600,00 грн, що підтверджується видатковою накладною №РН-0001998 від 01.10.2018; 28.08.2018 - товар на суму 197719,20 грн, що підтверджується видатковою накладною №РН-0001736 від 28.08.2018; 25.09.2018 - товар на суму 29887,99 грн, що підтверджується видатковою накладною №РН-0001939 від 25.09.2018, що разом становить 572847,35 грн.

Вказані накладні підписані уповноваженими представниками сторін, та позивачем долучено до позовної заяви копії довіреностей на отримання матеріально-технічних цінностей, якими відповідачем було уповноважено своїх працівників та отримання товару, поставленого позивачем.

При цьому, відповідачем під час розгляду судом справи та у заявах по суті справи не заперечувався факт поставки позивачем товару та отримання його відповідачем за вище вказаними спірними видатковими накладними.

Як вбачається із Специфікації №4 та Специфікації №5 до Договору №УМТЗ-18-251/2 купівлі-продажу від 31.07.2018, умовами поставки є СРТ, Нова пошта згідно з Інкотермс-2010.

Згідно з правилами Інкотермс 2010 CPT (Carriage Paid To (... named place of destination) Фрахт/перевезення оплачені до (... назва місця призначення). Термін "фрахт/перевезення оплачено до" означає, що продавець доставить товар названому їм перевізнику. Крім цього, продавець зобов`язаний оплатити витрати, пов`язані із перевезенням товару до названого пункту призначення. Це означає, що покупець бере на себе всі ризики втрати чи пошкодження товару, як і інші витрати після передачі товару перевізнику. За змістом терміна СРТ на продавця покладається обов`язок з митного очищення товару для експорту. Цей термін може застосовуватися під час перевезення товару будь-яким видом транспорту, у тому числі під час змішаних перевезень.

Позивачем долучено до позовної заяви відповідні копії експрес-накладних ТОВ «Нова пошта» про пересилання на адресу відповідача продукції.

У ч. 2 ст. 664 Цивільного кодексу України зазначено, якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Отже, позивач, передавши товар перевізнику (TOB «Нова пошта»), фактично виконав обов`язок з поставки товару. При цьому відповідач не надав жодних доказів того, що за зазначеними позивачем експрес-накладними TOB «Нова пошта» відповідач отримав будь-який інший товар за іншим договором.

Відповідно до визначення термінів, що містяться в статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Частинами першою та другою статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Суд зазначає, що належні та допустимі докази, копії яких долучені позивачем до позовної заяви, а саме: видаткові накладні, експрес-накладні ТОВ «Нова пошта» та довіреності на отримання товару, підтверджують факт поставки позивачем та отримання відповідачем на умовах Договору №УМТЗ-18-251/2 купівлі-продажу від 31.07.2018 товару, який був погоджений сторонами у специфікаціях №4 та №5 до договору поставки.

У ст. 662 Цивільного кодексу України зазначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 666 Цивільного кодексу України, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання. Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Згідно з п. 2.1 Договору №УМТЗ-18-251/2 купівлі-продажу від 31.07.2018 продавець повинен поставити покупцю товари, якість яких відповідає технічним умовам (ТУ) заводу-виробника, відповідним ГОСТам, характеристикам та вимогам державних стандартів, встановленим для цієї групи товарів.

У п. 2.2 Договору №УМТЗ-18-251/2 купівлі-продажу від 31.07.2018 зазначено, що продавець зобов`язаний на товари, які постачаються за цим договором, видати документ (паспорт, сертифікат якості, бірку, тощо, з мокрою печаткою відділу технічного контролю (ВТК)), підтверджуючий якість із посиланням на відповідні ГОСТи, ОСТи, ТУ або інші, видаткову накладну. В разі надання копій документів, що підтверджують якість та відповідність товару, продавець повинен завірити такі документи відповідним чином: своєю печаткою та підписом керівника із зазначенням ПІБ, посади, дати встановлення підпису та написом «з оригіналом згідно».

Відповідно до п. 5.5 Договору №УМТЗ-18-251/2 купівлі-продажу від 31.07.2018 продавець здійснює поставку кожної партії товару з додаванням необхідної документації на товар (податкова накладна, видаткова накладна, паспорт (сертифікат) якості виробника на товар).

Враховуючи викладене, суд зазначає, що обов`язок продавця (позивача) передати відповідачу всі документи, які стосуються товару, одночасно з поставкою товару встановлений ст. 662 Цивільного кодексу України та умовами Договору №УМТЗ-18-251/2 купівлі-продажу від 31.07.2018 (п.п. 2.2, 5.5 договору).

При цьому, у випадку непередання позивачем (продавцем) документів, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром, відповідач мав право встановити розумний строк для їх передання та відмовитись від договору (якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк).

З огляду на відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів звернення відповідача до позивача щодо ненадання (надання не у повному обсязі) документів на товар від дати поставки товару, суд вважає необгрунтованими та недоведеними твердження відповідача стосовно того, що позивачем не були передані відповідачу всі документи, які повинні були передаватись позивачем одночасно з поставкою продукції.

Щодо доводів відповідача відносно того, що позивачем не надано суду доказів проведення відповідачем ВТК (внутрішнього технічного контролю) продукції, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 673 Цивільного кодексу України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу.

У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети (ч. 2 ст. 673 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 674 Цивільного кодексу України відповідність товару вимогам законодавства підтверджується способом та в порядку, встановленими законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч. 1 ст. 687 Цивільного кодексу України перевірка додержання продавцем умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару та інших умов здійснюється у випадках та в порядку, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Якщо нормативно-правовими актами встановлено вимоги щодо порядку перевірки кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару, порядок перевірки, визначений договором, має відповідати цим вимогам.

Згідно з п. 2.5 Договору №УМТЗ-18-251/2 купівлі-продажу від 31.07.2018 у випадку виявлення невідповідності товарів при прийманні або в період гарантійного строку вимогам, передбаченим п. 2.1 цього договору, або поставки не укомплектованого товару покупець направляє повідомлення продавцю про направлення уповноваженого представника для складання Акту рекламації. Продавець зобов`язаний направити свого уповноваженого представника протягом 3-х робочих днів з моменту отримання повідомлення.

У пункті 5.7 Договору №УМТЗ-18-251/2 купівлі-продажу від 31.07.2018 сторони встановили, що приймання товару за кількістю та якістю проводиться відповідачем відповідно до Інструкції від 15.06.195 № П-6 "О порядке прийомки продукции производственно-технического назначения и товаров народного потребления по количеству" та Інструкції від 25.04.1966 № П-7 "О порядке прийомки продукции производственно-технического назначения и товаров народного потребления по качеству" (далі - Інструкція П-7), затвердженими Держарбітражем, із наступними змінами та доповненнями.

Згідно з пунктом 16 Інструкції П-7 у разі виявлення невідповідності якості, комплектності, маркування вхідної продукції, тари або пакування вимогам стандартів, технічних умов, кресленням, зразкам (еталонам), договору або даним, зазначеним у маркуванні та у супровідних документах, на підтвердження якості продукції (пункт 14 цієї Інструкції П-7), отримувач призупиняє подальше приймання та складає акт, в якому зазначає кількість оглянутої продукції та характер виявлених під час приймання дефектів.

Отримувач зобов`язаний забезпечити зберігання продукції неналежної якості або некомплектної продукції в умовах, що запобігають погіршенню її якості та змішуванню з іншою однорідною продукцією. Отримувач також зобов`язаний викликати для участі у продовженні приймання продукції та складання двостороннього акта представника міжміського виробника (відправника), якщо це передбачено в Основних та Особливих умовах поставки, інших обов`язкових правилах або договорі.

У договорах можуть бути передбачені випадки, коли явка міжміського виробника (відправника) для участі у приманні продукції за якістю і комплектності та складанні акта є обов`язковими.

У разі поставки в межах одного міста виклик представника виробника (відправника) та його явка для участі у перевірці якості та комплектності продукції та складанні акта є обов`язковими.

У пунктах 18-20 Інструкції П-7 передбачено, що у повідомленні про виклик, направленому виробникові (відправнику), повинно бути зазначено, зокрема: а) найменування продукції, дата та номер рахунка-фактури або номер транспортного документа, якщо на момент виклику рахунок не отримано; б) основні недоліки, виявлені в продукції; в) час, на який призначено прийняття продукції за якістю або комплектністю (у межах визначеного для приймання строку); г) кількість продукції неналежної якості або некомплектної продукції.

Повідомлення про виклик представника виробника (відправника) повинно бути направлено (передано) йому телеграфом (телефоном) не пізніше 24 години, а стосовно швидкопсувної продукції - невідкладно після виявлення невідповідності якості, комплектності, маркування продукції, тари або пакування визначеним вимогам, якщо інші строки не встановлені в Основних та Особливих умовах поставки, інших обов`язкових для сторін правилах або договорі.

У разі неявки представника виробника (відправника) на виклик отримувача (покупця) у визначені строки та у випадку, коли виклик представника міжміського виробника (відправника) не є обов`язковим, перевірка якості продукції проводиться представником відповідної галузевої інспекції з якості продукції, а перевірка якості товару - експертом бюро товарних експертиз або представником відповідної інспекції з якості.

У разі відсутності відповідної інспекції з якості або бюро товарних експертиз у місці знаходження отримувача (покупця), у разі їх відмови направити представника або у разі неявки його на виклик отримувача (покупця) перевірка проводиться: а) за участю конкретного представника іншого підприємства (організації), направленого керівником або заступником керівника підприємства (організації), або б) за участю компетентного представника громадськості підприємства-отримувача, призначеного керівником підприємства із переліку осіб, затвердженого рішенням фабричного, заводського або місцевого комітету профсоюзу цього підприємства, або в) односторонньо підприємством-отримувачем, якщо виробник (відправник) надав згоду на одностороннє приймання продукції.

Згідно з пунктами 20, 30 Інструкції П-7 за наслідками приймання продукції за якістю та комплектністю за участю представників, зазначених у пунктах 19 та 20 цієї Інструкції, складається акт про фактичну якість та комплектність отриманої продукції. Акт має бути складено у день закінчення приймання продукції за якістю та комплектністю.

Акт повинен бути підписаний всіма особами, які брали участь у перевірці якості та комплектності продукції. Особа, не згодна зі змістом акта, зобов`язана підписати його із зауваженням про свою незгоду та викласти свою позицію.

В акті перед підписом осіб, які брали участь у прийманні, повинно бути зазначено, що ці особи попереджені про те, що вони несуть відповідальність за підписання акта, який містить дані про невідповідність дійсності.

Якщо між виробником (відправником) та отримувачем виникнуть розбіжності стосовно характеру виявлених дефектів і причин їх виникнення, для визначення якості продукції отримувач зобов`язаний запросити експерта бюро товарних експертиз, представника відповідної інспекції з якості або іншої компетентної організації.

З огляду на викладене та за умовами договору передбачено обов`язок відповідача у разі виявлення факту поставки позивачем неякісного товару обов`язково письмово викликати представника позивача для участі в прийманні такого товару (повідомлення про виклик має містити певний перелік відомостей), а у випадку якщо позивач не направить представника для участі у прийманні продукції за якістю, приймання продукції (товару) необхідно проводити за участю представника відповідної галузевої інспекції з якості продукції, або експерта бюро товарних експертиз, або представника відповідної інспекції з якості, і лише у випадку відсутності відповідної інспекції з якості, або бюро товарних експертиз в місці знаходження покупця, або у випадку відмови таких осіб направити представника, або у випадку неявки такого представника на виклик перевірка проводиться за участю компетентного представника іншого підприємства або компетентного представника громадськості.

Однак, доказів вчинення вище вказаних дій відповідачем суду не надано.

За таких обставин, суд вважає безпідставними доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву.

При цьому, відповідачем не обґрунтовано, що такі докази (докази проходження ВТК) повинні бути у позивача (продавця товару) оскільки проведення внутрішнього технічного контролю є обов`язком саме відповідача, а умовами договору не обумовлено, яким саме чином оформлюється результати проведення ВТК.

Матеріали справи не містять доказів вчинення відповідачем дій, які б свідчили про виявлення відповідачем при прийманні товару від позивача ознак невідповідності такого товару вимогам щодо якості (відповідно до Інструкції про прядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю) за наступними видатковими накладними: №РН-02319 від 29.11.2018 на суму 95859,79 грн, №РН-02348 від 05.12.2018 на суму 52396,15 грн, №РН-02400 від 12.12.2018 на суму 43422,19 грн, №РН-02385 від 07.12.2018 на суму 19008,00 грн, №РН-0001997 від 01.10.2018 на суму 61735,74 грн, №РН-0001938 від 25.09.2018 на суму 39973,92 грн, №РН-0001965 від 26.09.2018 на суму 20244,37 грн, №РН-0001736 від 28.08.2018 на суму 197719,20 грн, №РН-0001939 від 25.09.2018 на суму 29887,99 грн.

Водночас, у відзиві на позовну заяву відповідач зауважив, що кисневий вентиль КВ-2МС, який було поставлено позивачем за видатковою накладною №РН-0001998 від 01.10.2018 не був оприбуткований у зв`язку з браком, про що було складено акт невідповідності. Так як вказаний товар не пройшов внутрішній контроль, його було повернуто позивачу.

Відповідачем долучено до матеріалів справи копію Звіту про невідповідність товару при прийманні від 04.10.2018, в якому міститься інформація про те, що товар, який було поставлено за видатковою накладною №РН-0001998 від 01.10.2018, є непридатним та його слід повернути постачальнику.

З накладної №РН-0001998 від 01.10.2018 вбачається, що за нею поставлявся КВ-2МС кисневий вентиль у кількості 1 одиниці вартістю 12600,00 грн.

Як пояснив відповідач, вказаний товар було повернуто позивачу за накладною Нової Пошти №4255 від 24.10.2018 (копія накладної долучено відповідачем до матеріалів справи 21.07.2021, оригінал - 01.10.2021).

Судом у судовому засіданні 22.09.2021 було зобов`язано сторін надати відповідь щодо вказаного поштового відправлення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем 23.09.2021 було направлено до Нової пошти адвокатський запит з метою надання інформації, чи було отримано вказане відправлення позивачем та якій особі було воно вручене.

Втім, станом на дату розгляду справи у суді позивачем не надано суду відповіді на адвокатський запит.

За змістом положень статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №914/1131/18, від 26.02.2019 у справі №914/385/18, від 10.04.2019 у справі №904/6455/17, від 05.11.2019 у справі №915/641/18.

При цьому, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності.

Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2019 зі справи №902/761/18, від 20.08.2020 зі справи №914/1680/18).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Вимоги, як і заперечення на них, за загальним правилом обґрунтовуються певними обставинами та відповідними доказами, які підлягають дослідженню, зокрема, перевірці та аналізу. Все це має бути проаналізовано судом як у сукупності (в цілому), так і кожен доказ окремо, та відображено у судовому рішенні.

17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 № 132-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», яким було, зокрема внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України та змінено назву статті 79 Господарського процесуального кодексу України з «Достатність доказів» на нову - «Вірогідність доказів» та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування «вірогідність доказів».

Стандарт доказування «вірогідність доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

З огляду на викладене, оцінюючи надані сторонами справи докази в їх сукупності та керуючись принципом «вірогідність доказів», суд дійшов висновку, що оскільки сторони у Договорі №УМТЗ-18-251/2 купівлі-продажу від 31.07.2018 погодили, що поставка товару здійснюється відповідно до умов СРТ Нова Пошта (вручення товару перевізнику), то належними та допустимими доказами поставки/повернення товару є відповідні накладні Нової Пошти.

Так як відповідачем складено акт про невідповідність товару, поставленого позивачем за видатковою накладною №РН-0001998 від 01.10.2018, зазначено про необхідність його повернення позивачу та надано суду накладу Нової Пошти про надсилання товару на адресу позивача (що відповідно до умов договору є належним та допустимим доказом надсилання товару), суд оцінює надані відповідачем докази як такі, що є більш вірогідними на підтвердження викладених ним обставин щодо повернення позивачу товару, який був поставлений позивачем за накладною №РН-0001998 від 01.10.2018.

Вказаних обставин позивачем не спростовано, зокрема, не надано відповідних доказів, які б підтверджували, що за вказаною накладною Нової Пошти позивач не отримував товар, або отримав інший товар, відмінний від кисневого вентиля КВ-2МС на суму 12600,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги дати поставки позивачем товару за спірними видатковими накладними (крім накладної №РН-0001998 від 01.10.2018), суд дійшов висновку, що відповідач зобов`язаний був оплатити товар, отриманий від позивача за видатковою накладною №РН-02319 від 29.11.2018 на суму 95859,79 грн у строк до 20.12.2018, за видатковою накладною №РН-02348 від 05.12.2018 на суму 52396,15 грн - у строк до 27.12.2018, за видатковою накладною №РН-02400 від 12.12.2018 на суму 43422,19 грн - у строк до 04.01.2019, за видатковою накладною №РН-02385 від 07.12.2018 на суму 19008,00 грн - у строк до 29.12.2018, за видатковою накладною №РН-0001997 від 01.10.2018 на суму 61735,74 грн - у строк до 23.10.2018, за видатковою накладною №РН-0001938 від 25.09.2018 на суму 39973,92 грн - у строк до 17.10.20218, за видатковою накладною №РН-0001965 від 26.09.2018 на суму 20244,37 грн - у строк до 18.10.2018, за видатковою накладною №РН-0001736 від 28.08.2018 на суму 197719,20 грн - у строк до 18.09.2018, за видатковою накладною №РН-0001939 від 25.09.2018 на суму 29887,99 грн - у строк до 17.10.2018.

Доказів сплати грошових коштів у загальному розмірі 560247,35 грн станом на дату розгляду справи у суді відповідачем суду не надано.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Наявність та розмір заборгованості Державного підприємства «Завод 410 ЦА» за Договором №УМТЗ-18-251/2 купівлі-продажу від 31.07.2018 у сумі 560247,35 грн підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, у зв`язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Промелектроніка» в частині стягнення з Державного підприємства «Завод 410 ЦА» суми основного боргу у розмірі 572847,35 грн підлягають частковому задоволенню у розмірі 560247,35 грн.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 44737,58 грн та інфляційні втрати у розмірі 104692,88 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням унаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

Перевіривши розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, викладені позивачем у позовній заяві, суд дійшов висновку щодо їх обґрунтованості в частині нарахування 3% річних та інфляційних втрат за спірними видатковими накладними в межах заявленого позивачем періоду нарахування, окрім розрахунку щодо видаткової накладної №РН-0001998 від 01.10.2018.

Оскільки суд дійшов висновку щодо відсутності підстав стягувати з відповідача вартість товару, який був поставлений позивачем за видатковою накладною №РН-0001998 від 01.10.2018 на суму 12600,00 грн, так як товар (кисневий вентиль КВ-2МС) було повернуто відповідачем позивачу, також відсутні підстави нараховувати на вартість такого товару передбачені ст. 625 Цивільного кодексу України 3% річні та інфляційні втрати.

Отже, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Промелектроніка» в частині стягнення з Державного підприємства «Завод 410 ЦА» 3% річних у розмірі 44737,58 грн підлягають частковому задоволенню у розмірі 43742,35 грн.

Також, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Промелектроніка» в частині стягнення з Державного підприємства «Завод 410 ЦА» інфляційних втрат у розмірі 104692,88 грн підлягають частковому задоволенню у розмірі 102358,92 грн.

У позовній заяві позивач зазначив, що орієнтовний розрахунок адвокатських витрат становить 30000,00 грн. Детальний розрахунок і підтвердження понесення витрат на правову допомогу адвоката будуть подані позивачем пізніше.

26.07.2021 позивачем подано заяву про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 16000,00 грн та 11.10.2021 - заяву про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 6000,00 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Разом із тим, згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі статтею 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 цього Кодексу).

Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Суд зазначає, що у розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Разом із тим, у частині 5 наведеної норми Господарського процесуального кодексу України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У постанові Верховного Суду від 25.07.2019 у справі №904/66/18 зазначено, що у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України.

Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

01.02.2021 між адвокатським бюро «Сергія Жечева» (адвокатське бюро) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Промелектроніка» (клієнт) укладено Договір-доручення про надання правової допомоги, відповідно до умов якого адвокатське бюро надає клієнту правову допомогу у всіх справах, пов`язаних з захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних прав та законних інтересів.

Відповідно до п. 4.2 Договору гонорар адвоката погоджується за взаємною угодою сторін та оформлюється актом приймання-передачі наданої правової допомоги.

Загальна ціна цього договору визначається як сума вартості всієї правової допомоги, відповідно до підписаних сторонами Актів приймання-передачі наданої правової допомоги (п. 4.3 Договору).

Оплата послуг здійснюється за фактом їх надання на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі наданої правової допомоги протягом 30-ти днів з дня підписання акту приймання-передачі правової допомоги або сплачується клієнтом наперед (п. 4.4 Договору).

01.02.2021 між сторонами укладено Додаткову угоду №1, в якій сторони погодили, що вартість послуг з підготовки претензії становить 3000,00 грн (за 1 документ), підготовка позовної заяви, відповіді на відзив, відзиву, заперечень, зустрічний позов, апеляційна скарга, касаційна скарга - 5000,00 грн (за 1 документ), підготовка інших процесуальних документів - 1500,00 грн (за 1 документ), підготовка додатків до позовної заяви та інших клопотань, заяв, скарг - 800,00 грн (за 1 годину), участь та представництво адвоката інтересів клієнта у судовому засіданні - 3000,00 грн у місті Запоріжжя та 4000,00 грн поза містом Запоріжжя (за 1 засідання).

21.07.2021 між сторонами було складено Акт №ОУ-0000117 приймання-передачі, в якому сторонами погоджено, що за підготовку позовної заяви у справі №910/9782/21 вартість послуг становить 5000,00 грн; за підготовку відповіді на відзив - 5000,00 грн; участь адвоката у судовому засіданні 21.07.2021 - 3000,00 грн; участь представника у судовому засіданні 01.09.2021 - 3000,00 грн.

Аналогічний розрахунок наведений у Додатку №1 до вказаного Акту (Розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу).

На підставі виставленого адвокатським об`єднанням рахунку №СФ-0000117 від 21.07.2021 позивач 21.07.2021 сплатив на користь адвокатського бюро грошові кошти у розмірі 16000,00 грн.

Крім того, 23.09.2021 між сторонами складено Акт №ОУ-0000155 приймання-передачі, в якому сторони погодили, що за участь адвоката у судовому засіданні 22.09.2021 підлягає сплаті винагорода у сумі 3000,00 грн, за участь у судовому засіданні 12.10.2021 - винагорода у розмірі 3000,00 грн.

На підставі виставленого адвокатським об`єднанням рахунку №СФ-0000155 від 23.09.2021 позивач 23.09.2021 сплатив на користь адвокатського бюро грошові кошти у розмірі 6000,00 грн.

Таким чином, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується понесення позивачем витрат на правову допомогу адвоката у даній справі на суму 22000,00 грн.

Відповідачем не було подано заяви про зменшення розміру адвокатських витрат.

Як зазначено у ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на висновок суду про часткове задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Промелектроніка», на користь позивача з відповідача підлягають стягненню витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 21514,81 грн.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства «Завод 410 ЦА» (03151, м. Київ, проспект Повітрофлотський, буд. 94; ідентифікаційний код: 01128297) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Промелектроніка» (69002, Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул. Грязнова, буд. 4-А; ідентифікаційний код: 24510970) суму основного боргу у розмірі 560247 (п`ятсот шістдесят тисяч двісті сорок сім) грн 35 коп., 3% річних у розмірі 43742 (сорок три тисячі сімсот сорок дві) грн 35 коп., інфляційні втрати у розмірі 102358 (сто дві тисячі триста п`ятдесят вісім) грн 92 коп., судовий збір у розмірі 10595 (десять тисяч п`ятсот дев`яносто п`ять) грн 23 коп. та витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 21514 (двадцять одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) грн 81 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 256 та ст. 257 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено та підписано 15.11.2021.

Суддя О.М. Спичак