ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" листопада 2021 р. Справа№ 910/10529/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Корсака В.А.

Попікової О.В.

за участю:

секретаря судового засідання Звершховської І.А.,

представників сторін:

від позивача: Овчарук О.О.,

від відповідача: Комісар С.П.,

від третьої особи: Мельник О.В.,

розглянувши апеляційну скаргу

Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2021 (повний текст складено 05.07.2021)

у справі № 910/10529/20 (суддя Ягічева Н.І.)

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Акціонерне товариство "Київгаз",

про стягнення 18 758 546,33 грн, -

в с т а н о в и в :

Короткий зміст і підстави позовних вимог.

У липні 2020 Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - АТ «НАК «Нафтогаз України») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою, у якій просило стягнути з Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (далі - КП виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго») 11 467,96 грн - пені, 2 248,62 грн - 3% річних та 18 744 829,75 грн - збитків.

В обґрунтування заявлених вимог АТ «НАК «Нафтогаз України» посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язання за договором природного газу №2755/18-БО-41 від 12.10.2018 щодо своєчасної оплати поставленого природного газу та відповідності фактично спожитих обсягів природного газу замовленим обсягам.

Зокрема, звертаючись з вимогою про стягнення збитків, АТ «НАК «Нафтогаз України» вказує, що відповідач порушив умови договору в частині фактичного споживання природного газу в межах різниці у 5% від замовленого обсягу газу на відповідний період, у зв`язку з чим на підставі п. п. 3.13 та 5.7 договору позивач здійснив нарахування збитків у загальному розмірі 18 744 829,75 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.06.2021 позов задоволено частково.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені та 3% річних, суд дійшов висновку про його арифметичну правильність та відповідність приписам чинного законодавства, у зв`язку з чим дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог у відповідній частині.

Розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру пені та розміру штрафних санкцій, а також 3% річних до рівня завданих позивачу збитків, суд вказав, що не вбачає винятковості обставин для зменшення розміру процентів річних, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у повному обсязі.

Оскільки позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження факту понесення ним збитків у заявленому до стягнення розмірі внаслідок порушення відповідачем своїх зобов`язань за договором суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись рішенням Господарського суду міста Києва від 09.06.2021, АТ «НАК «Нафтогаз України» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення збитків у розмірі 18 744 829,75 грн та прийняти в цій частині нове рішення, яким вказані вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги АТ «НАК «Нафтогаз України» посилається на порушення господарським судом першої інстанції норм матеріального (ст. 22 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 236, 238 ГПК України) права, вважає, що оскаржуване рішення прийнято без дослідження усіх істотних обставин справи.

На думку скаржника, суд помилково застосував при вирішенні спору ст. 22 ЦК України, оскільки мав застосувати положення Закону України «Про ринок природного газу». Скаржник вважає, що незалежно від того, що загальні правила відшкодування збитків викладені у положеннях ЦК України та ГК України, порядок відшкодування збитків, завданих суб`єктам ринку природного газу у правовідносинах між постачальниками та споживачами природного газу імперативно регулюються Правилами постачання природного газу, застосування яких є обов`язковим до даного виду правовідносин.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Не погодившись з рішенням Господарського суду міста Києва від 09.06.2021, КП виконавчого органу Київради (КМДА) "Київтеплоенерго" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просило оскаржуване рішення скасувати в частині стягнення з нього на користь АТ «НАК «Нафтогаз» пені та 3% річних.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.08.2021 та протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.08.2021 апеляційну скаргу передано колегії суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Корсак В.А., Мартюк А.І.

Ухвалою від 16.08.2021 апеляційну скаргу КП виконавчого органу Київради (КМДА) "Київтеплоенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2021 у справі №910/10529/20 залишено без руху.

Також, не погоджуючись рішенням господарського суду першої інстанції, АТ «НАК «Нафтогаз України» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою.

Згідно з протоколом передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді доповідачу) (складу суду) від 11.08.2021 апеляційну скаргу передано колегії суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Корсак В.А., Мартюк А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.08.2021 поновлено АТ "НАК "Нафтогаз України" пропущений строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ «НАК "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2021 у справі № 910/10529/20. Розгляд справи призначено на 19.10.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.09.2021 прийнято заяву КП виконавчого органу Київради (КМДА) "Київтеплоенерго" про відкликання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2021 у справі №910/10529/20. Апеляційну скаргу КП виконавчого органу Київради (КМДА) "Київтеплоенерго" про відкликання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2021 у справі № 910/10529/20 з доданими до неї документами повернуто скаржнику. Повернуто з Державного бюджету України на користь КП виконавчого органу Київради (КМДА) "Київтеплоенерго" судовий збір.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.10.2021 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Корсак В.А., Ходаківська І.П. (у зв`язку з лікарняним судді Мартюк А.І.).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.10.2021 прийнято апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2021 у справі № 910/10529/20 до провадження у колегією суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Корсак В.А., Ходаківська І.П.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.11.2021 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Корсак В.А., Попікова О.В. (у зв`язку з відпусткою судді Ходаківської І.П.).

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.11.2021 прийнято апеляційну скаргу АТ «НАК "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2021 у справі № 910/10529/20 до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Корсак В.А., Попікова О.В.

Позиції учасників справи.

КП виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» надало відзив на апеляційну скаргу АТ «НАК «Нафтогаз України», у якому проти її доводів заперечує, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині - без змін як законне та обґрунтоване.

КП виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» подало клопотання про забезпечення єдності правозастосування та врахування правових висновків Верховного Суду, у яких вказало висновки Верховного Суду у спорах з подібних правовідносин та просило відмовити у задоволенні поданої АТ «НАК «Нафтогаз України» апеляційної скарги.

КП виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» звернулось з клопотанням про закриття провадження у справі (до якого в подальшому подало доповнення), у якому просить закрити провадження у справі в частині вимог про стягнення пені, та 3% річних у зв`язку з відсутністю предмета спору.

АТ «НАК «Нафтогаз України» надало заперечення на заяву КП виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» про закриття апеляційного провадження, у якому просить у задоволенні вказаного клопотання відмовити.

АТ «НАК «Нафтогаз України» надало пояснення, у якому, враховуючи доводи та висновки місцевого господарського суду про відхилення вимог позову в оскаржуваній частині, навело додаткове обґрунтування апеляційної скарги та просило врахувати ці пояснення під час розгляду справи.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно зі ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів відзначає, що АТ «НАК «Нафтогаз України» у поданій апеляційній скарзі просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2021 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення збитків у розмірі 18 744 829,75 грн, в іншій частині вказане рішення не оскаржується.

Щодо поданого КП виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» клопотання про закриття провадження у справі (з доповненням), у якому заявник просить закрити провадження у справі в частині вимог про стягнення пені, та 3% річних у зв`язку з відсутністю предмета спору, апеляційний суд відзначає таке. Клопотання мотивоване тим, що 29.08.2021, тобто після прийняття місцевим судом рішення у справі від 09.06.2021, набрав чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» від 14.07.2021, відповідно до якого зазначені вище платежі (санкції) підлягають списанню з відповідача. Колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні цього клопотання, оскільки, по-перше, ухвалення після рішення суду нового нормативного акта, який в інший спосіб регулює спірні правовідносини, не може бути підставою для скасування (зміни) судового рішення у відповідній частині, оскільки таке рішення приймалось з урахуванням законодавства, чинного на момент прийняття, і, по-друге, рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2021 в зазначеній частині не оскаржується та не є предметом апеляційного провадження. При цьому КП виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго», як зазначалось вище, відкликало свою апеляційну скаргу, якою оскаржувало рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2021 в частині задоволення вимог про стягнення пені та 3% річних.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.

12.10.2018 ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (нова назва - АТ " НАК "Нафтогаз України") (далі - постачальник) та Комунальне підприємств виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (далі - споживач) уклали договір постачання природного газу №2755/18-БО-41 (далі - договір), за умовами пункту 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.

Згідно з п. 1.2 договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями.

До вказаного договору неодноразово вносилися зміни шляхом укладення між сторонами додаткових угод.

Відповідно до п. 2.1 договору у редакції додаткової угоди №4 від 28.11.2018 постачальник передає споживачу у березні 2019 року замовлений обсяг природного газу в кількості 11,691 тис. куб. м.

Згідно з п. 2.5 договору у редакції додаткової угоди №4 від 28.11.2018 допускається відхилення обсягу використання природного газу від замовленого обсягу протягом відповідного розрахункового періоду в розмірі +/- 5 відсотків від зазначеного у п. 2.1 обсягу без підписання додаткової угоди.

В подальшому зміни до п. 2.5 договору у редакції додаткової угоди №4 від 28.11.2018 не вносились.

Згідно з п. 2.1 договору у редакції додаткової угоди №7 від 19.04.2019 постачальник передає споживачу у квітні 2019 року замовлений обсяг природного газу в кількості 1 704,000 тис. куб. м.

За умовами п. 2.1 договору у редакції додаткової угоди №13 від 27.06.2019 постачальник передає споживачу у червні 2019 року замовлений обсяг природного газу в кількості 658,200 тис. куб. м.

Відповідно до п. 5.1 договору у редакції додаткової угоди №4 до договору від 28.11.2018 оплата за газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Згідно з пп. 2) п. 5.3 договору у редакції додаткової угоди №4 до договору від 28.11.2018 в будь-якому випадку споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до п. 5.1 цього договору.

За умовами п. 6.1 договору у редакції додатковій угоди №4 до договору від 28.11.2018 споживач зобов`язаний, зокрема, своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та порядку, що передбачені цим договором.

За невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором. У разі прострочення споживачем оплати згідно п. п. 5.1, 5.6 договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення (п. п. 7.1, 7.2 договору у редакції додаткової угоди №4 до договору від 28.11.2018).

Пунктом 3.13 договору у редакції додаткової угоди №4 до договору від 28.11.2018, передбачено, що якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг використаного споживачем природного газу більше ніж на 5% відрізняється від замовленого обсягу газу на відповідний період, споживач зобов`язаний відшкодувати постачальнику збитки в порядку, визначеному п. 5.7 цього договору.

При цьому: розмір збитків визначається наступним чином:

якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде менший від замовленого обсягу природного газу, споживач зобов`язаний відшкодувати постачальнику збитки у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості невикористаного обсягу газу за звітний (розрахунковий) період (п. 3.13.1 договору);

якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде перевищувати замовлений обсяг природного газу на цей період, споживач зобов`язаний відшкодувати збитки за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, що розраховується за формулою: В = (Vф - п) х Ц х К, де Vф - об`єм (обсяг) природного газу, який фактично поставлений постачальником споживачу протягом розрахункового періоду за цим договором відповідно до акта приймання-передачі природного газу; Vп - замовлений обсяг природного газу на розрахунковий період, зазначений а пункті 2.1. цього договору; Ц - ціна природного газу за цим договором; К - коефіцієнт, який дорівнює 0,5 (п. 3.13.2 договору).

Відшкодування постачальнику вартості збитків, розрахованих відповідно до умов пункту 3.13 цього договору, здійснюється наступним чином: постачальник на підставі даних, зазначених в акті приймання-передачі (якщо споживач порушив п. 3.9 цього договору та не надав акт приймання-передачі, використання газу за відповідний період приймається 0 куб. м) замовлених обсягів, визначених п. 2.1 цього договору, розраховує збитки відповідно до пп. пп. 3.13.1 або 3.13.2 п. 3.13 цього договору; постачальник після 15 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, надає споживачу акт-претензію щодо відшкодування збитків та розрахунок збитків; споживач протягом 20 (двадцяти) робочих днів з моменту отримання акта-претензії зобов`язаний відшкодувати постачальнику вартість збитків на рахунок, визначений в акті-претензії. У разі якщо протягом зазначеного періоду споживач не відшкодував (не повністю відшкодував) постачальнику збитки, споживач несе відповідальність перед постачальником на загальних умовах, визначених цим договором та чинним законодавством України (п. 5.7 договору у редакції додаткової угоди №4 до договору від 28.11.2018).

Пунктом 7.2 договору у редакції додаткової угоди №4 до договору від 28.11.2018 сторони погодили, що у разі прострочення споживачем оплати згідно з п. п. 5.1, 5.6 договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою і діє в частині постачання природного газу до 30.09.2019 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 11.1 договору у редакції додаткової угоди №9 до договору від 22.05.2019).

У квітні 2019 року позивач надав, а відповідач прийняв у власність природний газ на загальну суму 37 537 408,71 грн (акт приймання-передачі природного газу від 30.04.2019 на суму 37 538 408,71 грн, складений та підписаний без заперечень відповідачем як споживачем та НАК "Нафтогаз України" як постачальником).

Претензій та/або повідомлення про порушення позивачем умов договору з боку споживача у спірний період відсутні.

Відповідач здійснив остаточний розрахунок за спожитий природний газ у квітні 2019 року 06.06.2019 (довідка АТ «НАК «Нафтогаз України»: "Операції по договір "2755/18-БО-41", підприємство "Київтеплоенерго КП ВО Київради (КМДА)" з 01-10-2018 по 31-03-2020, валюта Гривня України", банківська виписка).

Позивач вказує, що оскільки відповідно до п. 2.1 договору у редакції додаткової угоди №4 від 28.11.2018 постачальник передає споживачу у березні 2019 року замовлений обсяг природного газу в кількості 11,691 тис. куб. м, а фактичний розмір спожитого природного газу становив 13 299,365 тис. куб. м згідно з актом приймання-передачі від 31.03.2019, відповідач в березні 2019 року фактично спожив природний газ в обсязі більшому на 1 608,365 тис. куб. м, ніж було узгоджено сторонами, про що позивач склав акт-претензію за вих. №26-1256-19 від 16.05.2019.

Оскільки відповідно до п. 2.1 договору у редакції додаткової угоди №7 від 19.04.2019 постачальник передає споживачу у квітні 2019 року замовлений обсяг природного газу в кількості 1 704,000 тис. куб. м, а фактичний розмір спожитого природного газу становив 5 016,752 тис. куб. м згідно з актом приймання-передачі від 30.04.2019, відповідач в квітні 2019 року фактично спожив природний газ в обсязі більшому на 3 312,752 тис. куб. м, ніж було узгоджено сторонами, про що позивач склав акт-претензію за вих. №26-1988-19 від 11.05.2019.

Оскільки відповідно до п. 2.1 договору у редакції додаткової угоди №13 від 27.06.2019 постачальник передає споживачу у червні 2019 року замовлений обсяг природного газу в кількості 658,200 тис. куб. м, а фактичний розмір спожитого природного газу становив 758,259 тис. куб. м згідно з актом приймання-передачі від 31.06.2019, відповідач в червні 2019 року фактично спожив природний газ в обсязі більшому на 100,059 тис. куб. м, ніж було узгоджено сторонами, про що позивач склав акт-претензію за вих. №26-4378-19 від 28.11.2019.

Звертаючись з позовом у цій справі, АТ «НАК «Нафтогаз України» вказує, що відповідач, в порушення взятого на себе договором зобов`язання, розрахунки за отриманий природний газ здійснював несвоєчасно, у зв`язку з чим АТ «НАК «Нафтогаз України» здійснило нарахування пені у розмірі 11 467,96 грн та 3% річних у розмірі 2 248,62 грн. Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору в частині відповідності використаного споживачем природного газу замовленим обсягам позивач заявив до стягнення з відповідача 18 744 829,75 грн збитків, розрахованих на підставі п. 3.13 договору.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Частиною 1 ст. 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

За визначенням ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. ст. 6, 627, 628 ЦК України).

Частинами 1, 2 ст. 180 ГК України у свою чергу встановлено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів (ч. 1 ст. 181 ГК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України та ст. 173 ГК України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За визначенням ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України, яка кореспондуються зі ст. 193 ГК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Закон України "Про ринок природного газу" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначає правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу, а також здатного до інтеграції з ринками природного газу держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у тому числі шляхом створення регіональних ринків природного газу.

Згідно зі ст. 2 вказаного закону правову основу ринку природного газу становлять Конституція України, цей Закон, закони України "Про трубопровідний транспорт", "Про природні монополії", "Про нафту і газ", "Про енергозбереження", "Про угоди про розподіл продукції", "Про захист економічної конкуренції", "Про газ (метан) вугільних родовищ", "Про охорону навколишнього природного середовища", міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та інші акти законодавства України.

Пунктом 6 ч. 5 ст. 12 Закону України "Про ринок природного газу" встановлено, що договір постачання повинен містити таку істотну умову як порядок відшкодування та визначення розміру збитків, завданих внаслідок порушення договору постачання.

Правила постачання природного газу (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у розділі VI встановлюють порядок відшкодування збитків та вирішення спорів.

Відшкодування збитків споживачем, що не є побутовим, постачальнику здійснюється таким чином та в таких випадках:

1) якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) споживання природного газу, що закуплений постачальником за договором постачання природного газу, буде менший від підтвердженого обсягу природного газу (за умови, що підтверджений обсяг відповідав замовленому споживачем), постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків у розмірі не більше подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний період;

2) якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) постачання природного газу споживачу його постачальником буде перевищувати підтверджений обсяг природного газу на цей період, постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, що розраховується за наведеною у цих правих формулою.

У договорі постачання між постачальником та споживачем, що не є побутовим, може встановлюватись допустима величина відхилення від підтверджених обсягів природного газу, в межах якої не здійснюються заходи, визначені п. 1 цього розділу.

За результатами виявлених порушень представником постачальника складається акт-претензія, який оформлюється з урахуванням таких вимог:

1) форма акта-претензії є довільною;

2) при порушенні, зазначеному в пп. 3 п. 1 цього розділу, акт-претензія складається представниками постачальника після пред`явлення ними відповідних посвідчень у присутності уповноваженого представника споживача (власника або наймача) і скріплюється їхніми підписами. У разі відмови споживача від підписання акта-претензії про це зазначається в акті-претензії. Акт-претензія щодо відмови споживача у доступі до території об`єкта споживача вважається дійсним, якщо його підписали представник постачальника та одна незаінтересована особа за умови посвідчення їх осіб або три представники постачальника. У разі відмови споживача від підписання акта-претензії про це робиться відмітка в обох примірниках цього акта, і другий його примірник надсилається споживачеві реєстрованим поштовим відправленням.

Акт-претензія, у якому зазначаються підстави та розмір нарахованих збитків, складається в двох примірниках, один з яких надсилається (надається) споживачу (з позначкою про вручення), а споживач зобов`язаний протягом двадцяти робочих днів з моменту його отримання відшкодувати постачальнику завдані збитки або написати мотивовану відмову від їх повного або часткового відшкодування.

У випадку нереагування у встановлений строк на акт-претензію або невідшкодування завданих збитків постачальник має право звернутись до суду.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Стаття 623 ЦК України конкретизує положення по відшкодуванню збитків, завданих порушенням зобов`язання. Так, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Стаття 22 ЦК України дає загальне для цивільного законодавства (як договірного так і деліктного зобов`язання) визначення збитків. Так, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією з форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст. 22 ЦК України, оскільки ч. 1 цієї статті визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Визначення поняття збитків наводиться також у ч. 2 ст. 224 ГК України, відповідно до якої під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Стаття 225 ГК України конкретизує, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Отже, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин і яке виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.

Реальні збитки - це втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Упущена вигода - це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується.

Як встановлено вище, за умовами п. 2.1 договору у редакції у додаткової угоди №4 від 28.11.2018 постачальник передає споживачу у березні 2019 року замовлений обсяг природного газу в кількості 11,691 тис. куб. м; фактичний розмір спожитого природного газу становив 13 299,365 тис. куб. м, відповідач у березні 2019 року фактично спожив природний газ, в обсязі більшому на 1 608,365 тис. куб. м, ніж було узгоджено сторонами.

Згідно з п. 2.1 договору у редакції додаткової угоди №7 від 19.04.2019 постачальник передає споживачу у квітні 2019 року замовлений обсяг природного газу в кількості 1 704,000 тис. куб. м, фактичний розмір спожитого природного газу становив 5 016,752 тис. куб. м; відповідач у квітні 2019 року фактично спожив природний газ в обсязі більшому на 3 312,752 тис. куб. м, ніж було узгоджено сторонами.

За умовами п. 2.1 договору у редакції додаткової угоди №13 від 27.06.2019 постачальник передає споживачу у червні 2019 року замовлений обсяг природного газу в кількості 658,200 тис. куб. м, фактичний розмір спожитого природного газу становив 758,259 тис. куб. м; відповідач в червні 2019 року фактично спожив природний газ в обсязі більшому на 100,059 тис. куб. м, ніж було узгоджено сторонами.

Позивач вважає, що вказані обставини є підставою для стягнення з відповідача збитків у загальному розмірі 18 744 829,75 грн на підставі п. п. 3.13 та 5.7 договору.

Відповідно до положень ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. ст. 73, 76 ГПК України).

З викладеного слідує, що положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку господарського судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. При цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (зазначена позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 31.08.2020 у справі №922/3582/19).

Суд зауважує, що одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності.

Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.11.2019 зі справи № 902/761/18).

Таким чином, позивач, стверджуючи про існування певної обставини, подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази. Про перевагу однієї позиції на іншою суд і виносить власне рішення (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.10.2019 зі справи № 917/1307/18).

Отже, під час судового провадження суд оцінює подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, і, оскільки оптимальним стандартом доказування є аргументи, викладені сторонами, через призму наданих доказів суд приймає рішення (зазначеної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 20.08.2020 у справі № 914/1680/18).

АТ «НАК «Нафтогаз України» належних та допустимих доказів на підтвердження факту понесення ним збитків (реальних чи упущеної вигоди), спричинених порушенням відповідачем неналежним виконанням зобов`язань за договором №2755/18-БО-41 від 12.10.2018, не надало.

Сам лише факт порушення відповідачем своїх зобов`язань за договором в частині відповідності фактичного обсягу спожитого природного газу в межах різниці у 5% від замовленого обсягу газу на відповідний період, в тому числі за умови погодження у договорі формули їх розрахунку, не може бути підставою для примусового стягнення з відповідача таких збитків за відсутності доказів їх фактичного понесення позивачем.

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог АТ «НАК «Нафтогаз України» про стягнення збитків.

Щодо доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає, що умови укладеного сторонами договору та Правила постачання природного газу передбачають можливість відшкодування збитків позивачем. Проте наявність такого права не вказує на можливість автоматичного/безумовного стягнення зазначених сум збитків, оскільки вказане право на стягнення збитків зі споживача не звільняє постачальника (позивача) від обов`язку доведення наявності таких збитків та їх розміру належними та допустимими доказами у порядку, передбаченому ГПК України (зазначеної позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 21.09.2021 у справі №904/6992/20, від 25.08.2021 у справі №911/3215/20, від 21.09.2021 у справі №904/6992/20, від 26.10.2021 у справі №904/6985/20, від 26.10.2021 у справі №6986/20 та ін.).

Водночас у справі, що розглядається, позивач не надав належних та допустимих доказів понесення ним збитків (реальних чи упущеної вигоди), спричинених неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором; не довів наявності причинно-наслідкового зв`язку між наявністю факту більшого обсягу споживання відповідачем природного газу, ніж погоджений, і понесеними у зв`язку з цим збитками; у матеріалах справи відсутні достовірні докази, які свідчили б про наявність з боку відповідача повного складу цивільного правопорушення (протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; наявність збитків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають до застосування у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду у цій справі є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачається; підстави для задоволенні апеляційної скарги - відсутні.

Судові витрати.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги у відповідності до ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні клопотання Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" про закриття провадження у справі в частині вимог про стягнення пені та 3% річних відмовити.

2. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2021 у справі №910/10529/20 залишити без задоволення.

3. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2021 у справі №910/10529/20 залишити без змін.

4. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/10529/20.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 17.11.2021.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді В.А. Корсак

О.В. Попікова