ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А
17.11.2021 Справа № 905/2148/21
Позивач: ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_1 ; електронна адреса: ІНФОРМАЦІЯ_1 )
про визначення вартості частки учасника
Суддя Зельман Ю.С.
без повідомлення (виклику) учасників справи
ОСОБА_1 звернувся до господарського суду із позовною заявою до Товариства з додатковою відповідальністю «Агро - Сервіс» та просить суд визначити вартість частки учасника ОСОБА_1 (позивача) виходячи з ринкової вартості сукупності всіх часток учасників товариства пропорційно до розміру його частки (29,7681%) статутного капіталу Товариства з додатковою відповідальністю «Агро - Сервіс».
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач не згоден з визначеною вартістю частки, як колишнього учасника товариства, з підстав необґрунтованості та заниженої вартості.
У разі не вжиття заходів забезпечення позову позивач вважає, що це може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Згідно з ч.1 ст.140 Господарського процесуального кодексу України (далі- ГПК України) заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.
Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд дійшов висновку про відмову в її задоволенні з таких підстав.
Стаття 136 ГПК України визначає підстави для забезпечення позову, так зокрема, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до п.1 ч.4ст.137 ГПК України позов забезпечується забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.
У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Підставами забезпечення позову є: 1) наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі; 2) наявність неможливості захисту прав, свобод та інтересів позивача без вжиття таких заходів; 3) необхідність докладання значних зусиль та витрат для відновлення прав, свобод та інтересів позивача в разі невжиття цих заходів.
З огляду на положення ст.ст.13, 74, 80 ГПК України особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на можливість в майбутньому чи припущення щодо можливості вчинення відповідачем дій, спрямованих на утруднення виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести адекватність засобу забезпечення позову.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Таким чином, аналіз приписів норм, які регулюють порядок та підстави вжиття заходів забезпечення позову, свідчить, що забезпечення позову є правом суду, що розглядає спір. Заходи по забезпеченню позову застосовуються судом, виходячи з обставин справи та змісту заявлених позовних вимог. Вибір способу захисту забезпечення залежить від суті позовних вимог.
В свою чергу слід відзначити, що вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи. Тобто, це заходи з припинення дій, які можуть утруднити виконання у майбутньому рішення суду чи зробити його виконання неможливим, а тому заходи забезпечення позову застосовуються господарським судом як гарантія реального виконання судового рішення.
Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову. Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд не повинен надавати оцінку доказам в обґрунтування вимог чи заперечень проти позову, робити висновки про існування або відсутність підстав для задоволення позову. В першу чергу суд повинен оцінити доводи заявника на підтвердження того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.
За змістом заяви про забезпечення позову заявник посилається на те, що загальними зборами ТДВ «Агро-Сервіс» прийнято рішення, яке оформлено протоколом від 12.06.2021, відповідно до якого було надано згоду виконавчому органу на продаж нерухомого майна ТДВ «Агро-Сервіс» з метою покриття видатків за рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя і Господарського суду Донецької області та поповнення обігових коштів на розрахунковому рахунку. Таким чином, виконавчий орган товариства отримав згоду на продаж будь якого нерухомого майна.
Заявник вказує, що відсутність нерухомого майна товариства у зв`язку з його продажем, унеможливить проведення оцінки майна за її ринковою вартістю та унеможливить визначення вартості частки учасника, виходячи з ринкової вартості сукупності всіх часток учасників товариства пропорційно розміру частки такого учасника. Провести оцінку нерухомого майна, яка перебуватиме у нового власника, буде неможливо без доступу до об`єкту та без встановлення стану нерухомого об`єкта до продажу.
Відповідно до статей 74, 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Дослідивши заяву про вжиття заходів забезпечення позову суд дійшов висновку, що подана позивачем заява про забезпечення позову ґрунтується виключно на припущеннях, не містить конкретних фактів та обставин які свідчили б про існування реальної загрози порушення його прав, та реального існування ризиків створення перешкод правосуддю в рамках справи №905/2148/21, а також посилання у чому саме полягає утруднення чи неможливість виконання рішення у разі задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
Як вбачається, позовні вимоги у справі не є майновими, а вимоги про забезпечення позову шляхом заборони державним реєстратором будь-яких органів, а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження, вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інших реєстрів, не перебувають у зв`язку з предметом позовних вимог, оскільки внесення таких змін до Реєстру не матимуть наслідки для визначення вартості частки позивача у статутному капіталі відповідача.
Суд також зазначає, що можливий продаж майна відповідача не є перешкодою для проведення судової експертизи, яка може бути в майбутньому заявлена позивачем при розгляді справи.
Отже, заявником не доведено те, що невжиття визначених ним заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Враховуючи вищевикладені обставини, виходячи з вимог процесуального закону, який регулює підстави забезпечення та заходи забезпечення позову, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні поданої позивачем заяви про вжиття заходів забезпечення позову, з огляду на відсутність доказів та обґрунтованих мотивів.
Відповідно до ч. 6 ст.140 Господарського процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.
Керуючись ст.ст.136, 137, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд,-
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.
Ухвала набрала чинності з моменту її підписання 17.11.2021.

Відповідно до ст.ст.235, 255 Господарського процесуального кодексу України ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення (підписання) і може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення (складення повного тексту ухвали).

Суддя Ю.С. Зельман