ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2021 року м. Дніпро Справа № 904/7050/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кощеєва І.М. (доповідач)

суддів : Чус О.В., Подобєда І.М.

секретар судового засідання Григоренко А.А..

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Комунального підприємства"Кривбасводоканал"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.03.2021 р.

(суддя Петренко І.В., м. Дніпро, повний текст рішення складено 23.03.2021 р.)

у справі

за позовом Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль"

до Комунального підприємства "Кривбасводоканал"

про стягнення 1 088 548,15 грн., з яких: 957 275,54 грн. основної заборгованості; 69 236,03 грн. пені; 25 455,61 грн. трьох процентів річних; 36 580,97 грн. інфляційних втрат (договір №10 від 28.01.2011р. купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді)

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

Акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Комунального підприємства "Кривбасводоканал", про стягнення 1 088 548,15 грн., з яких: 957 275,54 грн. основної заборгованості; 69 236,03 грн. пені; 25 455,61 грн. трьох процентів річних; 36 580,97 грн. інфляційних втрат за договором № 10 від 28.01.2011 р. купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді.

Позовні вимоги обгрунтовані посиланням на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором № 10 від 28.01.2011 р. купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді, в частині своєчасної оплати теплової енергії за період з листопада 2019 р. по квітень 2020 р..

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 22.03.2021 р. позов задоволено. Стягнуто з Комунального підприємства "Кривбасводоканал" на користь Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" 957 275,54 грн. основної заборгованості; 69 236,03 грн. пені; 25 455,61 грн. трьох процентів річних; 36 580,97 грн. інфляційних втрат; 16 328,22 грн. судового збору.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване порушенням відповідачем умов договору №10/40-ЕНЕРГО купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 28.01.2011 р. в частині своєчасної та повної оплати послуг з теплопостачання, у період з листопада 2019 р. по квітень 2020 р.. Оскільки прострочення виконання грошового зобов`язання мало місце, місцевий господарський суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення пені, 3 % річних, інфляційних нарахувань за порушення строків оплати.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.03.2021 р. та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволені позову.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник посилається на те, що суд першої інстанції, на підставі не повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, дійшов до помилкового висновку стосовно терміну дії Договору, який став підставою для стягнення заборгованості по даній справі, не надав належної правової оцінки аргументам викладеним відповідачем у тексті відзиву на позовну заяву, щодо відсутності допустимих доказів на підтвердження заборгованості. Судом першої інстанції не надано належної правової оцінки клопотанню відповідача про зупинення провадження, що є порушенням принципу господарського судочинства з рівності сторін перед законом.

Скаржник зазначає на тому, що обставини встановлені судом першої інстанції стосовно терміну дії Договору суперечать фактичним обставинам, оскільки Протоколом врегулювання розбіжностей умови Договору щодо пролонгації були виключені.

Скаржник звертає увагу суду на те, що керуючись наданим правом про відмову від послуг теплопостачальної організації та на виконання умов договору про припинення постачання теплової енергії, листами № 809 від 23.01.2020 р., № 1291 від 03.02.2020 р., 1533 від 07.02.2020 р. направляв позивачу прохання про припинення подачі теплової енергії на об`єкти визначені у додатку № 1 до додаткової угоди № 2 від 05.12.2013 р. до договору, у зв`язку введенням заходів енергоефективності та переходу на альтернативне опалення.

Скаржник вважає, що всупереч обов`язку взятого на себе позивачем в п. 4.2.5 Договору, щодо обов`язкового виставлення рахунку за спожиту теплову енергію, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про достатність в матеріалах справи Актів передачі-приймання послуг для підтвердження передачі між сторонами теплової енергії. Окрім того, на думку Скаржника, судом не встановлено дату виникнення та порушення зобов`язання відповідача по договору. Також, позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження обсягів спожитої відповідачем теплової енергії, оскільки один лише розрахунок ціни позову та обсяги товару зазначені в Актах здачі- приймання робіт не може бути доказом, підтверджуючим обсяг спожитої теплової енергії.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Від Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Товариство не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає її безпідставною і необґрунтованою.

Зокрема, Товариство посилається на те, що суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні клопотання Відповідача про зупинення провадження у справі № 904/7050/20, оскільки дійшов висновку, що результат вирішення спору в межах справи № 904/6087/20 не впливає на результат вирішення господарського спору у даній справі № 904/7050/20, бо предметом даної справи № 904/7050/20 є стягнення заборгованості з Відповідача у розмірі 1 088 548,15 грн. за надані послуги з теплопостачання за період з 01.11.2019 р. по 15.04.2020 р., а предметом справи № 904/6087/20 є розірвання вказаного Договору, а не визнання його недійсним, як стверджує Відповідач.

Позивач вважає, що судом першої інстанції правомірно було дано оцінку тим обставинам, що Відповідачем не надано належних доказів припинення дії Договору у спірному періоді, а також те, що подання позову саме Відповідачем до Позивача, про розірвання спірного Договору свідчить про визнання останнім його дії ( справа № 904/6087/20 ), тому факт поставки теплової енергії Позивачем Відповідачу, на суму 957 275,54 грн. визнається підтвердженим і у останнього виник обов`язок з оплати отриманої теплової енергії.

Позивач також зазначає на тому, що АТ "Криворізька теплоцентраль", як Теплопостачальна організація не має права протягом опалювального сезону зупинити подачі теплоносія, про що свідчить п. 29 Правил користування тепловою енергією» затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 р. № 1198, відповідно до якого теплова енергія постачається безперервно, якщо договором не передбачено інше. Крім того, пунктом 4.2.2. Договору встановлено, що до обов`язків Теплопостачальної організації зокрема входить гарантувати безперервне постачання теплової енергії за умови дотримання Споживачем умов Договору «Правил користування тепловом енергією». «Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж» та інших нормативно-технічних актів.

Позивач звертає увагу суду на те, що в обгрунтування свого позову Позивач надав суду першої інстанції повний пакет документів (доказів), який був достатній для ухвалення Рішення без витребування будь-яких інших додаткових доказів. Не визнання Відповідачем вказаних актів передачі-прийняття теплової енергії в період січень-квітень 2020 р., на думку Позивача, не спростовує фактичного постачання Позивачем теплоносія на об`єкти Відповідача і споживання теплової енергії останнім. Всупереч твердженню Відповідача в матеріалах справи наявні виставлені рахунки Позивача, які разом з відповідними листами і актами передачі-прийняття теплової енергії були додані до позовної заяви разом з поштовими повідомленнями про вручення цих документів Відповідачу.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Автоматизованою системою документообігу Центрального апеляційного господарського суду для розгляду даної справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Кощеєв І.М. ( доповідач ), судді - Кузнецова І.Л., Широбокова Л.П..

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 26.04.2021 р. відкрито апеляційне провадження у справі та призначити апеляційну скаргу до розгляду. Розгляд скарги призначено в судове засідання на 10.06.2021 р.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 10.06.2021 р. розгляд справи відкладено на 27.07.2021 р.

У зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_1 у відставку відбулась автоматична зміна складу колегії суддів. Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.07.2021 р. визначено для розгляду справи № 904/7050/20 колегію суддів у складі: головуючий суддя Кощеєв І. М. (доповідач), судді: Кузнецова І.Л., Чус О.В..

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 27.07.2021 р., колегією суддів у складі: головуючого судді Кощеєв І. М. (доповідач), суддів: Кузнецової І.Л., Чус О.В.., справу № 904/7050/20 прийнято до свого провадження.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 27.07.2021 р. розгляд апеляційної скарги відкладено в судове засідання на 21.09.2021 р..

У зв`язку із звільненням судді ОСОБА_2 у відставку відбулась автоматична зміна складу колегії суддів. Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.09.2021р. визначено для розгляду справи № 904/7050/20 колегію суддів у складі: головуючий суддя Кощеєв І. М. (доповідач), судді: Чус О.В., Подобєд І.М..

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.09.2021 р., колегією суддів у складі: головуючого судді Кощеєв І. М. (доповідач), суддів: Чус О.В., Подобєда І.М. справу № 904/7050/20 прийнято до свого провадження.

В судовому засіданні 21.09.2021 р. по справі оголошено перерву до 21.10.2021 р.

21.10.2021р. в систему "Діловодство спеціалізованого суду" внесено інформаційну довідку, відповідно до якої та з урахуванням п.2.4.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Центральному апеляційному господарському суді, у зв`язку з перебуванням у відпустці члена колегії - судді Подобєда І.М. розгляд справи № 904/7050/20 в судовому засіданні не відбувся.

У зв`язку із усуненням обставин, пов`язаних з відпусткою члена колегії - судді Подобєда І.М. та неможливістю проведення судового засідання 21.10.2021 р., ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 26.10.2021 р., розгляд апеляційної скарги Комунального підприємства "Кривбасводоканал" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.03.2021р. у справі № 904/7050/20 призначено в судове засідання на 11.11.2021 р..

У судовому засіданні 11.11.2021 р. була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

7. Встановлені судом обставини справи.

28.01.2011 р., між Акціонерним товариством "Криворізька теплоцентраль" (теплопостачальна організація) та Комунальним підприємством "Кривбасводоканал" (споживач) укладено Договір № 10 40-ЕНЕРГО купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді (далі - договір) з протоколом урегулювання розбіжностей, відповідно умов якого Теплопостачальна організація-продавець бере на себе зобов`язання постачати споживачеві-покупцю теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач-покупець зобов`язався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими згідно чинного законодавства тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором (п. 1.1 договору).

Відповідно до пункті 1.2. договору сторони зобов`язуються керуватись договором, діючим законодавством України та наступними нормативними та нормативно - технічними документами: Закон України "Про житлово - комунальні послуги"; Закон України "Про теплопостачання"; "Правила технічної експлуатації електричних станцій і мереж" ГДК 34-2.507-2003; "Правила технічної експлуатації теплових установок і мереж" № 71 від 14.02.2007 р.; "Правила користування тепловою енергією" затверджені Постановою КМУ № 1198 від 03.10.2007 р.; Рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради № 295 від 13.10.2010 р..

Теплова енергія постачається споживачу - покупцю в обсягах згідно з додатком 1 до цього договору, що є його невід`ємною частиною, на такі потреби: опалення та вентиляцію - в період опалювального періоду; гаряче водопостачання - протягом року (за наявності виділеного об`єму природного газу) (п. 2.1 договору).

Відповідно до Додатку №1 до цього договору визначені обсяги та порядок постачання теплової енергії споживачу в період з 01.01.2011р. по 31.12.2011р.. В п. 5 вказаного Додатку закріплено, що при відсутності розбіжностей з обох сторін по обсягах відпуску теплової енергії в поточному році, термін дії даного додатку продовжується на кожний наступний рік.

Додатком №1 договору визначено Дислокацію об`єктів відповідача з тепловим навантаженням у якому міститься 39 об`єктів.

Відповідно до підп. 4.2.5 п. 4.2 договору, на теплопостачальну організацію покладено обов`язок виписувати рахунки споживачеві для оплати спожитої ним теплової енергії у звітному періоді не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним, а також направляти акти здачі-приймання послуг, які підтверджують обсяг отриманої теплової енергії та які повинні бути повернуті в підписаному або в не підписаному вигляді до 20 числа місяця, наступного за звітним.

Ціна договору врегульована розділом 6. Порядок та умови проведення розрахунків та п. 2 Додатку №1 до договору (в редакції додаткової угоди №2 від 05.12.2013р.) у якому закріплено, що орієнтовна вартість теплової енергії, що постачається споживачу за поточний рік, відповідно до тарифів, діючих на момент укладення договору становить 2 765 915,34 грн., у тому числі ПДВ 460 985,89 грн..

Тариф на постачання теплової енергії з 01.10.2011 р. складає 844,82 грн. за 1 Гкал з ПДВ. Розрахунковим періодом є календарний місяць. (п.п.6.2, 6.3 договору в редакції додаткової угоди).

Оплата за теплову енергію здійснюється споживачем-покупцем виключно грошовими коштами відповідно до встановлених тарифів шляхом 30 (тридцяти) відсоткової попередньої оплати вартості планових обсягів споживання теплової енергії за 5 (п`ять) днів до початку здійснення споживання. Решта 70 (сімдесят) відсотків вартості планових обсягів споживання теплової енергії сплачується споживачем-покупцем протягом місяця споживання теплової енергії. Кошти, які надійшли від покупця, будуть зараховані як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором. Остаточний розрахунок за фактично спожиту теплову енергію здійснюється до 14-ого числа місяця, наступного за місяцем споживання теплової енергії (редакція викладена у Додатковій угоді №1 від 07.10.2011р.).

Договір набуває чинності з моменту фактичного надання послуг теплопостачання та діє до 31.12.2011 р. (п. 10.1 договору).

Відповідно до п. 10.2 договору, припинення дії договору не звільняє споживача-покупця від обов`язку повної сплати за спожиту теплову енергію.

Умови припинення постачання теплової енергії визначені Додатком № 2 до договору.

За твердженням позивача на виконання умов договору ним у період з листопада 2019 р. по квітень 2020 р., було передано Відповідачу теплову енергію, на загальну суму 957 275,54 грн., що підтверджується: Актом передачі-прийняття теплової енергії (надання послуг) №7097 від 30.11.2019 р., на суму 138 292,38 грн.; Актом передачі-прийняття теплової енергії (надання послуг) № 8303 від 31.12.2019р., на суму 370 729,24 грн.; Актом передачі-прийняття теплової енергії (надання послуг) № 536 від 31.01.2020р., на суму 331 623,86 грн.; Актом передачі-прийняття теплової енергії (надання послуг) № 1598 від 29.02.2020р., на суму 62 019,76 грн.; Актом передачі-прийняття теплової енергії (надання послуг) №3141 від 31.03.2020р., на суму 38 968,16 грн.; Актом передачі-прийняття теплової енергії (надання послуг) №3750 від 30.04.2020р., на суму 15 642,14грн..

Відповідач підписав Акт передачі-прийняття теплової енергії ( надання послуг ) №7097 від 30.11.2019р., на суму 138 292,38 грн. та Акт передачі-прийняття теплової енергії (надання послуг) № 8303 від 31.12.2019 р., на суму 370 729,24 грн. Решта Актів передачі-прийняття теплової енергії (надання послуг), з боку Відповідача, залишено не підписаними.

Комунальне підприємство "Кривбасводоканал", в порушення п. п. 6.1. 6.5 договору не виконало свої зобов`язання щодо здійснення оплати за поставлену теплову енергію, за період з листопада 2019 р. по квітень 2020 р., у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість в сумі 957 275,54 грн., що і стало причиною спору.

Підпунктом 7.2.7 п. 7.2 договору, з урахуванням Протоколу урегулювання розбіжностей від 02.03.2011 р. визначено, що за порушення строків сплати за отриману теплову енергію стягується пеня у розмірі 0,1% вартості послуг, за які допущено прострочення за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

На підставі підп. 7.2.7 п. 7.2 договору, Позивач нарахував Відповідачу пеню, за загальний період прострочення з 15.01.2020 р. по 13.11.2020 р., на загальну суму 69 236,03 грн.

На підставі ст. 625 ЦК України, Позивачем нараховано Відповідачу 3% річних, за загальний період прострочення з 15.12.2019 р. по 21.12.2020 р., на загальну суму 25 455,61грн. та інфляційні втрати, за загальний період прострочення з січня 2020 р. по листопад 2020 р., на загальну суму 36 580,97 грн..

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок вказаних нарахувань, господарський суд визнав його арифметично та методологічно правильним, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Доказів добровільної сплати Відповідачем заборгованості, на час розгляду справи, матеріали справи не містять.

За наслідками розгляду позову Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" господарським судом прийнято оскаржуване рішення у даній справі.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст.11 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарське зобов`язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 ГК України).

Частина 1 ст. 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (ч. 3 ст. 180 ГК України).

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

28.01.2011 р. між Державним підприємством "Криворізька теплоцентраль", яке в подальшому змінило своє найменування на Акціонерне товариство "Криворізька теплоцентраль" ( Теплопостачальна організація ) та Комунальним підприємством "Кривбасводоканал" ( Споживач ) було укладено договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 10/40-ЕНЕРГО з протоколом урегулювання розбіжностей.

У пункті 10.1. договору сторони погодили, що договір набуває чинності з моменту фактичного надання послуг з теплопостачання та діє до 31.12.2011 р..

Договір припиняє свою дію у випадках: закінчення строку, на який він був укладений; взаємної згоди сторін про його припинення; прийняття відповідного рішення Господарським судом;ліквідації однієї із сторін.

При цьому, у первісній редакції договору, а саме в його в пункті 10.3. було визначено, що договір вважається пролонгований на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про припинення дії договору не буде письмово заявлено однією зі сторін.

Натомість, протоколом урегулювання розбіжностей до договору, пункт 10.3. договору був виключений.

Отже, договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 28.01.2011 р. № 10/40-ЕНЕРГО не містить умов щодо його пролонгації.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 08.02.2019 р. № 171, КП "Кривбасводоканал" видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу.

У зв`язку з тим, що у КП "Кривбасводоканал" відпала господарська та технологічна потреба в отримані теплової енергії в гарячій воді за договором № 10/40-ЕНЕРГО від 28.01.2011 р., Теплопостачальній організації направлялись листи № 2139 від 21.02.2020 р. та № 9124 від 05.10.2020 р. з пропозицією припинити дію договору та подачу теплової енергії. Теплопостачальна організація листами № 1054/30 від 10.03.2020 р. та № 4266/30 від 28.10.2020 р. повідомила Споживача про неможливість припинення дії договору, посилаючись на недотримання останнім процедури відключення об`єктів теплопостачання від систем централізованого опалення.

При цьому, під час розгляду справи № 904/6087/20 сторони зазначали, що вказаний договір ними продовжувався, шляхом вчинення конклюдентних дій з боку обох сторін, а саме: постачання теплопостачальною організацією теплової енергії на об`єкти споживача, а також їх споживання та оплата з боку споживача.

В той же час, з матеріалів справи вбачається, а також підтверджується Споживачем так і Теплопостачальною організацією, що постачання Теплопостачальною організацією теплової енергії на об`єкти Споживача було припинено у квітні 2020 року, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами.

Вищезазначені обставини були встановлені рішенням Господарський суд Дніпропетровської області від 25.03.2021 р. у справі № 904/6087/20 за позовом Комунального підприємства "Кривбасводоканал" до Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 08.07.2021 р..

Вказаним рішення господарський суд відмовив у задоволенні позовних вимог Комунального підприємства "Кривбасводоканал" до Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" про розірвання договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 28.01.2011 р. № 10/40-ЕНЕРГО з протоколом урегулювання розбіжностей, оскільки дійшов до висновку, що дія договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді припинилася.

Одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Норми статті 129-1 Конституції України визначають, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Згідно з преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.02 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.99 у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Частиною 4 ст. 75 ГПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи те, що рішення Господарський суд Дніпропетровської області від 25.03.2021 р. у справі № 904/6087/20 залишено без змін за результатами апеляційного перегляду, набрало законної сили у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку, та беручи до уваги, що сторонами у вказаній справі є ті ж самі юридичні особи, що і у даній справі, місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні дійшов правильного висновку про доведеність та обґрунтованість встановлених у зазначеному рішенні обставин щодо порушення Відповідачем взятих на себе грошових зобов`язань з оплати за поставлену теплову енергію, за період з листопада 2019 р. по квітень 2020 р. ( по період, коли дія договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді припинилася ), які повторного доведення не потребують.

Разом з тим, вказаним рішення господарського суду встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором енергопостачання, який підпадає під правове регулювання норм § 5 "Постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу" глави 54 розділу ІІІ Цивільного кодексу України, норм § 3 "Енергопостачання" глави 30 розділу VІ Господарського кодексу України та спеціального законодавчого акту - Закону України "Про теплопостачання".

Відповідно до частин 1, 2 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

У відповідності до статті 24 Закону України "Про теплопостачання" основним обов`язком споживача теплової енергії є своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

За змістом статті 1 Закону України "Про теплопостачання" споживачем теплової енергії визнається особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору. Зазначене кореспондує з положеннями Правил користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198, за змістом яких споживач теплової енергії - фізична особа, яка є власником будівлі або суб`єкт підприємницької діяльності, чи юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно до договору.

Відповідно до загальноприйнятого визначення, теплова енергія - енергія руху атомів, молекул або інших частинок, з яких складається тіло. Теплова енергія може виділятися завдяки хімічним та ядерним реакціям, механічним взаємодіям. Виходячи з положень статей 177, 179 Цивільного кодексу України, статті 1 Закону України "Про теплопостачання", теплова енергія є матеріальним благом (товарною продукцією), яке отримує споживач від надавача послуг і важливою ознакою якого (завдяки якій таке благо є об`єктом цивільних прав) є здатність задовольняти ті чи інші потреби людей. Враховуючи положення статті 1 Закону України "Про теплопостачання", послугою є не теплова енергія, а постачання теплової енергії.

При цьому, з приводу наявності між позивачем та відповідачем правовідносин з постачання теплової енергії після закінчення дії договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 28.01.2011 №10/40-ЕНЕРГО суд зазначив наступне.

В розумінні Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, які регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - послуги) централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Укладення договору з теплопостачання відповідно до ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та Правил користування тепловою енергією, є не правом споживача послуг, а його обов`язком. Відтак, сам факт неукладення такого договору не може слугувати підставою для звільнення споживача від сплати за фактично спожиту теплову енергію.

У пункті 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" закріплено право споживача на одержання своєчасно та належної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством і умовами укладених договорів, тоді як пунктом 5 частини 2 наведеної норми передбачено обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Аналогічні за змістом положення містилися у вказаному законі у попередніх редакціях.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання", споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до підп. 4.2.5 п. 4.2 договору, на теплопостачальну організацію покладено обов`язок виписувати рахунки споживачеві для оплати спожитої ним теплової енергії у звітному періоді не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним, а також направляти акти здачі-приймання послуг, які підтверджують обсяг отриманої теплової енергії та які повинні бути повернуті в підписаному або в не підписаному вигляді до 20 числа місяця, наступного за звітним.

Позивачем заявлено до стягнення заборгованість за поставлену теплову енергію, в сумі 957 275,54 грн. (за листопад 2019р. у розмірі 138 292,38 грн., за грудень 2019р., у розмірі 370 729,24 грн.; за січень 2020р., в розмірі 331 623,86 грн.; за лютий 2020р., в розмірі 62 019,76 грн.; за березень 2020р. у розмірі 38 968,16 грн. та за квітень 2020р., в розмірі 15 642,14грн.).

На підтвердження надання послуг з теплопостачання позивачем складені акти передачі-прийняття теплової енергії (надання послуг) № 7097 від 30.11.2019 р.; № 8303 від 31.12.2019 р., № 536 від 31.01.2020 р., № 1598 від 29.02.2020 р., № 3141 від 31.03.2020 р., № 3750 від 30.04.2020 р..

Господарський суд встановив, що Відповідач підписав Акт передачі-прийняття теплової енергії (надання послуг) № 7097 від 30.11.2019 р. та Акт передачі-прийняття теплової енергії (надання послуг) № 8303 від 31.12.2019 р.. Акти передачі-прийняття теплової енергії (надання послуг) за січень, лютий, березень, квітень 2020 р. не були підписані Відповідачем, у зв`язку з незгодою з нарахованою сумою.

За викладеного посилання Апелянта про необґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача вартості наданої теплової енергії, за спірний період, спростовуються матеріалами справи та відхиляються апеляційним господарським судом.

Доводи Скаржника відносно відсутності передбачених п. 4.2.5 договору рахунків, колегією суддів відхиляються, як необґрунтовані, з огляду на таке.

Хоча в Договорі й зазначено, що на теплопостачальну організацію покладено обов`язок виписувати рахунки споживачеві для оплати спожитої ним теплової енергії, втім колегія суддів звертає увагу, що за своєю правовою природою рахунок на оплату теплової енергії не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів ст. 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні ст. 613 ЦК України, а тому не звільняє Відповідача від обов`язку оплатити теплову енергію. Така правова позиція є сталою в судовій практиці і викладена в постановах Верховного Суду від 28.03.2018 р. у справі № 910/32579/15, від 22.05.2018 р. у справі № 923/712/17, від 21.01.2019 р. у справі № 925/2028/15, від 02.07.2019 р. у справі № 918/537/18, від 29.08.2019 р. у справі № 905/2245/17, від 26.02.2020 р. у справі № 915/400/18 і колегія суддів не вбачає підстав для відступу від зазначеної позиції у цій справі.

При цьому колегія суддів зазначає, що первинним документом, який фіксує факт здійснення господарської операції, у даній справі є акт передачі-прийняття теплової енергії (надання послуг), та відповідно, є підставою для здійснення розрахунків за фактично подану теплову енергію.

З огляду на наведене, колегія суддів зазначає, що у відповідача перед позивачем виникло зобов`язання з оплати поставленої теплової енергії у розмірі 957 275,54 грн..

Оскільки відповідач обов`язку по сплаті грошових коштів у визначений договором строк не виконав, допустивши прострочення виконання зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (ст. 610 ЦК України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 ЦК України). Відповідно є підстави для застосування встановленої законом або договором відповідальності.

Одним із наслідків порушення зобов`язання є оплата пені.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

Підпунктом 7.2.7 п. 7.2 договору, з урахуванням Протоколу врегулювання розбіжностей від 02.03.2011р. визначено, що за порушення строків сплати за отриману теплову енергію стягується пеня у розмірі 0,1% вартості послуг, за які допущено прострочення за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

Позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача пені, за загальний період прострочення з 15.01.2020р. по 13.11.2020р., на загальну суму 69 236,03 грн..

Враховуючи наявність порушення відповідачем умов договору в частині своєчасної оплати теплової енергії, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов до вірного висновку про правомірність вказаних вимог та стягнення пені.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України, є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 р. у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

З огляду на вказане вище, колегія суддів погоджується із висновком господарського суду першої інстанції, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, є такими, що підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.03.2021 р. у справі № 904/7050/20 законним та таким, що підлягає залишенню без змін.

З приводу решти доводів скаржника, викладених в його скарзі, колегія суддів звертає увагу, такі аргументи враховані апеляційним судом, при цьому зазначає, що оскаржуване рішення є вмотивованим, місцевим судом зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтуються його висновки, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Хаджинастасиу проти Греції", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації").

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.

Водночас колегія суддів погоджується з аргументами, викладеними Позивачем у відзиві на апеляційну скаргу, що ґрунтуються на встановлених місцевим господарським судом обставинах справи та відповідають нормам процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.

За змістом ст. 236 ГПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Звертаючись із апеляційною скаргою, Скаржник не спростував наведених висновків суду першої інстанції та не довів неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права, як необхідної передумови для зміни чи скасування прийнятого ним судового рішення.

З урахуванням викладеного, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення місцевого господарського суду у даній справі має бути залишено без змін.

10. Судові витрати.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Кривбасводоканал" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.03.2021 р. у справі № 904/7050/20 залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 16.11.2021 р.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.В. Чус

Суддя І.М. Подобєд