ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" листопада 2021 р. м. Київ Справа № 911/2019/21

Господарський суд Київської області у складі судді Зайця Д.Г, за участю секретаря судового засідання О.О.Стаднік, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Державного підприємства «Український інститут інженерно-технічних розвідувань для будівництва», м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Позаміський дитячий заклад відпочинку та оздоровлення «КАЗКА», Київська область, м. Вишгород

про стягнення заборгованості

за участю представників:

від позивача І.А.Вишнівський

від відповідача не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Державного підприємства «Український інститут інженерно-технічних розвідувань для будівництва» б/н від 06.07.2021 року (вх.№2029/21 від 09.07.2021) (далі позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Позаміський дитячий заклад відпочинку та оздоровлення «КАЗКА» (далі відповідач) про стягнення заборгованості за Договором оренди №2122 від 14.06.2018 у сумі 18954,78 грн.

Ухвалою суду від 14.07.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №911/2019/21 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 03.08.2021 року.

Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №293, у судове засідання 03.08.2021 року не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав.

Ухвалою суду від 03.08.2021 року продовжено строк підготовчого провадження у справі №911/2019/21 на тридцять днів та відкладено судове засідання на 05.10.2021 року.

Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №355, у судове засідання 05.10.2021 року повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав. Ухвалою суду від 05.10.2021 року закрито підготовче провадження у справі №911/2019/21 та призначено розгляд справи по суті на 02.11.2021 року.

До суду від позивача надійшла заява б/н від 28.10.2021 року (вх. №25060/21 від 29.10.2021 року) про стягнення додаткових судових витрат.

Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у судове засідання 02.11.2021 року не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Представник позивача у судовому засіданні 02.11.2021 року позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити повністю. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Беручи до уваги викладене, суд вважає, що відповідач належним чином та завчасно повідомлявся про розгляд справи, а також, керуючись ст. 42 Господарського процесуального кодексу України, яка зобов`язує учасників справи сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, суд дійшов висновку про вчинення усіх необхідних дій щодо повідомлення відповідачів про розгляд справи та про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті за відсутності повноважних представників сторін.

Згідно ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Враховуючи достатність в матеріалах справи доказів для повного, всебічного та об`єктивного розгляду спору по суті у судовому засіданні 02.11.2021 року, відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області (за договором - орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Позаміський дитячий заклад відпочинку та оздоровлення «КАЗКА» (за договором орендар) 14.06.2018 року укладено Договір №2122 оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності (далі Договір), згідно умов п. 1.1 якого, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно нерухоме майно бази відпочинку загальною площею 231,03 кв.м. (далі майно), що розміщене за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Глібівка та перебуває на балансі Державного підприємства «Український інститут інженерно-технічних розвідувань для будівництва» (за договором балансоутримувач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість станом на 31.03.2018 року і становить за незалежною оцінкою 947120,00 грн. без врахування ПДВ.

Згідно п. 2.1 Договору, орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний в договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі майна.

Пунктом 2.4 Договору визначено, що обов`язок щодо складання акта приймання-передачі при укладенні договору покладається на орендодавця, а при поверненні майна з користування на орендаря.

Відповідно до п. 3.1 Договору, орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 р. №786, і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку березень 2018 року 3946,33 грн.

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Оперативна інформація про індекси інфляції, розраховані Державною службою статистики України, розміщується на веб-сайті Фонду державного майна України (п. 3.3 Договору).

Пунктом 3.6 Договору передбачено, що орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Відповідно до п. 3.11 Договору, у разі припинення (розірвання) договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передачі включно. Закінчення строку дії договору оренди не звільняє орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, ураховуючи санкції, до державного бюджету та балансоутримувачу.

Згідно п. 7.1 Договору, орендодавець зобов`язується передати орендарю в оренду майно згідно з цим договором за актом приймання-передачі майна, який підписується одночасно з цим договором.

У п. 10.1 Договору сторони погодили, що цей Договір укладено строком на 2 (два) роки 11 (одинадцять) місяців, що діє з 14.06.2018 р. до 13.05.2021 р. включно.

Відповідно до п. 10.10 Договору, майно вважається поверненим балансоутримувачу з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі. Обов`язок щодо складання акта приймання-передачі про повернення майна покладається на орендаря.

14.06.2018 року між сторонами за Договором підписано акт приймання-передачі орендованого майна (Додаток №2 від 14.06.2018 до Договору), згідно якого орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування державне нерухоме майно нерухоме майно бази відпочинку загальною площею 231,03 кв. м, що розміщене за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Глібівка та перебуває на балансі Державного підприємства «Український інститут інженерно-технічних розвідувань для будівництва».

18.05.2020 року між сторонами укладено Додатковий договір №1 до Договору, відповідно до п.п. 1, 2 якого сторони домовились припинити дію договору у зв`язку з передачею орендованого майна на підставі акта приймання-передачі (повернення) нерухомого майна. Закінчення строку дії Договору не звільняє сторони від виконання зобов`язань по Договору, які залишились невиконаними та відповідальності за його порушення, які мали місце під час дії Договору.

11.03.2020 року між сторонами за Договором підписано акт приймання-передачі (повернення) державного майна до договору оренди від 14.06.2018 року №2122, згідно якого, 31.03.2020 року орендар здав, а балансоутримувач прийняв державне майно нерухоме майно загальною площею 231,03 кв.м, що розміщене за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Глібівка.

Як зазначає позивач, відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за Договором, починаючи з 01.10.2019 року по 31.03.2020 року, орендну плату за користування нерухомим державним майном у розмірі 30% на користь балансоутримувача не сплатив, що підтверджується довідкою позивача №17/06/21-02 від 17.06.2021 року.

Статтею 193 Господарського кодексу України (далі ГК України) встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 283 ГК України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Частиною 1 ст. 286 ГК України, орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно ч. 1 ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 1 ст. 762 ЦК України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується, що у встановлений Договором строк і станом на день прийняття рішення, відповідач свої зобов`язання з оплати у повному обсязі 30% орендної плати за користування орендованим майном на користь балансоутримувача за період з 01.10.2019 року по 31.03.2020 року не виконав. Заборгованість відповідача перед позивачем (балансоутримувачем) складає 13084,93 грн., що підтверджується рахунками-фактурами №СФ-0274 від 31.10.2019, №СФ-0306 від 30.11.2019, №СФ-0332 від 31.12.2019, №СФ-0000017 від 31.01.2020,№СФ-0000037 від 29.02.2020, №СФ-0000060 від 31.03.2020, розрахунками орендної плати державного нерухомого майна за Договором з жовтня 2019 по березень 2020, Актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0267 від 31.10.2019, №ОУ-0297 від 30.11.2019, №ОУ-0313 від 31.12.2019, №ОУ-000020 від 31.01.2020, №ОУ-000052 від 29.02.2020, №ОУ-000069 від 31.03.2020, довідкою позивача №17/06/21-02 від 17.06.2021 року про розмір заборгованості.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В процесі розгляду справи, відповідачем не було надано суду жодних належних та допустимих доказів, на підтвердження належного виконання зобов`язань зі сплати орендної плати за користування орендованим майном у заявлений позивачем період за Договором.

Враховуючи викладене, господарський суд дійшов висновку що вимоги позивача про стягнення з відповідача основної заборгованості у розмірі 13084,93 грн. є законними, обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 3889,36 грн., передбачену п. 3.7 Договору, нараховану на заборгованість відповідача у сумі 13084,93 грн. за період з 01.10.2019 по 17.06.2021 згідно виконаного ним розрахунку, а також, 1308,49 грн. штрафу у розмірі 10% від суми заборгованості згідно п. 3.8 Договору.

Частиною 1 та 3 ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 3.7 Договору, орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати, за весь період невиконання зобов`язання включно.

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Виходячи зі змісту ст. 232 ГК України, ст. 253 ЦК України та умов Договору, нарахування пені має тривати протягом шести місяців, перебіг яких починається з наступного дня після спливу 15 числа місяця наступного за звітним, коли зобов`язання замовника сплатити орендну за кожним окремим актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) мало бути виконано.

Таким чином, розрахунок пені має бути здійснено окремо за кожним актом здачі-прийняття робіт (надання послуг), за яким обліковується заборгованість, з дотриманням приписів ст. 253 ЦК України (щодо визначення дати, з якої відповідач вважається таким, що прострочив оплату товару).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені судом встановлено, що пеню нараховано на заборгованість відповідача, в порушення вимог ст. 232 ГК України, більше ніж за 6 місяців, в той час, як умови Договору не містять інших застережень та погоджених сторонами пунктів щодо строків нарахування пені. Крім того, позивач здійснив нарахування пені на суми не за кожним актом здачі-прийняття робіт (надання послуг), а на загальну суму заборгованості, внаслідок чого позивач невірно визначив як період нарахування пені, заборгованість, на яку нараховано таку пеню, так і розмір пені.

Згідно вірного розрахунку, зробленого судом щодо кожного акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) на суму такого акту, з урахуванням умов договору, прострочення по сплаті грошового зобов`язання, періодів нарахування та з урахуванням ч. 6 ст. 232 ГК України, розмір пені складає 1174,11 грн. (зокрема, за актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0267 від 31.10.2019 за період з 16.11.19 по 16.05.2020 складає 255,88 грн.; №ОУ-0297 від 30.11.2019 за період з 16.12.2019 по 16.06.2020 складає 229,65 грн.; №ОУ-0313 від 31.12.2019 за період з 16.01.2020 по 16.07.2020 складає 200,61 грн.; №ОУ-000020 від 31.01.2020 за період з 16.02.2020 по 16.08.2020 складає 178,07 грн.; №ОУ-000052 від 29.02.2020 за період з 16.03.2020 по 16.09.2020 складає 162,09 грн.; №ОУ-000069 від 31.03.2020 за період з 16.04.2020 по 16.10.2020 складає 147,81 грн.), є обґрунтованим, арифметично вірним та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Згідно п. 3.8 Договору, у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 10% від суми заборгованості.

Судом встановлено, що обов`язок із забезпечення виконання зобов`язань за Договором відповідачем своєчасно не виконано, що відповідачем не спростовано, доказів протилежного не надано, заборгованість з орендної плати становить більше ніж три місяці, тому, суд дійшов висновку, що позивачем правомірно нараховано відповідачу штраф згідно п. 3.8 Договору у розмірі 10% від суми заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у сумі 1308,49 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 672,00 грн. 3% річних, нарахованих на загальну заборгованість відповідача у сумі 13084,93 грн. за період з 01.10.2019 року по 17.06.2021 року згідно виконаного ним розрахунку.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних судом встановлено, що 3% річних нараховано на суми не за кожним актом здачі-прийняття робіт (надання послуг), а на загальну суму заборгованості, внаслідок чого позивач невірно визначив як період нарахування 3% річних, заборгованість, на яку нараховано 3% річних, та їх розмір.

Згідно вірного розрахунку, зробленого судом щодо кожного акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) на суму такого акту, з урахуванням умов договору, прострочення по сплаті грошового зобов`язання, періодів нарахування розмір 3% річних складає 541,02 грн. (зокрема, за актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0267 від 31.10.2019 за період з 16.11.19 по 17.06.2021 складає 103,70 грн.; №ОУ-0297 від 30.11.2019 за період з 16.12.2019 по 17.06.2021 складає 98,42 грн.; №ОУ-0313 від 31.12.2019 за період з 16.01.2020 по 17.06.2021 складає 92,69 грн.; №ОУ-000020 від 31.01.2020 за період з 16.02.2020 по 17.06.2021 складає 87,33 грн.; №ОУ-000052 від 29.02.2020 за період з 16.03.2020 по 17.06.2021 складає 81,90 грн.; №ОУ-000069 від 31.03.2020 за період з 16.04.2020 по 17.06.2021 складає 76,98 грн.), є обґрунтованим, арифметично вірним та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Частиною 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Стосовно заявлених позивачем витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 16800,00 грн., суд зазначає наступне.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 1-4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

У ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення (вказаний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 08.04.2020 у справі №922/2685/19).

Так, відповідно до ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Отже, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08.04.2020 у справі №922/2685/19, постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивачем до матеріалів справи додано копію Договору про надання правової допомоги №12/04/2021 від 12.04.2021, Додаткову угоду №2 від 12.06.2021 року до Договору про надання правової допомоги, акт №1 від 01.07.2021 року та №2 від 26.10.2021 року про виконання робіт з надання правової допомоги, копію ордера серія №1129914 від 12.06.2021 року, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серія ЗР№21/1780 від 08.12.2018 року, квитанцію до прибуткового касового ордера №3 від 01.07.2021 року про сплату 12400,00 грн., копію платіжного доручення №1074 від 27.10.2021 року на суму 4400,00 грн.

З актів виконаних робіт №1 від 01.07.2021 року та №2 від 26.10.2021 року про виконання робіт з надання правової допомоги вбачається, що адвокат надав клієнту правничу допомогу на загальну суму 16800,00 грн. з яких: надання консультацій та роз`яснень стосовно правових підстав стягнення в судовому порядку заборгованості з орендної плати (1 год) - 1000 грн.; вивчення договору №2122 від 14.06.2018 року та додатків до нього, а також бухгалтерських документів клієнта, які підтверджують заборгованість за вказаним Договором (2 год) - 1800,00 грн.; складання та подання до Господарського суду Київської області позовної заяви за позовом ДП «Український інститут інженерно-технічних розвідувань для будівництва» до ТОВ «Позаміський дитячий заклад відпочинку «КАЗКА» про стягнення 18954,78 грн. (8 год) - 9600,00 грн.; представництво та захист інтересів позивача адвокатом Вишнівським І.А. в Господарському суді Київської області під час розгляду справи №911/2019/21 (2 представництва) 4400,00 грн.

Судом враховано, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю, суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, суд зазначає, що для включення всієї суми гонору у відшкодування за рахунок відповідача відповідно до положень ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 07.11.2019 року у справі №905/1795/18.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також, критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (наприклад, рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N19336/04, п.269).

Критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема наданих у підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Однак, із наданих позивачем документів не вбачається, що витрати у розмірі 16800,00 грн. (враховуючи предмет та підстави позовних вимог у справі, обставини даної справи та її складність) мають характер необхідних, а їх розмір є розумним та виправданим (як обов`язкової умови для відшкодування таких витрат іншою стороною).

Враховуючи наведене, з огляду на спірні правовідносини, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду позивачем документів, їх значення для вирішення спору, враховуючи нез`явлення у судові засідання відповідача та неподання ним відзиву, а отже і відсутність обов`язку у позивача подавати відповідь на відзив, приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, а також, часткове задоволення позову у зв`язку із невірним розрахунком суми штрафних санкцій, що призвело до завищення суми боргу, суд дійшов висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним із складністю справи, ціною позову та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), з часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) та з обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необхідність зменшення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, та наявністю підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 50% від заявленої суми витрат на правничу допомогу (16800,00 грн.) та з урахуванням часткового задоволення позову, а саме, 7138,50 грн.

Судові витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 123, 129, 231, 233, 236 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Державного підприємства «Український інститут інженерно-технічних розвідувань для будівництва» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Позаміський дитячий заклад відпочинку та оздоровлення «КАЗКА» про стягнення заборгованості задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Позаміський дитячий заклад відпочинку та оздоровлення «КАЗКА» (07302, Київська область, Вишгородський район, м. Вишгород, вул. Шолуденка, буд. 18, ) на користь Державного підприємства «Український інститут інженерно-технічних розвідувань для будівництва» (0113, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 26, ) 13084 (тринадцять тисяч вісімдесят чотири) грн. 93 коп. основного боргу, 1308 (одну тисячу триста вісім) грн. 49 коп. штрафу, 1174 (одну тисячу сто сімдесят чотири) грн. 11 коп. пені, 541 (п`ятсот сорок одну) грн. 02 коп. 3% річних, 1929 (одну тисячу дев`ятсот двадцять дев`ять) грн. 14 коп. витрат по сплаті судового збору та 7138 (сім тисяч сто тридцять вісім) грн. 50 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного тексту рішення шляхом подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України з врахуванням п. 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 15.11.2021 року.

Суддя Д.Г. Заєць