РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.11.2021Справа № 923/629/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Баранова Д.О., за участю секретаря судового засідання Сєдової О.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Підприємства об`єднання громадян «Навчально-спортивна база «Колос» (75700, Херсонська область, м. Скадовськ, вул. Гагаріна, будинок 61; ідентифікаційний код: 02647510)

до 1) Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, будинок 13; ідентифікаційний код: 00015622)

2) Скадовської міської ради Скадовського району Херсонської області (75700, Херсонська область, м. Скадовськ, вул. Гагаріна, будинок 63; ідентифікаційний код: 26285017)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимоги щодо предмета спору: Скадовська міська рада Скадовського району Херсонської області (75700, Херсонська область, м. Скадовськ, вул. Гагаріна, будинок 63; ідентифікаційний код: 26285017)

про скасування рішення,

Представники сторін:

від позивача: Карасьов І.В.

від відповідача-1: не з`явився

від відповідача-2 та третьої особи: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Херсонської області звернулося Підприємство об`єднання громадян «Навчально-спортивна база «Колос» (далі - Підприємство) з позовом до Міністерства юстиції України (далі - Міністерство), в якому позивач просить суд скасувати наказ Міністерства від 08.02.2021 № 484/5 в частині скасування рішення від 30.09.2019 №48930144 прийнятого державним реєстратором Виконавчого комітету Голопристанської міської ради Херсонської області Зелінським Володимиром Федоровичем про реєстрацію права постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером :01:001:1258 площею 2,9314 га за Підприємством.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права постійного користування земельною ділянкою відповідає положенням законодавства, в той час, як спірний наказ в частині скасування зазначеного рішення є таким, що не відповідає законодавству.

Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 06.05.2021 матеріали позовної заяви Підприємства з спрямованими до Міністерства вимогами (від 05.05.2021 вх. № 1350/21) передано за виключною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.05.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 923/629/21, підготовче засідання призначено на 07.07.2021.

23.06.2021 до Господарського суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву, в якому Міністерство просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись, на відсутність підстав для скасування оспорюваного наказу.

29.06.2021 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами суду.

29.06.2021 та 05.07.2021 до Господарського суду міста Києва надійшли письмові пояснення третьої особи щодо позову, в яких остання просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.07.2021 у підготовчому засіданні оголошено перерву до 21.07.2021.

12.07.2021 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами суду та відповідь на відзив на позовну заяву.

20.07.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про зміну предмету позову, в якій позивач викладає позовні вимоги наступним чином та відповідно просить суд:

- визнати за Підприємством право постійного користування земельною ділянкою із кадастровим номером :01:001:1258 площею 2,9314 га, яка розташована за адресою Херсонська область, Скадовський район, м. Скадовськ, вул. Гагаріна, земельна ділянка 61;

- визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства від 08.02.2021 № 484/5 в частині скасування рішення від 30.09.2019 № 48930144 прийняте державним реєстратором Виконавчого комітету Голопристанської міської ради Херсонської області Зелінським В.Ф. про реєстрацію права постійного користування земельною ділянкою із кадастровим номером :01:001:1258 площею 2, 9314 за Підприємством.

20.07.2021 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання позивача про залучення до участі у розгляді справи співвідповідача - Скадовської міської ради Скадовського району Херсонської області (далі - СМР).

У підготовчому засіданні 21.07.2021 судом оголошено перерву до 30.07.2021.

23.07.2021 до Господарського суду міста Києва повторно надійшла заява позивача про зміну предмету позову та клопотання про залучення до участі у розгляді справи співвідповідача.

У підготовчому засіданні 30.07.2021 суд, дослідивши заяву позивача про зміну предмета позову та заслухавши пояснення представників сторін, дійшов висновку, що остання відповідає вимогам ст. 46 Господарського процесуального кодексу України, приймається судом до розгляду, а подальший розгляд справи здійснюватиметься з її урахуванням. Дана інформація занесена до протоколу судового засіданні від 30.07.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.07.2021 задоволено клопотання Підприємства про залучення у справі співвідповідача та залучено до участі у розгляді справи, у якості співвідповідача СМР; підготовче засідання відкладено на 08.09.2021.

17.08.2021 до Господарського суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву відповідача - 2, в якому останній просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

25.08.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла відповідь на відзив на позовну заяву відповідача-2.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.09.2021 у підготовчому засіданні оголошено перерву до 29.09.2021.

23.09.2021 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.10.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 20.10.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.10.2021 у судовому засіданні оголошено перерву до 03.11.2021.

У судовому засіданні 03.11.2021 представник позивача підтримав позов та просив суд про його задоволення.

Представники відповідачів у судове засідання не з`явилися, причини неявки суд не повідомили, про місце, дату та час судового розгляду повідомлялися належним чином.

Таким чином, приймаючи до уваги, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи у судовому засіданні 03.11.2021 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Позивач зазначає, що у березні 2021 року поштовим відправленням отримав листа від Міністерства від 04.03.2021 № 1469/33.2.1/-21, яким було повідомлено про розгляд скарги СМР від 02.03.2020 № 03-10/194 щодо оскарження рішень державного реєстратора виконавчого комітету Голопристанської міської ради Херсонської області від 30.09.2019 року № 48930144 та 48930661. До листа було також додано копію наказу відповідача-1 від 08.02.2021 № 484/5 та копію висновку колегії від 07.10.2020.

Позивач вказує, що участі у розгляді скарги не приймав, своїх заперечень не надавав та взагалі про існування такого розгляду ніколи повідомлений не був.

Відповідно до спірного наказу було, зокрема, задоволено у повному обсязі скаргу СМР від 02.03.2020 № 03-10/194; скасовано рішення від 30.09.2019 № 48930144 та № 48930661, прийняті державним реєстратором Виконавчого комітету Голопристанської міської ради Херсонської області Зелінським В.Ф.

На думку Підприємства, шляхом скасування рішень державного реєстратора було фактично скасовано речові права позивача, на нерухоме майно - земельні ділянки із кадастровим номером :01:001:1258, загальною площею 2,9314 га та із кадастровим номером :01:001:1259, загальною площею 0,0154 га, яка розташована за адресою Херсонська область, Скадовський район, м. Скадовськ, вул. Гагаріна, земельна ділянка 61.

Підставою для прийняття вказаного наказу є висновок Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 07.10.2020 за результатами розгляду скарги СМР від 02.03.2020 № 03-10/194.

У розділі висновку мотиви рішення у розгорнутому викладенні (#МінюстОфіційно), зокрема, зазначено таке:

« 2. Згідно із відомостями Державного реєстру прав державним реєстратором Зеленським В.Ф. зареєстровано право постійного користування на земельні ділянки за Підприємством об`єднання громадян (релігійної організації, профспілки) Підприємство об`єднання громадян «Навчально-спортивна база» всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства «Колос» агропромислового комплексу України на підставі зокрема:

- державного акту на постійне користування на землю (площею 2,95 га) від 03.01.1994 серія CX-XVI-1-8», виданого Скадовською міською радою народних депутатів Скадовській навчально-спортивній базі «Скадовськ» (далі - державний акт);

- витяг з державного земельного кадастру від 27.06.20219 № НВ-019 управління Держгеокадастру у Херсонській області (далі - витяг ДЗК);

-рішення Скадовської міської ради про затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки від 24.05.2019 № 991 (далі - рішення).

3. Згідно із п. 812 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 р. № 1127 (далі - порядок) для державної реєстрації права власності та права постійного користування на земельну ділянку, права на яку набуваються шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у постійне користування із земель державної або комунальної власності, подається рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність чи надання у постійне користування або про затвердження документації із землеустрою щодо формування земельної ділянки та передачу її у власність чи надання у постійне користування.»;

« 6. Колегією під час дослідження інформації, яка міститься в Державному реєстрі прав встановлено, що державним реєстратором Зелінським В.Ф. під час проведення державної реєстрації права постійного користування на земельні ділянки за Підприємством об`єднання громадян (релігійної організації, профспілки) Підприємство об`єднання громадян «Навчально-спортивна база» всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства «Колос» агропромислового комплексу України не було долучено документів, що підтверджують набуття права постійного користування на земельні ділянки, оскілки державний акт не містив кадастрового номеру земельної ділянки на яку його було видано, а також не було подано рішення органу місцевого самоврядування про передачу земельних ділянок у постійне користування, а тому подані документи не давали змоги встановити виникнення такого права на земельні ділянки щодо яких прийнято оскаржувані рішення.»;

« 7. Наведене свідчить, що під час прийняття державним реєстратором Зелінським В.Ф. оскаржуваних рішень ним не було належним чином перевірено документи на наявність підстав для відмови у державній реєстрації, оскільки подані для державної реєстрації документи не надавали змоги встановити підстави набуття права Підприємством... »;

« 9. Таким чином, оскаржувані рішення прийняті державним реєстратором Зелінським В.Ф. з порушенням вимог пунктів 1,2 частини третьої статті 10, пункту 4 частини першої, частини другої статті 24, частини першої статті 27 Закону, пункту 812 Порядку, а тому підлягають скасуванню».

Позивач вказує, що у висновку неправильно зазначено про те, що реєстрація права постійного користування землею здійснена з порушенням, зокрема, ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон) та п. 812 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (далі - Порядок).

Також, на думку Підприємства, висновок не є об`єктивним, оскільки його винесено лише на підставі дослідження змісту скарги відповідача-2 та документів наданих лише цією стороною, позивача не було залучено до розгляду скарги.

З огляду на викладене, спірний наказ, який прийнято на підставі висновку, є незаконним та підлягає скасуванню.

Також, позивач заявив вимогу про визнання за Підприємством права постійного користування земельною ділянкою із кадастровим номером :01:001:1258 площею 2,9314 га, яка розташована за адресою Херсонська область, Скадовський район, м. Скадовськ, вул. Гагаріна, земельна ділянка 61, посилаючись на те, що речове право на вказану земельну ділянку оспорюється відповідачем-2 і таке право було порушено шляхом прийняття відповідачем-1 оспорюваного наказу.

У свою чергу, відповідачі заперечували проти задоволення позовних вимог, вказуючи на те, що скарга СМР була обґрунтованою, а прийнятий наказ відповідає законодавству та відсутні підстави для його скасування.

Так, у ст. 86 Господарського процесуального кодексу України вказано, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Державним реєстратором виконавчого комітету Голопристанської міської ради Херсонської області були прийняті такі рішення:

- від 30.09.2019 № 48930144 згідно з яким за Підприємством було зареєстроване право постійного користування на земельну ділянку із кадастровим номером :01:001:1258, загальною площею 2,9314 га, яка розташована адресою Херсонська область, Скадовський район, м. Скадовськ. вул. Гагаріна, земельна ділянка 61;

- від 30.09.2019 № 48930661 відповідно до якого за позивачем було зареєстровано право постійного користування на земельну ділянку із кадастровим номером :01:001:1258, загальною площею 0,0154 га, яка розташована за адресою Херсонська область, Скадовський район, м. Скадовськ, вул. Гагаріна, земельна ділянка 61.

Право постійного користування земельними ділянками набуте навчально-спортивною базою «Скадовськ» (на даний час навчально-спортивна база «Колос») на підставі рішення виконавчого комітету Скадовської міської ради Скадовського району Херсонської області від 07.07.1993 №174 та посвідчено Державним актом на право постійного користування землею серії XC-XVI-1-80 від 03.01.1994, що зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 8.

Слід зазначити, що загальна площа земельної ділянки, на момент виникнення прав позивача становила - 2,9468 га.

Разом з тим, земельні ділянки із кадастровим номером :01:001:1258, загальною площею 2,9314 га та із кадастровим номером :01:001:1258, загальною площею 0,0154 га, які розташовані за адресою Херсонська область, Скадовський район, м. Скадовськ, вул. Гагаріна, земельна ділянка 61, були утворені при поділі земельної ділянки площею 2,9468 га.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Стаття 22 Земельного кодексу Української РСР, чинного на момент видачі позивачу державного акта на право постійного користування землею, встановлювала, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Слід зазначити, що у рішенні Конституційного Суду України від 22.09.2005 № 5-рп/2005 визначено, що діюча ст. 92 Земельного кодексу України не обмежує і не скасовує чинне право постійного користування земельними ділянками, набуте громадянами в установлених законодавством випадках. Раніше видані державні акти на право постійного користування землею залишаються чинними та підлягають заміні у разі добровільного звернення осіб.

Отже, використання земельної ділянки на праві постійного користування здійснюється позивачем на підставі Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії XC-XVI-1-80 від 03.01.1994.

Державну реєстрацію земельної ділянки в Державному земельному кадастрі було проведено 15.08.2013, що підтверджено витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-013, та земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :01:001:0353.

В подальшому рішенням СМР від 09.11.2018 було вирішено надати дозвіл на поділ земельної ділянки із кадастровим номером :01:001:0353, яка знаходиться в постійному користуванні позивача.

Заявою від 31.01.2019 Підприємство надало згоду на поділ земельної ділянки із кадастровим номером :01:001:0353, на дві окремі земельні ділянки площею 0,0154 га та 2,9314 га.

Заявою від 13.05.2019 № 174 позивач надав добровільну відмову від права постійного користування на одну із виділених земельних ділянок площею 0,0154 га із кадастровим номером :01:001:1259.

Рішенням відповідача-2 від 24.05.2019 № 991 було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу зазначеної вище земельної ділянки на дві окремі земельні ділянки за кадастровим №:01:001:1259 площею 0,0154 га та за кадастровим №:01:001:1258 площею 2,9314 га.

Пунктом 3 вказаного рішення позивача було зобов`язано в місячний термін звернутися до СМР із заявою щодо оформлення речових прав на земельну ділянку за кадастровим номером :01:001:1258 площею 2,9314 га.

25.09.2019 речове право позивача, а саме право постійного користування земельної ділянки із кадастровим номером :01:001:1258 площею 2,9314 га зареєстроване у Державному реєстрі речових права на нерухоме майно, що підтверджується відповідною інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Суд погоджується з доводами позивача про те, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:1258 площею 2,9314 га не є новоутвореною в порядку відведення, не надана Підприємству новим рішенням у постійне користування, сформована в результаті поділу та перебуває у постійному користуванні позивача з 1994 року.

Відповідно до статті 2 Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно ч. 3 ст. 3 Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:

1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;

2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону.

Стаття 4 Закону закріплює, що державній реєстрації прав підлягають, зокрема, право постійного користування земельної ділянки.

Згідно із ч. 2 ст. 29 Закону встановлено особливості державної реєстрації речових прав на земельні ділянки, речові права на які набуто до 1 січня 2013 року.

Так, відповідно до ч. 3 цієї норми державна реєстрація речових прав на земельну ділянку, набутих та оформлених в установленому порядку до 1 січня 2013 року, проводиться без подання заявником документа, на підставі якого набуто речове право, за умови наявності інформації про зареєстровану земельну ділянку в Державному земельному кадастрі, у тому числі перенесеної із Державного реєстру земель, документів, що відповідно до законодавства, яке діяло до 1 січня 2013 року, посвідчували право власності або право користування землею (земельними ділянками), а також книг записів (реєстрації) таких документів.

У пункті 81-1 Порядку встановлено, що державна реєстрація прав на земельні ділянки, речові права на які набуто до 1 січня 2013 року, проводиться у порядку, передбаченому статтею 29 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Отже, законодавством встановлено особливий порядок державної реєстрації речових прав на земельні ділянки, речові права на які набуто до 1 січня 2013 року.

Як вже було зазначено вище право простійного користування земельною ділянкою набуто позивачем на підставі рішення від 07.07.1993 №174, тобто до 1 січня 2013 року.

Поділ зазначеної земельної ділянки жодним чином не вплинув на зміст права позивача, а право постійного користування не припинилось, а продовжило своє існування і після поділу земельної ділянки.

Слід зазначити, що у пункті 7.36 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.10.2019 у справі № 922/2723/17 заначено, що формування земельних ділянок їх володільцем, зокрема внаслідок поділу та/або об`єднання, з присвоєнням їм кадастрових номерів, зміною інших характеристик не впливає на можливість захисту права власності чи інших майнових прав у визначений цивільним законодавством спосіб.

У пункті 65 постанови від 18.11.2020 у справі № 904/6059/19 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, зокрема, заначено висновок про те, що норми права вказують на те, що у разі поділу земельної ділянки змінюються межі, площа та кадастровий номер цієї земельної ділянки, проте обсяг прав попереднього землекористувача, набутий на таку земельну ділянку у встановленому законом порядку на підставі Державного акта на право постійного користування землею, не змінюється, у зв`язку з чим зміна кадастрового номера, здійснена з дотриманням вищенаведених норм закону, не є правовою підставою, передбаченою положеннями статті 141 Земельного кодексу України для, припинення права постійного користування земельною ділянкою.

Таким чином, в силу приписів ч. 2 ст. 29 Закону та п. 81-1 Порядку, державна реєстрація права постійного користування земельною ділянкою із кадастровим номером :01:001:1258 площею 2,9314 га була проведена без подачі рішення (документа) на підставі якого набуто речове право.

Враховуючи викладене, посилання у висновку як на мотив скасування рішення щодо державної реєстрації на порушення ч. 1 ст. 27 Закону та п. 812 Порядку є безпідставним.

Так, державний виконавець під час проведення державної реєстрації права постійного користування на земельну ділянку із кадастровим номером :01:001:1258 площею 2,9314 га перевірив наявність всіх необхідних документів та провів державну реєстрацію належним чином у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа мас право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (ст. 21 Цивільного кодексу України).

Відповідно до положень ст. 393 Цивільного кодексу України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Відповідно до ст. 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Приписами ст. 155 Земельного кодексу України передбачено у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до ч. 10 ст. 37 Закону рішення, дії або бездіяльність Міністерства юстиції України та його територіальних органів можуть бути оскаржені до суду.

Отже, позовні вимоги в частині скасування наказу від 08.02.2021 № 484/5 в частині скасування рішення від 30.09.2019 № 48930144 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Що ж до позовної вимоги про визнання за Підприємством права постійного користування на земельну ділянку, то слід зазначити таке.

У результаті задоволення скарги відповідача-2 шляхом прийняття оспорюваного наказу було по суті порушено речове право позивача - право постійного користування земельною ділянкою із кадастровим номером :01:001:1258, загальною площею 2,9314 га.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права.

Відповідно до ч. 2 ст. 395 Цивільного кодексу України законом можуть бути встановлені інші речові права на чуже майно.

Згідно ст. 396 Цивільного кодексу України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Статтею 392 Цивільного кодексу України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтею 92 Земельного кодексу України встановлено, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема шляхом визнання прав.

Оскільки відповідачем-2 не визнається право позивача на постійне користування земельною ділянкою, Підприємством документально підтверджено наявність підстав права постійного користування, то позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, з огляду на викладені вище обставини, суд дійшов висновку, що позивачем доведено позовні вимоги, у свою чергу, відповідачі доводів позивача не спростували.

Разом з тим, суд відзначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N303-A, п. 29).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

При цьому, суд зазначає, що іншим доводам сторін оцінка судом не надається, адже, вони не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат прийнятого рішення.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідачів пропорційно.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Підприємства об`єднання громадян «Навчально-спортивна база «Колос» - задовольнити.

2. Визнати за Підприємством об`єднання громадян «Навчально-спортивна база «Колос» (75700, Херсонська область, м. Скадовськ, вул. Гагаріна, будинок 61; ідентифікаційний код: 02647510) право постійного користування земельною ділянкою із кадастровим номером :01:001:1258 площею 2,9314 га, яка розташована за адресою Херсонська область, Скадовський район, м. Скадовськ, вул. Гагаріна, земельна ділянка 61.

3. Визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, будинок 13; ідентифікаційний код: 00015622) від 08.02.2021 № 484/5 в частині скасування рішення від 30.09.2019 № 48930144, прийняте державним реєстратором Виконавчого комітету Голопристанської міської ради Херсонської області Зелінським Володимиром Федоровичем про реєстрацію права постійного користування земельною ділянкою із кадастровим номером :01:001:1258 площею 2,9314 за Підприємством об`єднання громадян «Навчально-спортивна база «Колос» (75700, Херсонська область, м. Скадовськ, вул. Гагаріна, будинок 61; ідентифікаційний код: 02647510).

4. Стягнути з Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, будинок 13; ідентифікаційний код: 00015622) на користь Підприємства об`єднання громадян «Навчально-спортивна база «Колос» (75700, Херсонська область, м. Скадовськ, вул. Гагаріна, будинок 61; ідентифікаційний код: 02647510) витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн.

5. Стягнути з Скадовської міської ради Скадовського району Херсонської області (75700, Херсонська область, м. Скадовськ, вул. Гагаріна, будинок 63; ідентифікаційний код: 26285017) на користь Підприємства об`єднання громадян «Навчально-спортивна база «Колос» (75700, Херсонська область, м. Скадовськ, вул. Гагаріна, будинок 61; ідентифікаційний код: 02647510) витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн.

6. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 15.11.2021

Суддя Д.О. Баранов