ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"09" листопада 2021 р. Cправа № 902/751/21

Господарський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Тварковського А.А.,

за участю секретаря судового засідання Німенко О.І.,

представника позивача - Волянської О.О.,

у відсутності відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом: Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" (вул. 600-річчя, 13, м. Вінниця, 21021)

до: Дочірнього підприємства "Калинівський райагроліс" ВОКСЛП "Віноблагроліс" (вул. Миру, 215, с. Павлівка, Калинівський район, Вінницька область, 22346)

про зобов`язання поставити товар та стягнення 45837,65 грн,

В С Т А Н О В И В :

Комунальним підприємством Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" подано позов до Дочірнього підприємства "Калинівський райагроліс" ВОКСЛП "Віноблагроліс" про стягнення 45837,65 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором на закупівлю №207-21/26 від 09.03.2021 в частині здійснення поставки товару в обумовленому обсязі та в обумовлений строк, внаслідок чого Комунальним підприємством Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" заявлено до стягнення з Дочірнього підприємства "Калинівський райагроліс" ВОКСЛП "Віноблагроліс" 45837,65 грн (пені та 3% річних).

Ухвалою суду від 27.07.2021 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/751/21 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Даною ухвалою встановлено сторонам строки для вчинення процесуальних дій, в т.ч. зобов`язано позивача уточнити прохальну частину позовної заяви із розмежуванням складових та сум заборгованості (шляхом подання відповідної заяви).

10.08.2021 через канцелярію суду надійшла заява позивача (вих. №05/1689 від 10.08.2021), відповідно до якої уточнено прохальну частину позовної заяви з розмежуванням складових та сум заявленої до стягнення заборгованості (45463,97 грн - пені; 373,68 грн - 3% річних). При цьому у поданій заяві викладено додаткову позовну вимогу про зобов`язання Державного підприємства "Калинівський райагроліс" ВОКСЛП "Віноблагроліс" негайно поставити товар за договором поставки №207-21/26 від 09.03.2021 в кількості 24,533 м3 на суму 34542,46 грн.

Ухвалою суду від 27.09.2021 заяву Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" (вих. №05/1689 від 10.08.2021) в частині додаткової позовної вимоги про зобов`язання Державного підприємства "Калинівський райагроліс" ВОКСЛП "Віноблагроліс" негайно поставити товар за договором поставки №207-21/26 від 09.03.2021 в кількості 24,533 м3 на суму 34542,46 грн прийнято до розгляду як заяву про зміну предмету позову в порядку ст. 46 ГПК України. При цьому вказаною ухвалою здійснено перехід від спрощеного позовного провадження до розгляду справи № 902/751/21 за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 26.10.2021 та продовжено строк підготовчого провадження у справі на 30 днів.

За результатами проведеного судового засідання 26.10.2021 за участю представника позивача суд у протокольній формі ухвалив закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті на 09.11.2021.

На визначену дату та час у судове засідання з`явилася представник позивача, відповідач правом участі у судовому засіданні свого представника не скористався.

Останній про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином ухвалою суду від 26.10.2021, вручення якої підтверджується відомостями з офіційного сайту АТ "Укрпошта".

У визначений судом строк відзиву відповідача на позовну заяву до суду не надійшло.

За приписами частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічна норма міститься у частині 9 статті 165 ГПК України.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів частини 9 статті 165 та частини 2 статті 178 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

09.03.2021 між Комунальним підприємством Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" (Покупець, позивач) та Дочірнім підприємством "Калинівський райагроліс" ВОКСЛП "Віноблагроліс" (Постачальник, відповідач) укладено Договір на закупівлю №207-21/26 (Договір), відповідно до п. 1.1. якого в порядку та на умовах даного Договору Постачальник зобов`язується поставити і передати у власність Покупцю Товар, зазначений у Специфікації (Додаток 1), у визначений строк, а Покупець - прийняти і оплатити такий Товар.

Найменування (асортимент, номенклатура), кількісні характеристики Товару визначаються на підставі Специфікації (п. 1.2. Договору).

За умовами п.п. 3.1. Договору ціна цього Договору становить 49 280 грн, в т.ч. ПДВ 8213,33 грн. Розрахунки проводяться у безготівковій формі шляхом попередньої оплати грошових коштів Покупця на розрахунковий рахунок Постачальника протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту підписання даного Договору.

Пунктом 4.1. Договору сторони погодили строк (термін) поставки (передачі) товару протягом 3 (трьох) робочих днів з дати зарахування коштів від Покупця на розрахунковий рахунок Постачальника.

Згідно з п. 5.2. Договору у випадку порушення строку поставки товару Постачальник сплачує Покупцю пеню у розмірі 1% від ціни Договору за кожен день прострочення.

Договір набирає чинності з моменту підписання його Сторонами і діє до 31.12.2021 та до повного виконання Сторонами своїх обов`язків за цим Договором (п. 9.1. Договору).

Додатком №1 до Договору (Специфікація) сторони погодили поставку Товару (круглі лісоматеріали сосна звичайна) в кількості 35 куб.м за ціною 1408 грн/куб.м на загальну суму 49280 грн з ПДВ. При цьому позивачем здійснено передоплату на суму 49 280 грн (погоджену вартість поставки), що підтверджується платіжним дорученням №167 від 11.03.2021.

Разом з тим відповідач в обумовлений Договором строк (протягом 3 робочих днів з дати зарахування коштів) поставку товару не здійснив, лише 14.04.2021 позивачу поставлено товар за Договором на суму 14737,5 грн відповідно до товарно-транспортної накладної при перевезенні деревини автомобільним транспортом (ТТН-ліс) (а.с. 12, т.1).

Невиконання зобов`язання за Договором щодо поставки решти обумовленого товару та відсутність реагування відповідача на звернення позивача у претензійному порядку слугували підставою для звернення останнього із відповідним позовом до суду про зобов`язання Державного підприємства "Калинівський райагроліс" ВОКСЛП "Віноблагроліс" негайно поставити товар за договором поставки №207-21/26 від 09.03.2021 в кількості 24,533 м3 на суму 34542,46 грн, а також про стягнення 45463,97 грн - пені та 373,68 грн - 3% річних внаслідок прострочення виконання зобов`язання.

З огляду на встановлені обставини справи, суд враховує таке.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, яка кореспондуються зі статтею 193 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтею 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Як передбачено п. 2 ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст. 632 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

В силу положень ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

За положеннями статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Факт прострочення відповідачем виконання зобов`язання за Договором щодо поставки Товару підтверджується матеріалами справи, позаяк поставку здійснено не в повному обсязі та поза межами обумовленого строку (поставка мала бути здійснена до 16.03.2021). При цьому часткова поставка на суму 14737,5 грн відбулася лише 14.04.2021, що підтверджується товарно-транспортною накладною при перевезенні деревини автомобільним транспортом (ТТН-ліс) серії ВАА №061140 від 14.04.2021.

За приписами ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до ст. ст. 669, 670 ЦК України кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні. Якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає.

Із вказаної норми матеріального права слідує, що у випадку передання продавцем меншої кількості товару, котрий оплачений, покупець має право на власний розсуд вибрати спосіб захисту свого порушеного права, а саме вимагати його передання або вимагати повернення коштів, сплачених за неотриманий товар.

Разом з тим пунктом 5.3. Договору сторони погодили, що сплата неустойки не звільняє сторону, яка порушила зобов`язання, що виникає з цього Договору, від виконання зобов`язання належним чином.

Так, позивач скористався правом вимоги щодо поставки решти товару на суму 34542,46 грн.

Враховуючи вищезазначені законодавчі приписи та встановлені обставини справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовної вимоги щодо поставки товару, а відтак і про задоволення позову в цій частині. При цьому формулювання позивачем позовної вимоги щодо негайної поставки товару за Договором є безпідставним, позаяк поняття негайності у таких спірних відносинах законодавчо не визначено, а виконання відповідного зобов`язання ставиться у залежність до набрання даним рішенням законної сили.

Окрім того, статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (висновок про застосування норм права, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 910/12382/17).

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Відповідно до встановлених судами обставин справи, за змістом статті 625 ЦК України, яка регулює відповідальність за порушення грошового зобов`язання, стягувана позивачем з відповідача сума інфляційних втрат та 3 % річних від суми попередньої оплати є відповідальністю сторони господарського договору за допущене нею правопорушення у сфері господарювання.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18) та від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

Тобто правовідношення, в якому у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3 % річних на підставі частини другої статті 625 цього Кодексу.

Слід зазначити, що стаття 625 розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги п`ятої ЦК України та визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Приписи розділу І книги п`ятої ЦК України поширюють свою дію на всі види грошових зобов`язань, у тому числі як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги п`ятої ЦК України), так і на недоговірні зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги п`ятої цього Кодексу).

При цьому у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Не є таким винятком із загального правила випадок, коли покупець має право вимагати повернення суми попередньої оплати на підставі частини другої статті 693 ЦК України.

З огляду на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія положень частини другої статті 625 ЦК України.

Дана правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 918/631/19.

Отже, оскільки позивачем внесено попередню оплату, повернення суми якої останній вправі вимагати від відповідача, позаяк в обумовлений Договором строк відповідач не здійснив поставку товару, то в межах даних спірних правовідносин правомірним є нарахування 3% річних внаслідок прострочення виконання зобов`язання в порядку ст. 625 ЦК України.

Частиною 1 ст. 230 ГК України встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, він зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

Згідно зі ст. 549 ЦК України - неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ч.1 ст. 550 ЦК України).

За приписами ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 5.2. Договору сторони погодили, що у випадку порушення строку поставки Товару Продавець сплачує Покупцю пеню у розмірі 1% від ціни Договору за кожен день прострочення.

Окрім того, суд враховує, що оскільки Дочірнє підприємство "Калинівський райагроліс" ВОКСЛП "Віноблагроліс" не поставило в обумовлений Договором строк товар, то застосування до боржника, який порушив господарське зобов`язання, штрафних санкцій у вигляді пені або штрафу, передбачених частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України, є можливим, позаяк суб`єкти господарських відносин при укладенні договору наділені законодавцем правом забезпечити виконання господарських зобов`язань встановленням договірної санкції за невиконання або неналежне виконання таких зобов`язань і пеня застосовується за порушення будь-яких господарських зобов`язань, як грошових, так і не грошових.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 17.09.2020 у справі № 922/3548/19, від 25.06.2018 у справі № 912/2483/18, від 23.04.2019 у справі № 904/3565/18, від 29.05.2018 у справі № 910/23003/16, від 19.09.2019 у справі № 904/5770/18.

Перевіривши за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "LІGA 360" здійснений позивачем розрахунок пені та 3% річних (за період прострочення з 17.03.2021 до 13.04.2021 на суму 49280 грн та за період з 14.04.2021 до 15.07.2021 на суму 34049,7 грн), судом встановлено, що такий розрахунок перебуває в межах розрахунку суду, відтак суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог щодо стягнення з відповідача 45463,97 грн - пені; 373,68 грн - 3% річних та про задоволення позову в цій частині.

Окремо слід зазначити, що оскільки відповідач зобов`язався здійснити поставку товару на суму 49280 грн та останнім виконано відповідне зобов`язання частково на суму 34049,7 грн, то вартісне вираження залишку невиконаного зобов`язання становить 34542,5 грн. При цьому суд розглядає спір в межах заявлених позовних вимог, а позивач просить зобов`язати відповідача поставити товар на суму 34 542,46 грн та здійснює нарахування пені, 3% річних з урахуванням часткової проплати на суму 34049,7 грн, що є меншою від суми невиконаного зобов`язання.

Окрім того, суд враховує, що позивачем допущено помилку у найменуванні відповідача при формулюванні вимоги зобов`язального характеру про поставку товару (зазначено "державне підприємство", а не "дочірнє") та невірно зазначено назву Договору ("поставки" замість "на закупівлю").

Відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується.

Статтею 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

За змістом ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Поведінка відповідача у даному спорі є пасивною, оскільки останнім не подано до суду жодних доказів в підтвердження або спростування заявлених позовних вимог.

Згідно з ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд, дослідивши викладені позивачем у позовній заяві обставини, оцінивши, відповідно до ст. 86 ГПК України належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність та взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав - покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, у зв`язку із задоволенням позову, витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача повністю в сумі 2270 грн.

Керуючись ст.ст. 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Зобов`язати Дочірнє підприємство "Калинівський райагроліс" ВОКСЛП "Віноблагроліс" (вул. Миру, 215, с. Павлівка, Калинівський район, Вінницька область, 22346; ) поставити Комунальному підприємству Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" (вул. 600-річчя, 13, м. Вінниця, 21021; ) товар за Договором на закупівлю №207-21/26 від 09.03.2021 в кількості 24,533 м3 на суму 34 542,46 грн.

3. Стягнути з Дочірнього підприємства "Калинівський райагроліс" ВОКСЛП "Віноблагроліс" (вул. Миру, 215, с. Павлівка, Калинівський район, Вінницька область, 22346; ) на користь Комунального підприємства Вінницької міської ради "Вінницяміськтеплоенерго" (вул. 600-річчя, 13, м. Вінниця, 21021; ) 45 463,97 грн - пені; 373,68 грн - 3% річних та 2 270 грн - витрат на сплату судового збору.

4. Згідно з приписами ч. 1 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

5. Відповідно до положень ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення та на відповідну адресу електронної пошти позивача: .

Повне рішення складено 17 листопада 2021 р.

Суддя А.А. Тварковський

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2, 3 - позивачу - вул. 600-річчя, 13, м. Вінниця, 21021; ;

4 - відповідачу - вул. Миру, 215, с. Павлівка, Калинівський район, Вінницька область, 22346.