РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.11.2021Справа № 910/13061/21
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гутянський елеватор"

до Аграрного фонду

про стягнення 91 513,14 грн.

Суддя Усатенко І.В.

Представники учасників справи не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Гутянський елеватор" з позовом до Аграрного Фонду, в якому просить стягнути 91513,14 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором від 08.04.2011 № 40/11.

Ухвалою суду від 16.08.2021 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

31.08.2021 від позивача через канцелярію суду надійшов супровідний лист на виконання ухвали від 16.08.2021 про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 06.09.2021 відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін. Встановлено відповідачу строк на подання відзиву.

30.09.2021 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач, зазначив, що Аграрний фонд позбавлений можливості здійснити будь-які платежі у зв`язку з відсутністю реєстрації договірних відносин складського зберігання зерна Аграрного фонду у Державній казначейській службі та, як наслідок, ненадходження коштів на оплату послуг зі зберігання зерна з Державного бюджету, що виключає погашення відповідачем заборгованості у добровільному порядку.

06.10.2021 через канцелярію суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що відповідач щодо суті заявлених вимог не заперечує, а тому просив позов задовольнити повністю.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

08.04.2011 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Гутянський елеватор" (зерновий склад) та Аграрним фондом (поклажодавець) був укладений договір складського зберігання зерна № 40/11.

Поклажодавець зобов`язується передати на зберігання зерновому складу зерно пшениці, кукурудзи, якість яких відповідає діючим ДСТУ, за заліковою вагою в кількості, яка визначається по фактичній кількості зерна, що надійшло на карточку поклажодавця і засвідчується відповідними складськими документами. А зерновий склад зобов`язується прийняти таке зерно для зберігання на визначених цим договором умовах і в установлений строк повернути його поклажедавцеві або особі, зазначеній ним як одержувач, у стані, передбаченому цим договором та законодавством (п. 1.1 договору).

Зерновий склад зобов`язаний: прийняти від поклажодавця зерно фактичної якості, але не вище обмежувальних кондицій, забезпечити його належне зберігання у повному обсязі та здійснити відпуск поклажодавцеві всієї кількості зерна, що фактично зберігається на день відпуску; зберігати зерно протягом строку, визначеного у договорі (п. 3.1.6, 3.1.1 договору).

Пунктом 3.3.2 договору встановлено, що поклажодавець зобов`язаний відшкодувати витрати з приймання, зберігання, відвантаження, а також витрати, що виникають в порядку, визначеному підпунктом 3.1.4 цього договору.

Розрахунки відшкодування витрат по зберіганню проводяться в грошовій формі з урахуванням податку на додану вартість. Розрахунки за надання послуг по зберіганню зернового складу здійснюється поклажодавцем за рахунок бюджетних коштів (п. 4.1 договору в редакції додаткового договору від 31.12.2011). Розмір відшкодування витрат за зберігання встановлено пунктом 4.3 договору в редакції додаткового договору від 31.12.2011 у розмірі 17,50 грн. за 1 тонну на місяць.

Пунктом 4.4 договору в редакції додаткового договору від 31.12.2011 сторони погодили, що поклажодавець сплачує вартість послуг із зберігання зерна з дати передачі зерна поклажодавця на зберігання зерновому складу згідно актів передавання-приймання до договору складського зберігання зерна на підставі актів виконаних робіт, за умови надходження на рахунок поклажодавця коштів Державного бюджету на зазначені цілі.

Відповідно до п. 4.5 договору відвантаження зерна поклажодавцеві здійснюється після відшкодування витрат на зберігання зернового складу у повному обсязі.

Строк зберігання зерна - до пред`явлення вимоги поклажодавцем (п. 7.1 договору).

Згідно додаткового договору від 31.12.2014 п. 8.1 договору був викладений у наступній редакції: "договір набирає чинності з моменту його підписання умовноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2015, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань у повному обсязі.".

Із матеріалів справи вбачається, що на виконання умов указаного договору ТОВ "Гутянський елеватор" прийняло на зберігання від Аграрного фонду 436 кг пшениці 3 класу, групи А, 2010 врожаю; 1131933 кг жита 3 класу, 2011, 2012 року врожаю, що підтверджується складськими квитанціями № 63 від 06.08.2012, № 4716 від 24.04.2019., № 4738 від 23.04.2019, № 4740 від 24.04.2019, № 4741 від 24.04.2019, № 4742 від 24.04.2019, № 4743 від 18.04.2019, №4731 від 18.04.2019, № 4732 від 18.04.2019, № 4733 від 18.04.2019, № 4734 від 19.04.2019, № 4735 від 22.04.2019, № 4736 від 22.04.2019, № 4737 від 23.04.2019, № 4739 від 24.04.2019.

Позивач долучив до матеріалів справи акти виконаних робіт за період з 01.04.2018 по 30.04.2019 з розрахунками до них за зберігання жита третього класу врожаю 2012 року у кількості 198,440 тон та за період з 24.04.2019 по 02.07.2019 за загальну кількість зерна 1130,809 тон. Загальна сума долучених до матеріалів справи актів становить 91513,14 грн з ПДВ. Акти підписані з боку позивача, відповідачем акти не підписані.

Акти з розрахунками направлялись відповідачу разом з вимогою від 14.07.2021 № 371-П про сплату заборгованості.

Листом від 23.07.2021 № 40-07/265 відповідач повідомив, що вимоги про оплату вартості послуг можуть бути задоволені виключно в судовому порядку.

Доказів пред`явлення вимоги про повернення зерна поклажодавцем чи іншою повноважною особою суду не надано. Крім того, сторонами не надано суду доказів того, що позивачем було передано отримане на зберігання майно відповідачу чи іншим повноваженим особам.

Тобто долученими до матеріалів справи документами підтверджуються обставини, що майно було прийнято позивачем на зберігання та не передавалось іншим особам.

Суду доведено, що на виконання умов договору за період з 01.04.2018 по 02.07.2019 позивачем було надано послуги зі зберігання на загальну суму 91513,14 грн., що підтверджується наданими актами наданих послуг (виконаних робіт) за відповідний період.

Послуги зберігання оплачені не були, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відповідач у своєму відзиві факту зберігання зерна позивачем за вказаний період не заперечив, суму заборгованості не спростував, послався на неможливість добровільного виконання своїх зобов`язань.

Відповідно до ст. 936 Цивільного кодексу України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов`язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому.

Відповідно до частин 3 та 4 статті 294 Господарського кодексу України зберігання у товарному складі здійснюється за договором складського зберігання. До регулювання відносин, що випливають із зберігання товарів за договором складського зберігання, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 957 Цивільного кодексу України за договором складського зберігання товарний склад зобов`язується за плату зберігати товар, переданий йому поклажодавцем, і повернути цей товар у схоронності.

Відповідно до ч. 1 ст. 961 Цивільного кодексу України, товарний склад на підтвердження прийняття товару видає один із таких складських документів: складську квитанцію; просте складське свідоцтво; подвійне складське свідоцтво.

За умовами п. 8.1 Договору, договір набирає чинності з моменту підписання та скріплення печатками і діє до 31.12.2015 року, але у будь якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань у повному обсязі.

Згідно зі ст. 938 Цивільного кодексу України, якщо строк зберігання речі визначений моментом пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення, зберігач має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від поклажодавця забрати цю річ в розумний строк.

Відповідно до ст. 27 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні", зерновий склад зобов`язаний зберігати зерно протягом строку, встановленого у договорі складського зберігання зерна. Якщо строк зберігання зерна договором складського зберігання зерна не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зерновий склад зобов`язаний зберігати зерно до подання поклажодавцем вимоги про його повернення. Якщо строк зберігання зерна визначено моментом пред`явлення власником зерна вимоги про його повернення, зерновий склад має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від власника зерна забрати це зерно в розумний строк.

Відповідно до ст. 946 Цивільного кодексу України, якщо поклажодавець після закінчення строку договору зберігання не забрав річ, він зобов`язаний внести плату за весь фактичний час її зберігання.

Аналогічні положення викладені в п. 7.1. договору складського зберігання зерна № 40/11 від 08.04.2011, а саме: строк зберігання зерна до пред`явлення вимоги поклажодавцем.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що продовження зберігання зерна після закінчення строку, встановленого договором складського зберігання зерна № 40/11 від 08.04.2011, за відсутності вимоги поклажодавця про повернення зерна, дає зберігачу право вимагати оплати за весь фактичний час зберігання.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні", плата за зберігання зерна, строки її внесення встановлюються договором складського зберігання зерна.

З огляду на те, що умовами договору складського зберігання зерна № 40/11 від 08.04.2011 сторони не визначили строки оплати відповідачем наданих позивачем послуг зі зберігання, 15.07.2021 позивач направив відповідачу вимогу про оплату послуг за договором складського зберігання № 371-П від 14.07.2021 на суму 91513,14 грн. та просив відповідача протягом семи днів з дня отримання вимоги сплатити зазначені грошові кошти.

Відповідач суму заборгованості не сплатив, жодних доказів в спростування даних обставин відповідачем до матеріалів справи не додано.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Доказів оплати заборгованості за Договором не надано, так само немає і доказів повернення зерна зі зберігання, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що протягом квітня 2018 по 02.07.2019 позивач надавав відповідачу послуги із складського зберігання зерна та відповідач зобов`язаний їх оплатити.

З огляду на подані докази та відсутність заперечень з боку відповідача, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Суд зазначає, що обставина щодо надання позивачем відповідачу послуг зі зберігання зерна за період з 01.04.2018 по 02.07.2019 відповідачем на заперечується, як і не заперечується та обставина, що відповідачем було порушено свій обов`язок з оплати наданих позивачем послуг в розмірі 91513,14 грн.

Стосовно заперечень відповідача викладених у відзиві на позовну заяву, а саме, що згідно листа Мінекономіки від 13.09.2021 № 2122-10/45341-07 фінансування вказаної бюджетної програми у 2021 році є неможливим через відсутність нормативно-правових актів щодо норми відшкодування витрат, пов`язаних з комплексом заходів із зберігання, перевезення та переробки об`єктів державного цінового регулювання, що в свою чергу унеможливлює затвердження паспорта бюджетної програми з актуальними результативними показниками паспорта бюджетної програми послуги зі зберігання зерна, також тверджень про те, що відповідачем надаються послуги на сьогоднішній день на умовах договору складського зберігання зерна № 40/11 від 08.04.2011 року, у зв`язку з відсутністю укладених угод на зберігання зерна аграрного фонду в 2018-2019 роках, фінансові зобов`язання Аграрного фонду перед відповідачем з відшкодування витрат, пов`язаних з послугами зберігання зерна на обліку Державної казначейської служби України не зареєстровані, у зв`язку з чим, вимоги позивача не можуть бути задоволені Аграрним фондом в добровільному порядку, Суд зазначає, що факт відсутності бюджетного фінансування не звільняє Аграрний фонд від виконання зобов`язань щодо оплати послуг за договорами, оскільки така обставина не визначена законодавчо як така, що звільняє від виконання зобов`язання.

Частина 2 ст. 218 Господарського кодексу України прямо передбачає, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов`язань контрагентами правопорушника не вважається обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

Статтею 46 Бюджетного кодексу України встановлені стадії виконання бюджету за видатками та кредитуванням: 1) встановлення бюджетних асигнувань розпорядникам бюджетних коштів на основі та в межах затвердженого розпису бюджету; 2) затвердження кошторисів, паспортів бюджетних програм, а також порядків використання бюджетних коштів; 3) взяття бюджетних зобов`язань; 4) отримання товарів, робіт і послуг; 5) здійснення платежів відповідно до взятих бюджетних зобов`язань; 6) використання товарів, робіт і послуг для виконання завдань бюджетних програм; 7) повернення кредитів до бюджету (щодо кредитування бюджету).

Відповідно до затвердженого розпису бюджету розпорядники бюджетних коштів одержують бюджетні асигнування, що є підставою для затвердження кошторисів. Порядок складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ встановлюється Кабінетом Міністрів України. Казначейство України здійснює контроль за відповідністю кошторисів розпорядників бюджетних коштів розпису бюджету. Розпорядники бюджетних коштів забезпечують управління бюджетними асигнуваннями і здійснення контролю за виконанням процедур та вимог, встановлених цим Кодексом (ст.47 Бюджетного Кодексу України).

Відповідно до ч. 1 статті 48 кодексу розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов`язань минулих років; довгострокових зобов`язань за енергосервісом, узятих на облік органами Казначейства України; середньострокових зобов`язань у сфері охорони здоров`я; середньострокових зобов`язань за договорами на будівництво, реконструкцію, ремонт і утримання автомобільних доріг; щодо завдань (проектів) Національної програми інформатизації - після їх погодження з Генеральним державним замовником Національної програми інформатизації.

Відповідно до ч. 4 ст. 48 Кодексу зобов`язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов`язаннями (крім витрат, що здійснюються відповідно до частини шостої цієї статті) і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов`язань є порушенням бюджетного законодавства. Витрати бюджету на покриття таких зобов`язань не здійснюються. Вимоги фізичних і юридичних осіб щодо відшкодування збитків та/або шкоди за зобов`язаннями, взятими розпорядниками бюджетних коштів без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), стягуються з осіб, винних у взятті таких зобов`язань, у судовому порядку.

Таким чином, відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано наявності заборгованості за надані послуги за договором № 40/11 від 08.04.2011. Загальна сума заборгованості за період з 01.04.2018 по 02.07.2019 становить 91513,14 грн і підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до ст. 74, 75 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судом встановлено, що позовні вимоги є обґрунтованими та таким що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, ст.ст. 74, 76, 77, 123, 129, 237, 238, 239, 240, 241 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Аграрного фонду (01001, м. Київ, вул. Грінченка, будинок 1, ідентифікаційний код 33642855) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Гутянський елеватор" (36014, м. Полтава, площа Павленківська, буд. 24, ідентифікаційний код 31834605) заборгованість у сумі 91513 (дев`яносто одна тисяча п`ятсот тринадцять) грн 14 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп.

3.Після набрання рішенням законної сили, видати наказ.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя І.В. Усатенко