РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.11.2021Справа №910/12596/21
Суддя Господарського суду міста Києва Морозов С.М. розглянувши без повідомлення учасників справи у спрощеному позовному провадженні справу

За позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування", м. Київ

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС", м. Київ

про стягнення 91 384, 09 грн, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" (позивач) звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" (відповідач) страхового відшкодування в розмірі 64 036, 48 грн грн, 16 831, 41 грн пені, 3 189, 54 грн 3% річних та 7 326, 66 грн інфляційних, мотивуючи свої вимоги неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань як страховиком за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.08.2021 року у справі №910/12596/21 позовну заяву Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" було залишено без руху, надано позивачу строк для усунення встановлених недоліків позовної заяви протягом 10 (десяти) днів з дня вручення даної ухвали.

25.08.2021 (в строк визначений судом) до суду надійшла засобами поштового зв`язку заява позивача про усунення недоліків позовної заяви.

У зв`язку з перебуванням судді Морозова С.М. у період з 25.08.2021 по 17.09.2021 року у відпустці, ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.09.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами та запропоновано сторонам у визначені судом строки подати відповідні заяви по суті.

У зв`язку з відсутністю фінансування видатків на оплату послуг з пересилання поштових відправлень Господарським судом міста Києва зупинено відправку кореспонденції засобами поштового зв`язку, про що здійснено повідомлення на сайті Господарського суду міста Києва (https://ki.arbitr.gov.ua/sud5011/pres-centr/novyny/1168991/).

З метою інформування відповідача про розгляд даної справи та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, судом було вчинено дії із повідомлення відповідача за допомогою засобів телефонного зв`язку, про що складено відповідну телефонограму від 22.09.2021.

Суд зазначає, що 22.09.2021 за номером телефону НОМЕР_1 інформацію по справі прийнято юрисконсультом відповідача Мелашенко О.

Отже, враховуючи викладені вище обставини суд використав усі можливі засоби повідомлення відповідача про розгляд даної справи судом.

Проте відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

28.04.2018 між ОСОБА_1 (страхувальник) та Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" (страховик, позивач) було укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №202.18.2400480 від 28.04.2018 (договір страхування), за яким був застрахований автомобіль «Mercedes Benz GLA», д.н.з. НОМЕР_2 .

08.07.2019 в м. Києві на проспекті Академіка Палладіна, навпроти Гостомильська площа 1, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «Mercedes Benz GLA», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Ford Focus», д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок якої автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Святошинського районного суду міста Києва №759/12873/19 від 28.08.2019 ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

09.07.2019 страхувальник звернувся до позивача із повідомленням про настання страхової події та заявою про виплату страхового відшкодування на користь СТО СП ТОВ «АДУ Мерседес-Бенц».

Відповідно до рахунку-фактури СТО СП ТОВ «АДУ Мерседес-Бенц» №7 від 12.07.2019 вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mercedes Benz GLA», д.н.з. НОМЕР_2 , становить 36 464, 41 грн та відповідно до рахунку-фактури № від 08.08.2019 становить 60 554, 92 грн. Фактична вартість ремонту автомобіля склала 94 185, 41 грн, що підтверджується актом виконаних робіт № від 04.10.2019.

На підставі вищезазначених рахунків-фактур, позивачем було складено страхові акти №3.19.1771-1 та №3.19.1771-2 відповідно до яких розмір страхового відшкодування складає 57 721,00 грн + 25 964, 41 грн= 83 685, 41 грн.

Позивач виконуючи свої зобов`язання за договором страхування здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 83 685, 41 грн на рахунок СТО, що підтверджується копією платіжного доручення №130 від 18.07.2019 в розмірі 25 964, 41 грн та копією платіжного доручення №632 від 20.08.2019 в розмірі 57 721, 00 грн.

Таким чином, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Mercedes Benz GLA», д.н.з. НОМЕР_2 , складає 83 685, 41 грн, яка була виплачена позивачем на виконання договору страхування.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована відповідачем за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/3461498, яким передбачено, що ліміт за шкоду майну становить 100 000, 00 грн, а франшиза - 2 000, 00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було направлено відповідачеві заяву про відшкодування шкоди (виплату страхового відшкодування) №5031/07-3.19/1771 від 22.08.2019 в розмірі 83 685, 41 грн, яка була отримана останнім 30.08.2019 про що свідчить наявна копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №387.

Проте відповідачем було здійснено лише часткову виплату страхового відшкодування у розмірі 17 648, 93 грн, що підтверджується копією платіжного доручення №598_400 від 24.09.2019.

Таким чином у зв`язку з тим, що відповідач на момент подачі позовної заяви не сплатив позивачеві страхове відшкодування, останній звернувся до суду з вказаним позовом та відповідно до якого просить стягнути з відповідача страхове відшкодування в розмірі 64 036, 48 грн, пеню в розмірі 16 831, 41 грн, 3% річних в розмірі 3 189, 54 грн та інфляційне збільшення в розмірі 7 326, 66 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Отже, з виконанням страховиком на підставі договору добровільного майнового страхування свого обов`язку з відшкодування на користь потерпілого завданої йому внаслідок ДТП шкоди відповідно до приписів статті 512 Цивільного кодексу України відбувається фактична заміна кредитора у таких зобов`язаннях: деліктному зобов`язанні винуватця; зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ здійснити відшкодування завданої шкоди, адже відповідні права потерпілого як кредитора переходять до страховика за договором добровільного майнового страхування.

В такому випадку перехід прав кредитора від потерпілого до страховика за договором добровільного майнового страхування не зумовлює виникнення нових зобов`язань винуватця та страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, а відбувається виключно заміна кредитора як сторони у вже існуючих правовідносинах (в існуючих зобов`язаннях з відшкодування завданої шкоди: деліктному зобов`язанні винуватця; зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ).

Відтак, у силу приписів статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора (потерпілого) у відповідному зобов`язанні саме на тих умовах, які існували в останнього, що в цьому випадку полягає в набутті права отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ узятих на себе зобов`язань виключно за умови виконання встановлених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вимог, в т.ч. щодо подання йому у визначений законодавством строк заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування) та пов`язаного з цим ризику, який полягає у можливості реалізації страховиком наданого йому положеннями підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» права на відмову у виплаті страхового відшкодування в разі неподання відповідної заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків.

При цьому, закріплюючи в положеннях указаної норми відповідні правові наслідки, законодавець не ставив їх настання в залежність від суб`єкта звернення із заявою до страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ про здійснення страхового відшкодування, а навпаки, презюмував те, що з відповідною заявою має звернутися потерпілий або інша особа, яка має право на отримання відшкодування, що закріплено в положеннях статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

З огляду на викладене вбачається, що закріплене в положеннях підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» право страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про виплату страхового відшкодування не залежить від суб`єкта звернення з відповідною заявою, тобто, підлягає застосуванню, в тому числі у випадку, коли з такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому завданої внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу шкоди на підставі договору добровільного майнового страхування.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №910/7449/17.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина ОСОБА_2 , який керував автомобілем «Ford Focus», д.н.з. НОМЕР_3 , встановлена у судовому порядку.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Ford Focus», д.н.з. НОМЕР_3 , за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу застрахована відповідачем на підставі договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/3461498, яким передбачено, що ліміт за шкоду майну становить 100 000, 00 грн, а франшиза - 2 000, 00 грн.

Як вже було зазначено, позивач звертався до відповідача із заявою про відшкодування шкоди (виплату страхового відшкодування) №5031/07-3.19/1771 від 22.08.2019 в розмірі 83 685, 41 грн, яка задоволена відповідачем частково, а саме в розмірі 17 648, 93 грн.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

В силу приписів ст. 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у спорах, пов`язаних з відшкодуванням шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальними.

Тобто, відповідач, як страховик винної у ДТП особи, зобов`язаний відшкодувати завдані останньою збитки третій особі (у даному випадку - позивачу) в обсязі, визначеному Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та відповідно до договору страхування, укладеному з особою, що застрахувала свою цивільно-правову відповідальність.

За таких обставин, розрахунок заявленої до стягнення з відповідача суми страхового відшкодування має здійснюватись з урахуванням приписів ст. 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Разом з тим, порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність встановлено статтею 1194 Цивільного кодексу України, за змістом якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відповідач як страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі статті 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 22.03.2017 у справі №910/3650/16, постанові Верховного Суду у складі судової палати Касаційного цивільного суду №686/17155/15-ц від 03.10.2018).

Матеріалами справи підтверджено, що вартість збитків завданих власнику автомобіля ««Mercedes Benz GLA», д.н.з. НОМЕР_2 , яка спричинена в наслідок ДТП, яке відбулося 08.07.2019, становить 83 685, 41 грн, які повністю виплачені позивачем на рахунки СТО.

Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:

- у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його;

- у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Отже, настання строку здійснення відповідачем виплати страхового відшкодування за договором (полісом) №АО/3461498 обумовлене закінченням дев`яностоденного строку з дня отримання ним заяви про страхове відшкодування та документів, визначених статтею 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд відзначає, що вимога позивача про здійснення страхового відшкодування залишена відповідачем без задоволення, а на момент розгляду справи по суті строк здійснення такого відшкодування настав.

Абзацом 2 пункту 12.1 статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини,виплачену позивачем суму страхового відшкодування на рахунок СТО у розмірі 83 685, 41 грн, умови полісу №АО/3461498 (ліміт за шкоду майну - 100 000, 00 грн, франшиза - 2 000, 00 грн) та часткову сплату відповідачем страхового відшкодування у розмірі 17 648, 93 грн, позовні вимоги про стягнення з відповідача страхового відшкодування у розмірі грн 64 036, 48 грн підлягають задоволенню.

Відповідачем належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, не спростовано.

Окрім того, у зв`язку з несплатою відповідачем страхового відшкодування позивачеві, останній просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" пеню в розмірі 16 831, 41 грн, 3% річних в розмірі 3 189, 54 грн та інфляційне збільшення в розмірі 7 326, 66 грн за період з 28.11.2019 по 26.07.2021.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Законами України "Про страхування" та "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", які застосовуються до спірних правовідносин, передбачено розмір неустойки (пені) у разі прострочення виплати страхового відшкодування страховиком.

Пунктом 36.5 статті 36 Закону "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Відповідно до статті 992 Цивільного кодексу України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Як було зазначено, позивач направив відповідачеві заяву про відшкодування шкоди (виплату страхового відшкодування) №5031/07-3.19/1771 від 22.08.2019 в розмірі 83 685, 41 грн, яка була отримана останнім 30.08.2019.

Відповідно до ч.1 ст.253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч.5 ст.254 ЦК України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Отже, останнім днем встановленого строку для виплати відповідачем суми страхового відшкодування було 28.11.2019.

Водночас, позивачем було нараховано пеню за період з 28.11.2019 по 26.07.2021.

Відповідно до п.2.3. Постанови Пленуму ВГСУ №14 від 17.12.2013р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», перебіг періоду часу, за який нараховується пеня починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане.

Беручи до уваги викладене вище, враховуючи те, що останнім днем строку, встановленого відповідачу для здійснення відповідної оплати було 28.11.2019, борг зі сплати суми страхового відшкодування, як і перебіг періоду, за який позивач вправі нараховувати пеню, виник/почався з 29.11.2019.

Згідно з частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином, шестимісячний строк нарахування пені, встановлений приписами частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, закінчується 29.05.2020.

Оскільки строк нарахування пені встановлений позивачем з 28.11.2019 до 26.07.2021, то вказаний позивачем річний строк є таким, що визначений поза межами шестимісячного строку для нарахування пені, встановленого частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України.

Отже, розмір пені, що є обґрунтованим за період з 29.11.2019 до 29.05.2020 за розрахунком суду, становить 7 176, 66 грн. В іншій частині стягнення пені судом відмовлено.

Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення 3% з відповідача в розмірі 3 189, 54 грн за період з 28.11.2019 по 26.07.2021, суд зазначає наступне.

Велика Палата Верховного Суду в своїх постановах від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) та від 10.04.2018 у справі №910/10156/17 (провадження № 12-14гс18) сформулювала правовий висновок про те, що положення статті 625 Цивільного кодексу України поширюються на всі види грошових зобов`язань та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01.06.2016 у справі №3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

При безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 Цивільного кодексу України).

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні майнових витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

У зв`язку з тим, що строк з якого у відповідача виник борг зі сплати страхового відшкодування виник/почався 29.11.2019, а тому за підрахунком суду, вимога позивача про стягнення 3% річних підлягає частковому задоволенню, а саме в розмірі 3 184, 28 грн.

Суд, здійснивши перерахунок заявлених до стягнення інфляційного збільшення боргу, прийшов до висновку про правомірність стягнення з відповідача 7 326, 66 грн грн - інфляційних втрат.

Відповідно до ст.ст. 73, 74 ГПК України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Згідно з ст.76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст.77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст.78 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч.5 ст.236 ГПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування".

Судовий збір у розмірі 2 030, 04 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" (, адреса: 04070, м. Київ, вул. Іллінська, буд. 8) на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" (, адреса: 01024, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 15/2) суму страхового відшкодування в розмірі 64 036,48 грн (шістдесят чотири тисячі тридцять шість гривень 48 коп.), пеню в розмірі 7 176, 66 грн (сім тисяч сто сімдесят шість гривень 66 коп.), 3% річних в розмірі 3 184, 28 грн (три тисячі сто вісімдесят чотири гривні 28 коп.), інфляційне збільшення боргу в розмірі 7 326, 66 грн (сім тисяч триста двадцять шість гривень 66 коп.) та судовий збір в розмірі 2 030, 04 грн (дві тисячі тридцять гривень 04 коп.)

3. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

4. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С. МОРОЗОВ