ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" листопада 2021 р. м. Київ Справа № 911/2426/21

Господарський суд Київської області у складі судді Сокуренко Л.В. за участю секретаря судового засідання Абраменко М.К, дослідивши матеріали справи

За позовомУправління комунальної власності та концесії Білоцерківської міської ради
доФізичної особи-підприємця Панченка Валерія Івановича
пропримусове виселення з нежитлового приміщення
Учасники судового процесу:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Управління комунальної власності та концесії Білоцерківської міської ради звернулося до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Панченка Валерія Івановича примусове виселення з нежитлового приміщення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що після припинення дії договору оренди нежитлового приміщення (пам`ятка архітектури) № 1529 від 01.03.2018 відповідач не виконав свій обов`язок щодо повернення орендованого майна площею 18,8 кв.м, що знаходиться за адресою: Київська обл., м. Біла Церква, пл. Торгова Площа, буд. 16, у зв`язку з чим порушує права орендодавця і створює перешкоди у здійсненні ним права користування.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 18.08.2021 відкрито провадження по справі № 911/2426/21. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження; надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив. Ухвалою суду від 18.08.2021 судом вирішено призначити підготовче засідання на 15.09.2021.

15.09.2021 в судове засідання прибув представник позивача та надав усні пояснення по справі; представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином. У судовому засіданні винесено ухвалу про відкладення підготовчого судового засідання у справі № 911/2426/21 на 13.10.2021, яка занесена до протоколу судового засідання.

З метою повідомлення відповідача про дату судового засідання, 16.09.2021 судом складено ухвалу-повідомлення, яку направлено рекомендованим листом на адресу місцезнаходження відповідача.

13.10.2021 в судове засідання прибув представник позивача та надав усні пояснення по справі; представник відповідача вдруге в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином. Ухвалою суду вирішено закрити підготовче судове провадження та призначити справу № 911/2426/21 до судового розгляду по суті на 10.11.2021, яка занесена до протоколу судового засідання.

З метою повідомлення відповідача про дату судового засідання, 18.10.2021 судом складено ухвалу-повідомлення, яку направлено рекомендованим листом на адресу місцезнаходження відповідача.

10.11.2021 в судове засідання представники сторін не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином.

Щодо неявки в судове засідання представників сторін суд зазначає наступне.

Наразі, суд наголошує, що представник відповідача, в судові засідання жодного разу не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, позовних вимог не оспорив, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України).

Зі змісту п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що суд розглядає справу за відсутності учасника справи, якого було належним чином повідомлено про судове засідання, та яким не було повідомлено про причини неявки.

Згідно ч. 1 ст. 3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За приписами ст. 9 Конституції України, статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» і статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами документів, ратифікованих законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи.

У рішенні 15-рп/2004 від 02.11.2004 р. Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст. 69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання) визначено, що справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом і засобах, що обираються для їх досягнення.

Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється не тільки на сферу виконання зобов`язань, а і на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав).

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч. 1 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі «ЮніонЕліментаріяСандерс проти Іспанії» (AlimentariaSanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений ухвалою суду, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, проте, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 10.11.2021 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши усні пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд Київської області, -

ВСТАНОВИВ:

01.03.2018 між Управлінням комунальної власності та концесії Білоцерківської міської ради (далі - орендодавець, позивач) та Фізичною особою-підприємцем Панченком Валерієм Івановичем (далі - орендар, відповідач) укладено договір оренди № 1529 нежитлового приміщення (пам`ятка архітектури) (далі - договір) та додаток до нього.

В подальшому сторонами було підписано додаткові угоди до договору № 1 від 28.02.2019 та № 3 від 18.03.2020, які є невід`ємними частинами даного договору та підписані сторонами без будь-яких зауважень та заперечень.

Відповідно до п. 1.1 даного правочину, орендодавець передає в оренду, а орендар приймає в строкове платне користування нежитлове приміщення площею 18,80 кв.м, розташоване на другому поверсі двоповерхової будівлі за адресою: Київська обл., м. Біла Церква, пл.. Торгова Площа, буд. 16 (далі - майно), яке перебуває на балансі Комунального підприємства Білоцерківської міської ради житлово-експлуатаційної контори № 6.

Згідно з пунктами 1.2 та 1.3 договору, вартість об`єкта оренди зазначена у звіті про незалежну оцінку, здійснену станом на 31.01.2018 р., становить 92 901,00 грн. (дев`яносто дві тисячі дев`ятсот одна грн. 00 коп.) без ПДВ. Мета оренди: ремонт шкіряних виробів.

Умовами п. п. 2.1-2.2 договору передбачено, що передача нежитлового приміщення в оренду вперше здійснюється за актом прийому-передачі.

Передача нежитлового приміщення в оренду не спричиняє передачу орендарю права власності на це приміщення.

Власником орендованого приміщення залишається територіальна громада м. Білої Церкви, а орендар користується ним протягом строку оренди.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору, на підставі акту прийому передачі, 01.03.2018 орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування нежитлове приміщення, площею 18,80 кв.м, за адресою: Київська обл., м. Біла Церква, пл.. Торгова Площа, буд. 16. Зазначений акт підписаний з боку відповідача без будь-яких зауважень та заперечень (копія наявна в матеріалах справи).

Відповідно до пунктів 3.1 та 3.5 договору, розмір орендної плати визначається на підставі «Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу» і складає 464,51 грн. (в т.ч. ПДВ 77,42 грн.) за базовий місяць оренди і перераховується орендарем орендодавцю не пізніше останнього числа місяця, за який вона вноситься.

Орендна плата сплачується по день фактичного звільнення об`єкта оренди та передачі його орендодавцю за актом приймання-передачі включно.

Пунктом 2.3 договору передбачено, що нежитлове приміщення вважається переданим орендодавцю з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі. Ініціювання складання акта прийому-передачі про повернення об`єкта оренди покладається на орендодавця.

Згідно з п. 4.6 договору, орендар зобов`язується у разі припинення цього договору протягом п`яти робочих днів повернути орендодавцю орендоване майно.

Відповідно до п. 1 додаткової угоди № 3 до договору, цей договір діє з 01.03.2018 р. по 31.01.2021 р.

Умовами пунктів 10.6, 10.9 та 10.11 договору передбачено, що орендар протягом 1 місяця після закінчення строку дії договору оренди повідомляє орендодавця про свої наміри щодо припинення або продовження договірних орендних відносин.

Орендодавець надає орендареві письмову відповідь щодо можливості (або відсутності такої) продовження терміну оренди на новий термін на попередніх умовах або на нових умовах (актуальних на момент звернення) в строк згідно чинного законодавства; у разі якщо орендодавець має намір після закінчення терміну дії договору оренди використовувати зазначене майно для власних потреб, він не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору письмово попереджає про це орендаря.

Дія договору припиняється у разі, зокрема, закінчення строку на який його було укладено.

У разі припинення або розірвання цього договору, майно протягом п`яти робочих днів повертається орендарем орендодавцю за актом приймання-передачі.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач заявою б/н від 08.06.2021 звернуся до позивача із проханням продовжити строк дії договору оренди № 1529 від 01.03.2018 на оренду лише 3 м.кв та просив не нараховувати орендну плату з 20.04.2021.

У відповідь на заяву відповідача б/н від 08.06.2021 позивач звернувся до відповідача листом № 01-25/191 від 16.06.2021, яким повідомив відповідача, що відповідно до ст. 16 Закону України «Про оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою КМУ від 03.06.2020 р. № 483, зміна площі відбувається внаслідок відмови орендаря від частини орендованого приміщення за умови, що частина приміщення, від якого відмовляється орендар, може бути самостійним об`єктом оренди, що має окремий вхід і може користуватися попитом та може бути переданим в оренду іншим особами. Оскільки частина орендованого приміщення, від якої хоче відмовитися відповідач, не може бути самостійним об`єктом оренди, позивач повідомив відповідача про відсутність підстав для зменшення площі. Позивач повідомив відповідача про закінчення 31.01.2021 терміну дії договору оренди № 1529 від 01.03.2018 та звернув увагу відповідача, що з його боку не підписано додаткову угоду щодо збільшення строку оренди з метою приведення його у відповідність із визначеним законом мінімальним строком. За таких обставин, позивач запропонував відповідачу до 01.07.2021 звільнити займане нежитлове приміщення та передати його за актом прийому-передачі (копія доказу направлення листа наявна в матеріалах справи).

Відповідач заявами № б/н від 08.07.2021 та № б/н від 21.07.2021 відповідач повторно просив позивача продовжити строк дії договору оренди № 1529 від 01.03.2018 на оренду 3 м. кв..

У відповідь на заяви відповідача від 08.07.2021 та 21.07.2021, позивач листом № 01-25/238 від 05.08.2021 повторно повідомив відповідача, що відповідно до ст. 16 Закону України «Про оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою КМУ від 03.06.2020 р. № 483, відсутні підстави для зменшення площі орендованого приміщення. Позивач повідомив відповідача, що договір оренди № 1529 від 01.03.2018 діяв до 31.01.2021 та не був продовжений по причині недотримання орендарем вимог закону та порядку, визначеного договором (копія доказу направлення листа наявна в матеріалах справи).

Враховуючи, що відповідач не повернув майно ні після закінчення строку дії договору оренди нежитлового приміщення, ні після направлення вимоги про повернення майна, позивач звернувся з позовом до суду про виселення Фізичної особи-підприємця Панченка Валерія Івановича із займаного нежитлового приміщення, загальною площею 18,80 кв.м, розташоване на другому поверсі двоповерхової будівлі за адресою: Київська обл., м. Біла Церква, пл. Торгова Площа, буд. 16.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір оренди нежитлового приміщення (пам`ятка архітектури) № 1529 від 01.03.2018, додаток до нього, додаткові угоди № 2 від 28.02.2019 та № 3 від 18.036.2020, як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

За правовою природою укладений між сторонами договір є договором оренди.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 793 Цивільного кодексу України, договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі.

Частиною 1 статті ст. 795 Цивільного кодексу України передбачено, що передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

Як вже було встановлено судом вище, на виконання умов договору оренди № 1529 від 01.03.2018, 01.03.2018 орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування нежитлове приміщення, площею 18,80 кв.м, за адресою: Київська обл., м. Біла Церква, пл.. Торгова Площа, буд. 16. Зазначений акт підписаний з боку відповідача без будь-яких зауважень та заперечень.

Отже, позивачем були виконані свої зобов`язання за договором належним чином.

За приписами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Відповідно до ч. 1 ст. 763 ЦК України, договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно зі статтею 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (не споживна річ).

Майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання державного і комунального майна регулюються спеціальним Законом України «Про оренду державного та комунального майна» в редакції Закону № 157-IX від 03.10.2019.

Частиною першою статті 18 Закону № 157-IX визначено, що продовження договорів оренди здійснюється за результатами проведення аукціону, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону № 157-ІХ договори оренди можуть бути продовжені на той самий строк, на який вони були укладені, на підставі заяви орендаря про продовження договору, поданої орендодавцю не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору оренди.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону № 157-IX, орендар, який звертається із заявою про продовження договору оренди відповідно до абзацу четвертого частини сьомої цієї статті, зобов`язаний разом із такою заявою надати орендодавцю звіт про оцінку майна та рецензію на цей звіт.

Умовами пункту 10.6 договору передбачено, що орендар протягом 1 місяця після закінчення строку дії договору оренди повідомляє орендодавця про свої наміри щодо припинення або продовження договірних орендних відносин.

Орендодавець надає орендареві письмову відповідь щодо можливості (або відсутності такої) продовження терміну оренди на новий термін на попередніх умовах або на нових умовах (актуальних на момент звернення) в строк згідно чинного законодавства; у разі якщо орендодавець має намір після закінчення терміну дії договору оренди використовувати зазначене майно для власних потреб, він не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору письмово попереджає про це орендаря.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачем не надано суд доказів, в розумінні вищенаведених норм, на підтвердження виконання ним вимог законодавства або умов пункту 10.6 договору з метою продовження строку дії договору оренди нежитлового приміщення № 1529 від 01.03.2018.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 157-ІХ договір оренди припиняється, в тому числі, у разі закінчення строку, на який його укладено. Аналогічна норма міститься в частині другій статті 291 Господарського кодексу України.

Згідно із ч. 1 ст. 25 Закону 157-ІХ у разі припинення договору оренди орендар зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дати припинення договору повернути орендоване майно в порядку, визначеному договором оренди.

Згідно з положеннями статті 785 Цивільного кодексу України, у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до п. 1 додаткової угоди № 3 до договору, цей договір діє з 01.03.2018 р. по 31.01.2021 р.

Відповідно до п. 10.9 та 10.11 договору, дія договору припиняється у разі, зокрема, закінчення строку на який його було укладено. У разі припинення або розірвання цього договору, майно протягом п`яти робочих днів повертається орендарем орендодавцю за актом приймання-передачі.

Згідно з п. 4.6 договору, орендар зобов`язується у разі припинення цього договору протягом п`яти робочих днів повернути орендодавцю орендоване майно.

Пунктом 2.3 договору передбачено, що нежитлове приміщення вважається переданим орендодавцю з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі. Ініціювання складання акта прийому-передачі про повернення об`єкта оренди покладається на орендодавця.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В матеріалах справи відсутні докази, в розумінні вищенаведених норм та умов п.п. 2.3, 4.6 договору, повернення відповідачем орендованого нежитлового приміщення, площею 18,80 кв.м, за адресою: Київська обл., м. Біла Церква, пл.. Торгова Площа, буд. 16, у встановлений в договорі строк та у встановленому порядку. Протилежного суду не доведено, доказів повернення приміщення суду не надано.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач заявою б/н від 08.06.2021 звернуся до позивача із проханням продовжити строк дії договору оренди № 1529 від 01.03.2018 на оренду 3 м.кв та просив не нараховувати орендну плату з 20.04.2021.

У відповідь на заяву відповідача б/н від 08.06.2021 позивач звернувся до відповідача листом № 01-25/191 від 16.06.2021, яким повідомив відповідача, що відповідно до ст. 16 Закону України «Про оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою КМУ від 03.06.2020 р. № 483, у нього відсутність підстав для зменшення площі. Позивач повідомив відповідача про закінчення 31.01.2021 терміну дії договору оренди № 1529 від 01.03.2018 та звернув увагу відповідача, що з його боку не підписано додаткову угоду щодо збільшення строку оренди з метою приведення його у відповідність із визначеним законом мінімальним строком. За таких обставин, позивач запропонував відповідачу до 01.07.2021 звільнити займане нежитлове приміщення та передати його за актом прийому-передачі (копія доказу направлення листа наявна в матеріалах справи).

Відповідач заявами № б/н від 08.07.2021 та № б/н від 21.07.2021 відповідач повторно просив позивача продовжити строк дії договору оренди № 1529 від 01.03.2018 на оренду 3 м.кв..

У відповідь на заяви від 08.07.2021 та 21.07.2021, позивач листом № 01-25/238 від 05.08.2021 повторно повідомив відповідача, що відповідно до ст. 16 Закону України «Про оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою КМУ від 03.06.2020 р. № 483 відсутність підстав для зменшення площі орендованого приміщення. Позивач повідомив відповідача, що договір оренди № 1529 від 01.03.2018 діяв до 31.01.2021 та не був продовжений по причині недотримання орендарем вимог закону та порядку, визначеного договором (копія доказу направлення листа наявна в матеріалах справи).

Доказів звільнення відповідачем нежитлового приміщення, площею 18,80 кв.м, що знаходиться за адресою: Київська обл., м. Біла Церква, пл. Торгова Площа, буд. 16, матеріали справи не містять.

Частина перша статті 321 Цивільного кодексу України визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Наведене узгоджується з положеннями статті 41 Конституції України, яка є Основним Законом України.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.09.2019 власником нежитлового приміщення, в житловому будинку літ. «А-2», загальною площею 195,7 кв.м; адреса: Київська обл., м. Біла Церква, площа Торгова, будинок 16, приміщення 12 є територіальна громада м. Біла Церква в особі Білоцерківської міської ради, номер запису: 33205691.

Відповідно до Положення про управління комунальної власності та концесії Білоцерківської міської ради, затвердженого рішенням Білоцерківською міською радою від 24.06.2012 № 1021-14-VIІI, Управління комунальної власності та концесії Білоцерківської міської ради є самостійним структурним підрозділом Білоцерківської міської ради, утворюється міською радою, їй підзвітне та підконтрольне, яке здійснює управління майном, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Біла Церква.

За таких обставин та з урахуванням наведених вище правових норм позивач правомірно просить виселити Фізичну особу-підприємця Панченко Валерія Івановича із нежитлового приміщення, площею 18,80 кв.м, що знаходиться за адресою: Київська обл., м. Біла Церква, пл. Торгова Площа, буд. 16.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував та належних доказів на заперечення відомостей повідомлених позивачем не надав, господарський суд приходить до висновку, що позовна вимога про виселення Фізичної особи-підприємця Панченка Валерія Івановича із спірного приміщення є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Слід зазначити, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України).

Приймаючи до уваги висновки суду про повне задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2 270,00 грн..

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Виселити Фізичну особу-підприємця Панченка Валерія Івановича (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; ІПН: НОМЕР_1 ) із займаного нежитлового приміщення, загальною площею 18,80 кв.м, розташоване на другому поверсі двоповерхової будівлі за адресою: Київська обл., м. Біла Церква, пл. Торгова Площа, буд. 16.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Панченка Валерія Івановича (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; ІПН: НОМЕР_1 ) на користь Управління комунальної власності та концесії Білоцерківської міської ради (місцезнаходження: 09100, Київська область, м. Біла Церква, вул. А. Шептицького, буд. 2, ) 2 270,00 грн. судового збору.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 256 та п. п. 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено та підписано 15.11.2021.

Суддя Л.В. Сокуренко