ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2021 р. Справа № 917/1003/20

Суддя Господарського суду Полтавської області Білоусов С. М., при секретарі судового засідання Мацко О.В., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Приватного підприємства "КОМУНАР", село Степанівка, Великобагачанський район, Полтавська область, 38332,

до "KATEX Warenhandel GmbH", Ейффештрассе 600, 20537, Гамбург, Німеччина

про розірвання контракту та стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "КОМУНАР" звернулося до господарського суду Полтавської області з позовною заявою № 1085/20 від 22.06.2020 року до "KATEX Warenhandel GmbH" про розірвання контракту № 07/02/19 від 07.02.2019 року та стягнення 233 000,00 Євро.

За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.06.2020 року даний позов був переданий на розгляд судді Білоусову С.М.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що сторони перебували в договірних відносинах, проте, відповідач не виконав зобов`язання за контрактом № 07/02/19 від 07.02.2019 року в частині поставки товару.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 26.06.2020 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк у 5 днів з дня вручення такої ухвали для усунення недоліків.

Після усунення обставин, які стали підставою для залишення позову без руху, ухвалою суду від 06.07.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 917/1003/20 в порядку загального позовного провадження. Крім того, вказаною ухвалою зупинено провадження у даній справі до надходження відповіді від компетентного органу Німеччини - Senatsverwaltung fur Justiz, Verbraucherschutz und Antidiskriminierung про вручення судових документів відповідачу.

Відповідно до Гаазької Конвенції про вручення за кордоном судових або позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15 листопада 1965 року відповідач був повідомлений про покладені на нього обов`язки через компетентний орган Німеччини (Senatsverwaltung fur Justiz, Verbraucherschutz und Antidiskriminierung Salzburger Strasse 21-25, 10825 Berlin).

Ухвала господарського суду Полтавської області від 06.07.2020 року та копія позовної заяви з додатками 08.12.2020 року не були вручені відповідачу та повернулися до місцевого господарського суду. Відповідно до наданого позивачем перекладу, доставка не відбулася, оскільки адресат відсутній за вказаною адресою (т. 2, а.с. 18).

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 18.12.2020 року поновлено провадження у справі № 917/1003/20.

Ухвалою суду від 23.02.2021 року закрито підготовче провадження у справі № 917/1003/20 та призначено її до судового розгляду по суті на 11.03.2021 року 10:00.

У зв`язку з перебуванням судді Білоусова С.М. на лікарняному засідання суду в цей день не відбулося.

Після виходу з лікарняного судді Білоусова С.М. ухвалою від 16.03.2021 року призначено справу до розгляду в судовому засіданні по суті на 13.04.2021 р. на 10:30.

В реагування на клопотання представника позивача розгляд справи по суті відкладався ухвалами господарського суду Полтавської області від 13.04.2021 року та 18.05.2021 року.

Ухвалою суду від 26.08.2021 року відкладено розгляд даної справи по суті на 16.11.2021 року на 10:00.

16.11.2021 року від представника позивача Зотової А.В. через систему "Електронний суд" надійшло клопотання за вх. № 12625 про відкладення (перенесення) розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи та клопотання представника позивача, суд прийшов до висновку про те, що відсутні підстави для відкладення розгляду справи, оскільки відповідно до п. 2 частини 3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки. Також п. 2 ухвали суду від 26.08.2021 року явку представників сторін визнано не обов`язковою.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 ГПК України дане рішення прийнято, складено та підписано в нарадчій кімнаті.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі наявні у справі докази, суд встановив наступне.

07.02.2019 року між Приватним підприємством "КОМУНАР" та "KATEX Warenhandel GmbH" було укладено контракт № 07/02/19 за умовами якого продавець продає, а покупець купує, зерноприбирального комбайна "LEXION 770TT", б/в, 2013 р.в., серійний № С6600303, з зерновою жаткою 12,0 Vario-panc, 2013 р.в., серійний № 52901155, б/в, та транспортним візком, 2013 р.в., серійний № № 52101197, б/в, фірми "CLAAS", з зазначенням найменування товару, номера транспортного засобу, номера відвантажувальних накладних.

Пунктом 4.2 контракту сторони погодили, що відвантаження с/г техніки, б/в, проводиться після надходження грошей па розрахунковий рахунок продавця. Поставка зернозбирального комбайна на протязі 20 робочих днів з моменту100 % поступлення коштів на рахунок продавця.

Відповідно до п. 5.1 контракту вартість зерноприбирального комбайна "LEXION 770TT", б/в, 2013 р.в., серійний № С6600303, з зерновою жаткою 12,0 Vario-panc, 2013 р.в., серійний № 52901155, б/в, та транспортним візком, 2013 р.в., серійний № № 52101197, б/в, фірми "CLAAS", що поставляється складає 233 000,00 (двісті тридцять три тисячі) євро.

Згідно п. 9.4 контракт набирає законної сили з моменту його підписання і діє до остаточного його виконання.

Позивач взяті на себе зобов`язання виконав у повному обсязі, здійснив попередню оплату товару в розмірі 233 000,00 євро.

Відповідач, взяті на себе зобов`язання не виконав, товар не поставив, у зв`язку з чим позивач за вих. № 260 від 18.09.2019 року надіслав "KATEX Warenhandel GmbH" претензію з вимогою потягом 7 (семи) календарних днів, з дня отримання даної претензії, повернути ПП "КОМУНАР" 233 000,00 євро попередньої оплати за контрактом № 07/02/19 від 07.02.2019 року. У разі невиконання заявлений у претензії вимог ПП "КОМУНАР" буде змушене звернутися до господарського суду за захистом своїх прав та законних інтересів, що призведе до збільшення вимог на суму штрафних санкцій та відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді.

Відповідно до п. 8.1 контракту усі суперечки та розбіжності, що можуть виникнути з дійсного контракту, підлягають вирішенню в господарському суді України. Рішення господарського суду є остаточним і обов`язковим для обох сторін.

З огляду на те, що відповідач на претензію жодним чином не відреагував, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з позовом про розірвання контракту № 07/02/19 від 07.02.2019 року та стягнення 233 000,00 Євро.

При прийнятті рішення судом враховано наступне.

На підставі статті 76 Закону України "Про міжнародне приватне право", статті 38 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" спори, що виникають між суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності, іноземними суб`єктами господарської діяльності у процесі такої діяльності можуть розглядатися судами України, зокрема у випадку, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України.

Відповідно до положень частини першої статті 5 Закону України "Про міжнародне приватне право" у випадках, передбачених законом, учасники (учасник) правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин.

З урахуванням положень частини першої статті 9 Конституції України, частини першої статті 10 Цивільного кодексу України, частини першої статті 19 Закону України "Про міжнародні договори України" невід`ємною частиною матеріального права України є Конвенція Організації Об`єднаних Націй "Про договори міжнародної купівлі продажу товарів" від 11.04.1980 року (далі - Конвенція), що була ратифікована Україною.

Відповідно до статті1 Конвенції вона застосовується до договорів купівлі-продажу товарів між сторонами, комерційні підприємства яких перебувають у різних державах, зокрема, коли, згідно з нормами міжнародного приватного права застосовується право Договірної держави.

З огляду на викладене до вказаних спірних взаємовідносин повинно бути застосоване законодавство України.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

У відповідності до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Укладений між сторонами контракт № 07/02/19 від 07.02.2019 року є підставою для виникнення господарських зобов`язань, а саме: майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 165, 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 662, 692, 712 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором - у строк, визначений відповідно до ст. 530 цього Кодексу.

Виконуючи умови укладеного контракту ПП "КОМУНАР" перерахувало відповідачу 233 000,00 євро, що підтверджується наступними документами:

- платіжним дорученням № 1 від 20.02.2019 року на суму 11 650,00 євро;

- платіжним дорученням № 3 від 12.03.2019 року на суму 33 200,00 євро;

- платіжним дорученням № 4 від 12.03.2019 року на суму 114 900,00 євро;

- платіжним дорученням № 5 від 22.04.2019 року па суму 72 250,00 євро.

Пунктом 4.2 контракту сторони погодили, що відвантаження с/г техніки, б/в, проводиться після надходження грошей па розрахунковий рахунок продавця. Поставка зернозбирального комбайна на протязі 20 робочих днів з моменту100 % поступлення коштів на рахунок продавця.

Оскільки останній платіж (100% оплату) було здійснено 22.04.2019 року, то з цієї дати на протязі 20 робочих днів продавець мав поставити погоджений сторонами товар (п. 4.2 контракту).

У відповідності до вимог статті 30 Конвенції продавець зобов`язаний поставити товар, передати документи, що стосуються його, та передати право власності на товар відповідно до вимог договору та цієї Конвенції.

Продавець повинен поставити товар якщо договір встановлює чи дає можливість визначити дату поставки - в цю дату, а якщо договір визначає чи дає можливість визначити період часу для поставки - в будь-який момент у межах цього періоду, оскільки з обставин не випливає, що дата поставки призначається покупцем (стаття 33 Конвенції).

Судом встановлено та позивачем підтверджено, що всупереч умовам контракту та вищевказаним нормам права, продавець свої зобов`язання щодо поставки товару не виконав.

Приписами частини другої статті 693 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

При цьому, визначене цією нормою право покупця вимагати від продавця повернення суми попередньої оплати є за своїм змістом правом покупця на односторонню відмову від зобов`язання, внаслідок якої припиняється зобов`язання продавця перед покупцем по поставці товару і виникає нове грошове зобов`язання.

З огляду на викладене, у позивача виникло право вимагати від "KATEX Warenhandel GmbH" повернення суми попередньої оплати в розмірі 233 000,00 євро.

Всупереч вимог статті 13 та статті 74 Господарського процесуального кодексу України, відповідач обставини на які посилається позивач не спростував, належних та допустимих доказів повернення попередньої оплати або доказів поставки товару на суму 233 000,00 євро суду не надав.

За таких обставин суд приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для визнання позовних вимог у частині стягнення заборгованості в розмірі 233 000,00 євро законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Стосовно вимог позивача про розірвання контракту, суд зазначає наступне.

В силу частини першої статті 665 Цивільного кодексу України у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

Відповідно до частини третьої статті 651 Цивільного кодексу України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Наразі з умов договору спірного Контракту не вбачається одностороння відмова від зобов`язання у випадку прострочки поставки товару.

Разом з тим Конвенцією Організації Об`єднаних Націй "Про договори міжнародної купівлі продажу товарів" від 11.04.1980 року передбачені положення, згідно яких у разі невиконання продавцем будь-якого з його зобов`язань за договором або за цією Конвенцією покупцю надається право заявити вимогу про розірвання договору.

Так, розірвання договору за рішенням суду відповідно до положень чинного законодавства України можливо внаслідок такого істотного порушення стороною умов договору, коли завдана ним шкода позбавляє другу сторону значною мірою того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Двосторонній характер договору купівлі-продажу, у тому числі поставки, зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Тобто, з укладенням такого договору продавець приймає на себе обов`язок передати покупцеві певну річ і водночас набуває права вимагати її оплати, а покупець у свою чергу зобов`язаний здійснити оплату придбаної речі та водночас набуває права вимагати від продавця її передачі.

Відтак, саме невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо поставки обумовленого товару, що не спростовано відповідачем належними доказами, є підставою для розірвання цього контракту.

З огляду на викладене, суд вважає, що вимога позивача щодо розірвання контракту №07/02/19 від 07.02.2019 року є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Згідно п. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

За приписами ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 232-233, 237-238, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Розірвати контракт № 07/02/19 від 07.02.2019 року укладений між Приватним підприємством "КОМУНАР" та "KATEX Warenhandel GmbH".

3. Стягнути з "KATEX Warenhandel GmbH", Ейффештрассе (600, 20537, Гамбург, Німеччина) на користь Приватного підприємства "КОМУНАР" (село Степанівка, Великобагачанський район, Полтавська область, 38332, ) 233 000,00 євро, що складає 6 450 744,80 грн. попередньої оплати за контрактом № 07/02/19 від 07.02.2019 року.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

4. Копію рішення направити учасникам (сторонам) справи в порядку, встановленому статтею 242 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст. 257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено та підписано 19.11.2021 року.

Суддя Білоусов С. М.