РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.11.2021Справа № 910/11502/21
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича організація «Харків»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр фест»

про стягнення 848 596,39 грн.

Суддя Борисенко І.І.

за участю представників сторін:без виклику учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробнича організація «Харків» з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр фест», про стягнення коштів у розмірі 848 596,39 грн., з яких 644 672,94грн. основного боргу, 45 766,54грн. пені, 99 467,29грн. штрафу, 13 229,954грн.- 3% та 45 459,68грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач порушив умови договору поставки від 09.06.2020 р. № 0609/20 - ВП4, в частині оплати поставленого позивачем товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.07.2021 р. вказану позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження, справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників спору.

Відповідач, належним чином повідомлений про розгляд справи, у визначений законом строк відзиву не надав.

Так, ухвала суду про відкриття провадження у справі № 910/11502/21 від 26.07.2021 направлена на адресу відповідача вул. Кирилівська 170, нежил.прим.1, Київ 73, 04073, та отримана останнім 16.08.2021 р., про що свідчить наявне у справі рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Правом на подання відзиву відповідач не скористався та заперечення на позов не подав.

Відповідно до частини другої статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ Господарського процесуального кодексу України.

Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін від сторін до суду не надходило.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідачем без поважних причин відзив на позовну заяву у встановлений строк до суду не подано.

У разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження судом досліджено позовну заяву та додані до неї докази.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

09.06.2020 між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) укладено Договір поставки товару № 0609/20-ВП4.

Відповідно до п. 1.2 вказаного Договору, предметом поставки є товар ДК 021:2015 код 18810000-0 взуття різне, крім спортивного та захисного (перехідне взуття).

Відповідно до п. 3 Договору, ціна цього договору становить 5 576 293, 52 грн. у тому числі ПДВ 929 382,27 грн.

Згідно з п.4 Договору, покупець повинен здійснити оплату отриманого ним товару, шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника протягом 20 робочих днів, після переходу права власності на товар.

Відповідно до п. 5.4 Договору, право власності на товар переходить до покупця після підписання сторонами видаткової накладеної на цей товар.

Як слідує з матеріалів справи, товар на загальну суму 5 576 293, 62 грн., був поставлений на адресу відповідача наступними видатковими накладними:

№1856 від 25.06.2020 на загальну суму 1 823 824,56 грн.,

№ 1994 від 03.07.2020 на загальну суму 586 960,20 грн.,

№ 2160 від 17.07.2020 на загальну суму 1 770835,92 грн.,

№ 3470 від 06.10.2020 на загальну суму 1 394 672,94 грн.

Суд відзначає, що вказані видаткові накладні підписані в двосторонньому порядку, без претензій до кількості чи якості.

Факт поставки Відповідачу продукції підтверджується вищевказаними видатковими накладними на суму 5 576 293, 62 грн., які підписані позивачем та відповідачем.

Отже, як встановлено судом, Позивачем було виконане зобов`язання за Договором та поставлено Відповідачу Товар на загальну вартість суму 5 576 293, 62 грн.

Отримавши Товар за Договором, у Відповідача перед Позивачем, згідно умов Договору та відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, виникли зобов`язання по оплаті грошових коштів за отриманий Товар на загальну суму 5 576 293, 62 грн.

Згідно наявних у матеріалах справи платіжних доручень №544 від 06.07.2020, № 542 від 06.07.2020, № 545 від 13.07.2020, № 547 від 24.07.2020, № 557 від 16.11.2020, № 555 від 16.11.2020, № 556 від 16.11.2020, № 553 від 30.11.2020, № 552 від 30.11.2020, № 558 від 28.12.2020, відповідач оплатив одержаний товар у розмірі 4 931 620,68 грн.

Вказані обставини також підтверджуються Актом звірки взаєморозрахунків за період з 01.06.2020 по 11.06.2021 р., складеного позивачем.

Всупереч ст. 74 ГПК України відповідачем не надано суду доказів належної оплати за одержаний товар на суму 644 672,94 грн.

Таким чином, станом на час розгляду справи Відповідач має заборгованість перед Позивачем по Договору поставки року в розмірі 644 672,94 грн.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 662 Цивільного кодексу України зазначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Так, відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до положення частини 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За статтею 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Факт наявності боргу у відповідача перед позивачем в розмірі 644 672,94 грн. доведений суду належним чином.

Строк оплати з умовами договору є таким, що настав.

Отже, за встановлених обставин справи, суд дійшов до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 644 672,94 грн. основного боргу.

Позивачем, також заявлена вимога про стягнення з відповідача 13 229,94 грн. 3% річних та 45 459,68 грн. інфляційних втрат.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або Законом.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу, враховуючи 3% річних та інфляційні витрати, є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Приймаючи до уваги вищенаведені приписи Цивільного кодексу України щодо наявності у позивача права за порушення грошового зобов`язання відповідачем вимагати сплати останнім проценти річних від простроченої суми та інфляційні втрати, перевіривши здійснений позивачем розрахунок, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача 13 229,94 грн. 3% річних та 45 459,68 інфляційних втрат.

Також, позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача 45 766,54 грн. пені та 99 467,29 грн. штрафу.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч.1 ст.230 ГК України).

Згідно з положеннями ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ч.1-2 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частиною 1 ст. 547 Цивільного кодексу України визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Пунктом 8.7 Договору, сторони досягли згоди, що за прострочення виконання грошового зобов`язання за цим Договором, Покупець (ТОВ «УКР ФЕСТ») сплачує Постачальнику (ТОВ «ВО «ХАРКІВ») пеню у розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожний день прострочення, а за прострочення понад 20 днів додатково стягується штраф у розмірі 10% вказаної суми.

Відповідно до ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Оскільки заявлений до стягнення розмір пені не перевищує подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пені та розрахунок пені та штрафу є вірним, позовна вимога про стягнення з відповідача 45 766,54 грн. пені та 99 467,29 грн. штрафу також підлягає задоволенню судом.

Витрати по сплаті судового збору за розгляд позову, відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача повністю.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 13, 74, 129, 232, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича організація «Харків» задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр фест» (04073, м. Київ, вул. Кирилівська, 170, нежитлове приміщення 1, код за ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича організація «Харків» (61020, м. Харків, пров. Метизний, 12, ) 644 672 (шістсот сорок чотири тисячі шістсот сімдесят дві) грн. 94 коп. основного боргу, 45 766 (сорок п`ять тисяч сімсот шістдесят шість) грн. 54 коп. пені, 99 467 (дев`яносто дев`ять тисяч чотириста шістдесят сім) грн. 29 коп.. штрафу, 45 459 (сорок п`ять тисяч чотириста п`ятдесят дев`ять) грн. 68 коп. інфляційних втрат, 13 229 (тринадцять тисяч двісті двадцять дев`ять) грн. 94 коп. 3 % річних та 12 728 (дванадцять тисяч сімсот двадцять вісім) грн. 96 коп. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя І.І. Борисенко