РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.11.2021Справа № 910/14748/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., розглянувши у порядку письмового провадження матеріали господарської справи

за позовом Фізичної особи-підприємця Костіна Олега Сергійовича ( АДРЕСА_1 )

до Велітченко Олександри Сергіївни ( АДРЕСА_2 )

про стягнення 92 000,00 грн

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Костін Олег Сергійович звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Велітченко Олександри Сергіївни про стягнення 92 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач, отримавши кошти за договором поставки №106/01 від 01.06.2021 у розмірі 92 000,00 грн, не здійснив поставки товару у строк встановлений договором, що стало підставою для стягнення з останнього вищевказаної суми попередньої оплати в судовому порядку.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 13.09.2021 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/14748/21 та постановив здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

13.09.2021 року Господарський суд м. Києва звернувся до Департаменту з питань реєстрації КМДА, у якій просив останнього надати відомості про реєстрацію місця проживання та інші персональні дані, що містяться в реєстрі територіальної громади/Єдиному державному демографічному реєстрі щодо Велітченко Олександри Сергіївни (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

21.09.2021 на адресу суду надійшла відповідь на запит, у якій Департамент з питань реєстрації КМДА повідомив, що відповідно до відомостей, що містяться в інформаційній системі «Реєстр територіальної громади міста Києва», станом на 14.09.2021, дані про Велітченко Олександру Сергіївну відсутні. Однак, за зазначеною у запиті адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрована Валітченко Олександра Сергіївна , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою про відкриття провадження у справі суд встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповіді на відзив, а позивачу строк для подання відповіді на відзив.

З метою повідомлення відповідача про його право подати відзив на позовну заяву, на адресу останнього, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також на адресу, яка зазначена у договорі, направлялась ухвала Господарського суду міста Києва від 13.09.2021.

Згідно інформації наявної на сайті УДППЗ "Укрпошта" в сервісі "Відстежити", яка була отримана за запитом суду, рекомендований лист з повідомленням №964, яким на адресу відповідача направлялась ухвала суду від 13.09.2021, значаться в стані "відправлення не вручене під час доставки: інші причини".

За приписами пунктів 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітка про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, в силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського суду міста Києва, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі.

У даному випаду судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою про відкриття провадження у справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак, не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

01 червня 2021 року між Фізичною особою-підприємцем Велітченко Олександрою Сергіївною (надалі - відповідач, постачальник) та Фізичною особою-підприємцем Костіним Олегом Сергійовичем (надалі позивач, покупець) був підписаний договір поставки № 106/01 (надалі - договір).

З 31 жовтня 2017 року Велітченко Олександра Сергіївна була зареєстрована як фізична особа-підприємець (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), проте, з 30.08.2021 року підприємницька діяльність ФОП Велітченко О.С. була припинена за власним рішенням, про що здійснено державну реєстрацію та внесено відповідний запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Згідно з п.1 ч.1 ст.20 ГПК України до юрисдикції господарських судів віднесено розгляд за спорів, у яких стороною є фізична особа, яка під час розгляду справи втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Тобто, зміна статусу відповідача із суб`єкта господарювання на фізичну особу (на час розгляду справи) не змінює юрисдикції господарського суду у даній справі, оскільки при визначенні підсудності даного спору слід виходити з характеру спірних правовідносин, прав, свобод та інтересів, за захистом яких звернувся позивач. Предметом спору в даній справі є стягнення заборгованості за господарським договором, укладеним між суб`єктами господарювання, зокрема, фізичною особою-підприємцем Велітченко О.С., відтак, враховуючи характер спірних відносин справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, при цьому пред`явлення позову до фізичної особи, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, не змінює правову природу юридичного спору та у даному випадку не є підставою для вирішення його в порядку цивільного судочинства.

Аналогічний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019р. у справі №910/8729/18, від 09.10.2019р. у справі 127/23144/18.

Відповідно до умов укладеного між сторонами договору поставки Постачальник зобов`язується поставити і передати у власність Покупцеві обладнання, а Покупець зобов`язується прийняти і оплатити його на умовах даного договору (п. 1.1. договору).

Предметом договору є постачання обладнання, перераховане в специфікаціях (рахунках фактурах), які є невід`ємною частиною цього договору (п. 1.2. договору).

Відповідно до п. 4.1. договору термін поставки обладнання визначається окремо по кожній поставці і зазначається у відповідній Специфікації.

Доставка обладнання на об`єкт Покупця зі складу Постачальника здійснюється силами та за рахунок Покупця (якщо Сторони не погодять інше). Розвантаження обладнання в пункті доставки здійснює Покупець.

Пунктом 4.4. договору встановлено, що прийом-передача обладнання здійснюється в пункті відвантаження за адресою, яка визначається окремо по кожній поставці і зазначається у відповідній Специфікації (рахунку фактурі), у присутності уповноважених представників Сторін, з оформленням видаткової накладної. При здійсненні відвантаження зі складу. Покупець зобов`язаний надати Постачальнику належним чином оформлену довіреність. При прийомі - передачі Покупець здійснює зовнішній огляд устаткування.

Перехід права власності на обладнання здійснюється в момент його 100% оплати. Ризики випадкової загибелі обладнання переходять до Покупця в момент отримання товару від Постачальника за адресою пункту відвантаження.

Згідно з п. 1.2. договору сума даного договору складає суму зазначену у Специфікації (рахунку фактурі), які є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до п. 1 Специфікації плата обладнання за цим договором здійснюється в наступному порядку: передоплата в розмірі 100% від рахунку на оплату, виставленого на підставі відповідного рахунку, згідно з умовами Договору, Покупець зобов`язаний перерахувати на поточний рахунок Постачальника.

Термін поставки обладнання: 25 робочих днів, при умові виконання Постачальником п. 1 даної Специфікації.

Відповідно до п. 4.7. договору після переходу до Покупця права власності на обладнання, воно не може зберігатись на складі Постачальника більш ніж 5 (п`ять) робочих днів. Якщо Покупець з якихось підстав не може прийняти належне йому обладнання, то після спливу вказаного строку, воно переходить до Постачальника на зберігання зі встановленням оплати за зберігання на договірній основі. Факт зберігання оформляється додатковим комплектом документів, а саме: накладна на зберігання, акт про надання послуг.

Пунктом 6.1. договору встановлено, що даний договір набуває чинності з дня його підписання сторонами і діє до 31.12.2021 року, а в частині зобов`язань - до повного їх виконання.

На виконання умов договору поставки, Специфікації №1 до договору, та згідно виставленого відповідачем рахунку-фактури № 325 від 01.06.2021 року, позивачем було сплачено 92 000,00 грн за кондитерську вітрину 1,3д ВХСв Сarboma Люкс у кількості 2 штук, за ціною 46 000,00 грн. за кожну вітрину, про що свідчить квитанція № 0.0..1 від 01.06.2021.

16 серпня 2021 року позивач направив на адресу відповідача претензію №2 від 13.08.2021, у якій просив постачальника виконати зобов`язання за договором поставки №106/01 від 01.06.2021 або повернути сплачену покупцем передоплату розмірі 92 000,00 грн.

В підтвердження факту направлення вищевказаної претензії на адресу відповідача, позивачем було надано фіскальний чек від 16.08.2021, поштову накладну №312 від 16.08.2021, опис вкладення у цінний лист та копію поштового конверту, з якого вбачається, що поштове відправлення було повернуто відправнику за закінченням терміну зберігання.

За доводами позивача, станом на момент звернення з позовом до суду, зобов`язання відповідача щодо поставки товару за договором № 106/01 від 01.06.2021 не виконані, слачені позивачем в рахунок попередньої оплати грошові кошти у розмірі 92 000,00 грн не повернуті, а тому позивач просить стягнути з відповідача вищевказану суми у судовому порядку.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов до висновку, що останній за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до п. 1. ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Згідно з приписами статей 662, 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу; продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Як встановлено судом, згідно з виставленого відповідачем рахунку-фактури № 325 від 01.06.2021 позивачем було сплачено на рахунок останнього передоплату у розмірі 92 000,00 грн, що підтверджується квитанцією № 0.0..1 від 01.06.2021 та довідкою AT «ПриватБанк» №VBER8C21502SAD0A від 18.08.2021 року.

Таким чином, з урахуванням строків поставки, які були визначені сторонами у Специфікації до договору, відповідач зобов`язаний був поставити товар у строк до 08.07.2021 року. При цьому, станом на момент розгляду спору, доказів поставки відповідачем обумовленого товару матеріали справи не містять.

Частиною 2 ст. 693 ЦК України передбачено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

З матеріалів справи вбачається, що з метою досудового врегулювання спору позивач звертався до відповідача з претензією про повернення суми попередньої оплати у розмірі 92 000,00 грн, однак, остання була повернута на адресу позивача у зв`язку з закінченням терміну зберігання.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи наведені правові норми та зважаючи на встановлені судом обставини справи, зокрема, здійснену позивачем попередню оплату за договором поставки №106/01 від 01.06.2021 та не виконання відповідачем свого обов`язку щодо поставки товару, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо повернення суми попередньої оплати у розмірі 92 000,00 грн є обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем відзиву на позовну заяву, контррозрахунку суми позовних вимог та будь-яких заперечень по суті позовних вимог не надано, доводів позивача у встановленому законом порядку не спростовано.

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про доведеність та обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 92 000,00 грн, у зв`язку з чим позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Костіна Олега Сергійовича підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Що стосується заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн, суд зазначає наступне.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України визначено види судових витрат. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з вимогами п.п. 1-2 ст. 126 ГПК України розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Крім того, ч. 4-5 зазначеної статті передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу Фізичною особою-підприємцем Костіни Олегом Сергійовичем було долучено до позовної заяви Договір про надання професійної правничої допомоги від 02.08.2021, укладений між адвокатом Сидюк Ганною Анатолівною та позивачем (клієнт).

Відповідності до п. 1.1 договору адвокат зобов`язується надати клієнту професійну правничу допомогу в Господарському суді першої інстанції по стягненню сплачених грошових коштів в результаті не виконання зобов`язань за договором поставки від 01.06.2021 №106/01 з Фізичної особи-підприємця Велітченко Олександри Сергіївни.

Згідно додатку №1 до договору сторони підписали протокол узгодження ціни за послуги адвоката.

У відповідності до акту приймання-передачі виконаних послуг від 06.09.2021 адвокат в період з 05.08.2021 по 06.09.2021 виконав та передав клієнту послуги на загальну суму 6 000,00 грн.

Відповідно до ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Враховуючи викладене, а також те, що факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу та сума таких витрат у розмірі 6000,00 грн. підтверджується матеріалами справи, і відповідач в порядку, визначеному п. 5 ст. 126 ГПК України не звертався до суду з клопотанням про їх зменшення, суд приходить до висновку про необхідність покладення зазначених витрат на відповідача, стягнувши з останнього на користь позивача 6 000,00 грн.

Керуючись ст. 129, 236 - 239, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Велітченко Олександри Сергіївни ( АДРЕСА_2 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця Костіна Олега Сергійовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) грошові кошти у розмірі 92 000 грн 00 коп., судовий збір у розмірі 2 270 грн 00 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 грн 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 15.11.2021

Суддя Л. Г. Пукшин