ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" листопада 2021 р. м. Ужгород Справа № 907/640/21

Господарський суд Закарпатської області у складі судді Пригузи П.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ХУСТФАРМ", вул.Небесної Сотні, 122-124/28 м.Хуст Закарпатської області,

до відповідача: Комунального некомерційного підприємства "Берегівська лікарня імені Бертолона Ліннера Берегівської міської ради", вул.Ліннера Бертолона, 2 м.Берегове Закарпатської області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Берегівська міська рада, вул.Б.Хмельницького, 7 м.Берегове Закарпатської області,

про визнання договору оренди продовженим,

Секретар судового засідання Штундер Д.Л.

За участю представників сторін:

від позивача не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі;

від відповідача - не з`явився;

від третьої особи - не з`явився;

в с т а н о в и в:

06.08.2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ХУСТФАРМ" звернулося до суду із позовною заявою до Комунального некомерційного підприємства "Берегівська лікарня імені Бертолона Ліннера Берегівської міської ради" про визнання продовженим договору оренди №4 нежитлового приміщення, розташованого за адресою: вул.Ліннера 2 м.Берегове, площею 18,04 кв.м. на той самий строк, на який він був укладений, а саме на 35 місяців, починаючи з 16.12.2020 року по 16.11.2023 року.

Ухвалою суду від 26 серпня 2021 року, після усунення зазначених в ухвалі суду від 09.08.2021 про залишення позову без руху недоліків, судом відкрито провадження у справі, постановлено розглянути спір за правилами спрощеного позовного провадження, встановлено строки для подання учасниками справи заяв по суті спору та призначено судове засідання.

Від відповідача 17.09.2021 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від 14.09.2021 № 4270 з доказами надсилання його копії позивачу.

Відповідач 20.09.2021 надіслав на електронну адресу суду клопотання від 20.09.2021 № 4349, яким просить суд провести судове засідання без участі його представника.

У судовому засіданні 21.09.2021 представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд продовжити йому процесуальний строк для подання відповіді на відзив.

Ухвалою суду від 21 вересня 2021 року продовжено позивачу строк для подання відповіді на відзив до 26.09.2021 року, а позивачеві строк для надання заперечень та призначено судове засідання на 19.10.2021 року.

Від позивача 18.10.2021 на адресу суду надійшла відповідь на відзив з доказами її надіслання іншим учасникам справи, яку суд прийняв до розгляду та залучив до справи.

Зважаючи на право відповідача щодо подачі суду заперечень, ухвалою суду від 19.10.2021 розгляд справи відкладено, призначено судове засідання на 11.11.2021 року.

В судове засідання 11.11.2021 представники сторін не з`явилися, заяв по суті справи або з процесуальних питань не подано.

За таких обставин суд ухвалив здійснити розгляд справи за наявними у справі матеріалами, яких достатньо для прийняття у справі рішення, без участі представників сторін.

Описова частина рішення.

І. Виклад позиції позивача.

Позивач стверджує, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "ХУСТФАРМ" та Комунальним некомерційним підприємством "Берегівська лікарня імені Бертолона Ліннера Берегівської міської ради" було укладено Договір оренди №4 від 16.02.2015 року нежитлового приміщення, розташованого за адресою: вул.Ліннера 2 м.Берегове (на І поверсі будівлі, у якій розміщено поліклінічне відділення ЦРЛ), площею 18,04 кв.м., укладеного між ТОВ "ХУСТФАРМ" як Орендарем та Берегівською центральною районною лікарнею (Комунальне некомерційне підприємство "Берегівська лікарня імені Бертолона Ліннера Берегівської міської ради") як Орендодавцем строком до 16.01.2018 року, який просить поновити на новий строк, відповідно до умов Договору - на той самий строк, на який він був укладений, а саме на 35 місяців, починаючи з 16.12.2020 року по 16.11.2023 року.

Позивач вказує, що за змістом п. 10.5 Договору від 16.02.2015 року у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення чи зміну цього Договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, Договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені Договором (поновлення договору за мовчазною згодою).

Позивач зазначає, що з 16.12.2020 року позивач продовжує користуватися орендованим приміщенням впродовж тривалого часу, протягом місяця не отримував від орендодавця повідомлення про припинення договору, систематично сплачує передбачену договором орендну плату, яка приймається відповідачем також без заперечень, що надає позивачеві впевненості у тому, що договір автоматично поновлено на умовах договору від 16.02.2015.

Однак 01.05.2021 року (через п`ять місяців після автоматичної пролонгації договору оренди, пов`язаною реалізованою внаслідок мовчазної згоди сторін договору протягом місяця після дати його закінчення) позивачем отримано Листа-попередження, що датований 30.04.2021 року №2622, в якому зазначено, що оскільки позивачем не виконані вимоги Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 13.10.2019 року та Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, що затверджений постановою КМУ від 03.06.2020 року №483, то даний договір буде розірвано з 01 травня 2021 року.

Позивач вказує, що 06.05.2021 ним надано відповідь відповідачеві на вказаний лист за №131, у якій він зазначив, що договір не допускає розірвання правовідносин оренди в односторонньому порядку, вважає, що Договір Оренди №4 нежитлового приміщення від 16 лютого 2015 року є вдруге продовженим (автоматично пролонгованим) на строк 35 місяців до 16.11.2023 року.

Зі свого боку відповідач 18.05.2021, на відповідь на лист позивача за №131 від 06.05.2021, повідомив про неможливість продовжити Договір через невідповідність такого способу поновлення Договору нормам чинного законодавства України, а також наполягає на тому, що договір оренди нежитлового приміщення є припиненим з 01.05.2021 року. Відтак, відповідач наполягав, на звільненні та поверненні орендованого приміщення за актом приймання-передачі.

Позивач вважає своє право порушеним і таким, що підлягає судовому захисту. На його думку, відносини, що склалися між позивачем як орендарем та відповідачем як орендодавцем, вказують на взаємне волевиявлення сторін про продовження договору. Про це свідчать факти, що позивач після закінчення строку дії договору у період з грудня 2020 року по травень 2021 року продовжує користуватися спірним приміщенням і сплачувати орендну плату, що підтверджується:

- платіжним доручення від 14 грудня 2020 року в сумі 9 371,59 грн.; платіжним доручення від 22 січня 2021 року в сумі 9 455,91 грн.; платіжним доручення від 18 лютого 2021 року в сумі 12 791,87 грн.; платіжним доручення від 12 березня 2021 року в сумі 13 267,49 грн.; платіжним доручення від 15 квітня 2021 року в сумі 13 493,05 грн.; платіжним доручення від 17 травня 2021 року в сумі 13 587, 50 грн.

- актом-розрахунком №1 від 23.03.2021 року про відшкодування комунальних послуг за січень-лютий 2021 року; актом-розрахунком №2 про відшкодування комунальних послуг за березень-квітень 2021 року.

Крім того, позивачем було надіслано відповідачеві Додаткову угоду від 04.02.2021 року, яка є додатковим підтвердженням того, що Договір оренди №4 від 16 лютого 2015 року був автоматично пролонгований вдруге на строк до 16.11.2023 року, включаючи погодження на продовження самого відповідача за наявності його підпису на додатковій угоді.

Отже, на думку позивача Договір оренди №4 від 16.02.2015 року повинен продовжуватися за механізмом визначеним Законом «Про оренду державного та комунального майна» від 10 квітня 1992 р. №2269-XII, в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин.

У відповіді на відзив Позивач зазначив таке.

Підтвердженням того, що Договір є продовженим є акт надання послуг №34 від 31.12.2020 року, акт надання послуг №2 від 31.01.2021 року, акт надання послуг №3 від 26.02.2021 року, акт надання послуг №3 від 31.03.2021 року, акт надання послуг №3 від 30.04.2021 року.

Підставою звернення позивача з даним позовом є порушення відповідачем п.10.3, 10.5 Договору оренди №4 від 16 лютого 2015 року, статті 764 Цивільного кодексу України, частини 4 статті 284 Господарського кодексу України, Закону України «Про оренду державного та комунального майна» №2269-XII від 10.04.1992 (в редакції, що діяла на момент виникнення цивільних правовідносин).

Договір оренди №4 укладено 16 лютого 2015 року до 16 січня 2018 року, з 16 січня 2018 року по 16 грудня 2020 року договір було автоматично вперше пролонговано без укладення сторонами яких-небудь додаткових угод, а з 16 грудня 2020 року по 16 листопада 2023 року, на думку позивача, договір було автоматично вдруге пролонговано з огляду на наступне.

Відповідач зазначає підставу розірвання Договору оренди не виконання позивачем вимог Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 13.10.2019 року та Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, що затверджений постановою КМУ від 03.06.2020 року №483.

Однак, відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону, договори оренди державного або комунального майна, укладені до набрання чинності Законом, продовжуються в порядку, передбаченому старим Законом «Про оренду державного та комунального майна» від 10 квітня 1992 р. №2269-XII (далі старий Закон).

Отже, на думку позивача Договір оренди №4 від 16.02.2015 року повинен продовжуватися за механізмом визначеним Законом «Про оренду державного та комунального майна» від 10 квітня 1992 р. №2269-XII, в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин.

Крім того, позивач зазначає, що із листа відповідача від 30.04.2021 року №2622 не зрозуміло як він повинен був виконати вимоги Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 13.10.2019 року (нового закону) та Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, що затверджений постановою КМУ від 03.06.2020 року №483.

Оскільки відповідно до вимог вказаних нормативно-правових актів орендар-позивач, що має право продовжити договір оренди без проведення аукціону, звертається до орендодавця із заявою про продовження договору оренди не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору оренди.

Разом з тим, якщо орендар не подав заяву про продовження договору оренди у зазначений строк, то орендодавець не пізніше ніж за один місяць до закінчення строку дії договору оренди повідомляє орендаря про те, що договір оренди підлягає припиненню на підставі закінчення строку, на який його було укладено, у зв`язку з тим, що орендар не подав відповідну заяву у визначений Законом строк, та про необхідність звільнення орендованого приміщення і підписання акта приймання-передачі (повернення з оренди) орендованого майна.

Однак, вказану вимогу Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, що затверджений постановою КМУ від 03.06.2020 року №483, відповідачем виконано не було та за один місяць до закінчення строку дії договору оренди (листопад 2020 року) Орендаря не було повідомлено про те, що договір оренди підлягає припиненню на підставі закінчення строку та про необхідність звільнення орендованого приміщення і підписання акта приймання-передачі (повернення з оренди) орендованого майна.

ІІ. Виклад заперечень відповідача.

Відповідач проти позову заперечує, надавши відзив в якому зазначає що не погоджується з позовною заявою та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Вважає, що доводи позивача викладені у змісті позовної заяви є хибним та не відповідають нормам чинного законодавства України, зокрема Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Тобто, відповідач вважає що на момент закінчення терміну договору оренди в силу вимог Закону саме орендар зобов`язаний був звернутися з відповідною заявою про продовження терміну дії договору.

Відповідач зазначає підставу розірвання Договору оренди не виконання позивачем вимог Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 13.10.2019 року та Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, що затверджений постановою КМУ від 03.06.2020 року №483.

Втім, відповідач не заперечує факту підписання додаткової угоди №1 між ним та позивачем від 04.02.2021, умовами якого є заміна сторони договору оренди №4 від 16.04.2015 року з Комунального некомерційного підприємства "Берегівська центральна районна лікарня імені Бертолона Ліннера Берегівської районної ради Закарпатської області" на Комунальне некомерційне підприємство "Берегівська лікарня імені Бертолона Ліннера Берегівської міської ради".

ІІІ. Виклад пояснень третої особи.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Берегівська міська рада на пропозицію господарського суду надати пояснення по суті позову та відзиву не відреагувала, пояснень або заяв по суті справи не надавала.

ІV. Мотивувальна частина рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив таке.

Між ТОВ «Хустфарм» як Орендарем та Берегівською центральною районною лікарнею як Орендодавцем укладено Договір №4 від 16.02.2015 року оренди нерухомого майна, нежитлового приміщення, розташованого за адресою: 90202 м. Берегово, вул. Лінера, буд. 2 (на І поверсі у будівлі, в якій розміщено поліклінічне відділення ЦРЛ), площею 18,04 кв.м.

Додатковою угодою №1 від 04.02.2021 р. (а.с. 9) від 04.02.2021 до Договору №4 від 16.04.2015 року сторонами внесено зміни про найменування орендодавця з Комунального некомерційного підприємства "Берегівська центральна районна лікарня імені Бертолона Ліннера Берегівської районної ради Закарпатської області" на Комунальне некомерційне підприємство "Берегівська лікарня імені Бертолона Ліннера Берегівської міської ради" у зв`язку із зміною власника на Берегівську міську територіальну громаду та перейменування юридичної особи - лікувального закладу, який є правонаступником прав та обов`язків орендодавця - Берегівської центральної районної лікарні. До умов договору оренди змін і доповнень не вносилося.

Відповідно до п. 10.1 Договору цей договір набирає чинності з 16 лютого 2015 року з дня підписання акта приймання-передачі та продовжує діяти протягом 35-місяців до 16 січня 2018 року з дня підписання акта-приймання передачі.

Відповідно до п. 10.3 Договору Оренди зміна або розірвання Договору можуть мати місце за погодженням сторін. Одностороння відмова від виконання Договору не допускається.

Відповідно до п.10.4 Договору Оренди договір може бути розірвано на вимогу однієї із сторін за рішенням господарського суду у випадках, передбачених чинним законодавством.

За п. 10.5 Договору Оренди у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення чи зміни цього Договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, Договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені Договором.

Договір оренди №4 діяв строком 35 місяців з 16.02.2015 до 16.01.2018 року. Договір оренди №4 між сторонами продовжив свою дію на наступні 35 місяців з 16.01.2018 по 16.12.2020 року автоматично без укладення сторонами додаткових угод.

Відповідно до договору наступний строк, на який автоматично мав бути поновлений договір (на 35 місяців) - з 16.12.2020 по 16.11.2023 року, викликав спір між сторонами. Позивач вважає, що договорі є поновленим за мовчазною згодою, в то час як відповідач цю обставину заперечує, посилаючись на зміну норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а тому умова договору про автоматичне (за замовчуванням) поновлення договору не відповідає закону, є нечинною.

Отже, між сторонами виникли правовідносини з користування нерухомим майном (будівлі, споруди, нежитлові приміщення) як окремим індивідуально визначеним майном.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 10 квітня 1992 року №2269-XII, згідно якого орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Статтею 76 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Предметом спору у цій справі є питання чи може бути поновлено договір оренди комунального майна у зв`язку із зміною законодавства про оренду та чи можуть бути застосованими до спірних відносин норми Договору та Цивільного кодексу України про поновлення договору найму на той самий строк у разі відсутності заперечень сторін договору в установлений нормами цивільного законодавства строк.

Як встановлено судом, і це не заперечується сторонами, Договір оренди №4 діяв з 16.02.2015 до 16.01.2018 року та був поновлений між сторонами на наступні 35 місяців і діяв з 16.01.2018 по 16.12.2020 року.

Сторонами договору будь-яких заяв до його закінчення стосовно поновлення договору або після його закінчення щодо припинення договору, не надсилали.

З 16.12.2020 року позивач продовжує користуватися орендованим приміщенням впродовж тривалого часу, протягом місяця не отримував від орендодавця повідомлення про припинення договору, систематично сплачує передбачену договором орендну плату, яка приймається відповідачем без заперечень.

Сторонами Додатковою угодою №1 від 04.02.2021 (а.с. 9) від 04.02.2021 до Договору №4 від 16.04.2015 року сторонами внесено зміни про найменування орендодавця з Берегівської центральної районної лікарні на Комунальне некомерційне підприємство «Берегівська лікарня ім. Бертолона Ліннера Берегівської міської ради» у зв`язку із зміною власника на Берегівську міську територіальну громаду та перейменування юридичної особи - лікувального закладу, який є правонаступником прав та обов`язків орендодавця - Берегівської центральної районної лікарні.

Ця додаткова угода свідчить про відсутність заперечень сторін щодо продовження правовідносин та волевиявлення сторін договору щодо умов договору оренди, який сторонами вважається чинним.

Однак, суд вбачає суперечливу поведінку відповідача, яка в подальшому виражена у надсиланні Відповідачем як орендодавцем на адресу позивача як орендаря листа-попередження від 30.04.2021 року №2622, який отримано позивачем 01.05.2021 року, в якому зазначено про невиконання орендарем вимог закону «Про оренду державного та комунального майна» від 13.10.2019 року та Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, що затверджений постановою КМУ від 03.06.2020 року №483, що Договір вважається розірваним з 01.05.2021 року.

Судом встановлено, що у період з грудня 2020 року по травень 2021 року позивач продовжує користуватися спірним приміщенням і сплачувати орендну плату, що підтверджується:

- платіжним доручення від 14 грудня 2020 року в сумі 9 371,59 грн.; платіжним доручення від 22 січня 2021 року в сумі 9 455,91 грн.; платіжним доручення від 18 лютого 2021 року в сумі 12 791,87 грн.; платіжним доручення від 12 березня 2021 року в сумі 13 267,49 грн.; платіжним доручення від 15 квітня 2021 року в сумі 13 493,05 грн.; платіжним доручення від 17 травня 2021 року в сумі 13 587, 50 грн.;

- актом-розрахунком №1 від 23.03.2021 року про відшкодування комунальних послуг за січень-лютий 2021 року; актом-розрахунком №2 про відшкодування комунальних послуг за березень-квітень 2021 року.

Крім того, укладена сторонами Додаткова угода від 04.02.2021 року є додатковим підтвердженням того, що Договір оренди №4 від 16 лютого 2015 року був за волевиявленням сторін пролонгований вдруге з дня його укладання на новий строк до 16 листопада 2023 року, включаючи погодження на продовження самого відповідача за наявності його підпису на додатковій угоді.

Суд зазначає, що статтею 188 ГК України визначено порядок зміни та розірвання господарських договорів, дотримання якого є обов`язковим для сторін господарського договору.

Так, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Це ж правило про заборону одностороннього розірвання договору передбачено договором сторін.

Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Суд зазначає, що Відповідач як орендодавець не звертався до господарського суду з вимогою про розірвання цього договору, отже між сторонами виник спір про цивільне право.

Норми права, що підлягають застосуванню до спірних відносин.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 284 ГК України та у ч.2 ст.17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.1992 року у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Судом встановлено та не заперечується учасниками справи, що позивач продовжував користуватися майном та сплачувати орендну плату після закінчення строку оренди за спірним договором.

Відповідачем надіслано позивачеві листа із запереченнями щодо продовження договірних відносин, яке отримане позивачем 01.05.2021 року.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

За змістом статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Положеннями частини 1 статті 763 Цивільного кодексу України визначено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

На час виникнення спірних правовідносин нормативно-правовим актом, яким врегульовано організаційні відносини, пов`язані з передачею в оренду майна державних підприємств, установ та організацій, їх структурних підрозділів, та іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває в державній власності, а також майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання державного майна був Закон України "Про оренду державного та комунального майна" від 10.04.1992 №2269-ХІІ.

У частині 1 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) термін договору оренди визначається за погодженням сторін.

За приписами частини 2 статті 291 Господарського кодексу України та частини 2 статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договір оренди припиняється, зокрема, в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Статтею 764 Цивільного кодексу України передбачено, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Відповідно до частини 4 статті 284 Господарського кодексу України, строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Згідно з частиною 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Статтею 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (в чинній редакції) передбачено, що продовження договорів оренди здійснюється за результатами проведення аукціону, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Без проведення аукціону можуть бути продовжені договори, які: укладені та продовжуються вперше, за умови, якщо строк оренди за такими договорами становить п`ять років або менше.

Рішення про продовження договору оренди комунального майна, передбаченого частиною другою цієї статті, та рішення про відмову у продовженні договору оренди комунального майна приймаються орендодавцем або представницьким органом місцевого самоврядування чи визначеними ним органами у випадках, встановлених рішенням представницького органу місцевого самоврядування.

Правовий аналіз наведених норм матеріального права свідчить про те, що після закінчення строку договору оренди він визнається в силу закону продовженим на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець, причому орендодавець має право відмовитися від договору, надіславши орендарю відповідну заяву протягом місяця після закінчення строку такого договору.

Разом з тим, у такого роду правовідносинах істотне значення має зміст такої заяви, оскільки вона обов`язково повинна бути спрямована на припинення або зміну умов договору оренди, та факт її отримання іншою стороною. Аналогічні правові висновки викладені у чисельних постановах Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 904/7825/17, від 12.06.2018 у справі № 910/15387/17, від 03.04.2019 у справі № 911/928/18 та від 30.01.2020 року по справі № 904/1207/19.

З огляду на правові висновки Верховного Суду, у даній справі має значення встановлення дати надсилання відповідачем як орендодавцем на адресу орендаря листа-повідомлення про заперечення в продовженні договору, оскільки цей факт має юридичне значення для визначення факту поновлення дії договору оренди на новий строк. Заява орендодавця, що зроблена в установлений законом строк припиняє правовідносини оренди.

Більше того, матеріали справи не містять доказів направлення позивачем на адресу відповідача повідомлення про припинення дії спірного договору та заперечення проти його продовження на новий строк в період часу з 16.12.2020 по 01.05.2021 року. Навпаки, встановлені судом обставини, що підтверджені належними і допустимими доказами, вказують на волевиявлення відповідача на продовження договірних відносин, що проявляється в продовженні користування орендарем орендованим майном, сплатою орендної плати, погодження сторонами питань компенсації витрат орендодавця витрат на утримання об`єкта оренди, та, зокрема, зміни назви сторони орендодавця нерухомого майна.

Відповідно до норм чинного законодавства дійсно незаперечення орендодавцем можливості продовження договірних відносин може мати прояв у «мовчазній згоді» і у такому випадку орендар в силу цивільного законодавства вправі розраховувати (правомірно очікувати), що договір оренди вважається поновленим.

При цьому правомірні очікування позивача є об`єктом правового захисту згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та національного законодавства України.

Згідно з правовим висновком касаційного господарського суду, викладеним в постанові Верховного Суду від 13.06.2018 у справі № 905/713/16 (абзац 64), неврахування судом права наймача, який належно виконує свої обов`язки за договором найму, не укладання договору найму на новий строк, свідчить про ігнорування національними судами практики Європейського суду з прав людини у розрізі захисту права власності та є підставою для констатації порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Рішенням від 29.06.2010 № 17-рп/2010 Конституційний Суд України звернув увагу на правову визначеність як елемент верховенства права: "Одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки" (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини). Цим Конституційний Суд України наголосив, що правовій визначеності відповідатиме встановлення обмежень основних прав людини і громадянина лише за умови забезпечення зрозумілих і передбачуваних для особи підстав та наслідків застосування правових норм.

Відповідно до ч. 1 ст.16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з частиною 2 ст.20 Господарського кодексу України, кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Перелік способів захисту, зазначений в частині 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, не є вичерпним та суду надано право захистити цивільне право або інтерес особи іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (частина 3 статті 16 Цивільного кодексу України).

Суд погоджується з тим, що обраний позивачем спосіб захисту направлений на припинення порушення суб`єктивних цивільних прав та усунення наслідків такого порушення, а також відповідає матеріально-правовим способам захисту права.

Разом з тим, суд звертає увагу сторін, що відповідно до вимог Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 03.10.2019 (чинна редакція, набрав чинності з 27.12.2019, введений в дію з 01.02.2020) встановлено порядок продовження договору оренди. Так, зокрема, продовження договорів оренди здійснюється за результатами проведення аукціону, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Частиною 2 ст. 18, зокрема, передбачено, що без проведення аукціону можуть бути продовжені договори, які укладені та продовжуються вперше, за умови, якщо строк оренди за такими договорами становить п`ять років або менше.

Враховуючи, що норма матеріального права, якою встановлено алгоритм поновлення договору оренди в залежності від того, це перше поновлення чи друге, або послідуюче, суд виходить з того, що з часу набрання чинності та уведення в дію нової редакції Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 03.10.2019 цей договір продовжується вперше. Отже, до спірних правовідносин застосовується абзац перший ч. 2 ст. 18 цього закону - без проведення аукціону оскільки це договір укладено на строк менший за три роки та продовжується за час дії цієї норми права вперше після набрання чинності та введення у дію закону з 01.02.2020 року.

Окрім того, суд зазначає, що у цих відносинах відсутні підстави, що визначені статтею 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» для відмови позивачеві у продовженні договору оренди.

Відповідно до «Порядку передачі в оренду державного та комунального майна», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020 р. № 483, пункти 134, 135, встановлено, що продовження договорів оренди здійснюється за результатами проведення аукціону або без проведення аукціону в передбачених Законом випадках.

Орендар, що має право продовжити договір оренди без проведення аукціону, звертається до орендодавця із заявою про продовження договору оренди не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору оренди.

Якщо орендар не подав заяву про продовження договору оренди у зазначений строк, то орендодавець не пізніше ніж за один місяць до закінчення строку дії договору оренди повідомляє орендаря про те, що договір оренди підлягає припиненню на підставі закінчення строку, на який його було укладено, у зв`язку з тим, що орендар не подав відповідну заяву у визначений Законом строк, та про необхідність звільнення орендованого приміщення і підписання акта приймання-передачі (повернення з оренди) орендованого майна.

Судом встановлено, що сторонами вказаний порядок не дотримано, що зумовлює поновлення такого договору на підставі загальних норм, встановлених Цивільним кодексом, що надає можливість внести правову визначеність у правовідносини між сторонами договору оренди (найму) майна.

Згідно приписів статті 13 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» встановлено порядок проведення аукціону. Так, Об`єкти державної та комунальної власності передаються в оренду за результатами проведення аукціону виключно в ЕТС, у тому числі аукціону, предметом якого є право на продовження договору оренди об`єкта згідно із статтею 18 цього Закону.

Порядок функціонування ЕТС, порядок та строки передачі майна в оренду, подання заяв на участь в аукціоні, проведення аукціонів, розмір, порядок та строки сплати, повернення гарантійних, реєстраційних внесків, плати за участь в аукціоні (винагороди оператора), порядок та строки підписання, опублікування протоколу та договору оренди за результатами аукціону визначаються Порядком передачі майна в оренду.

В той же час, згідно підпункту 1 пункту 1 Прикінцевих та перехідних положень Закону положення статей 5, 6, 11, 14, частини восьмої статті 15, частини шостої статті 16 цього Закону (в частині роботи ЕТС), які стосуються внесення (включення) та опублікування інформації в ЕТС, подання заяв, у тому числі заяв на оренду, в ЕТС, опублікування в ЕТС Переліків, договорів оренди, укладених без проведення аукціону, змін і доповнень до договорів оренди, які вводяться в дію з 1 жовтня 2020 року.

Внесення (включення) та опублікування інформації, оприлюднення Переліків, договорів оренди, укладених без проведення аукціону, змін і доповнень до договорів оренди, що передбачені статтями 5, 6, 14, частиною восьмою статті 15, частиною шостою статті 16 цього Закону, здійснюються на офіційних вебсайтах орендодавців, а також у друкованих засобах масової інформації, якщо це передбачено рішенням представницького органу місцевого самоврядування, до моменту введення в дію положень, передбачених цим підпунктом.

Подання заяв, у тому числі заяв на оренду, передбачених статтями 6, 11, 14 цього Закону, здійснюється в паперовій або в електронній формі (без використання ЕТС) до моменту введення в дію положень, передбачених цим підпунктом пункту 1 Прикінцевих та перехідних положень.

Крім того, пунктом 136 вказаного Порядку зазначено, що заява подається шляхом заповнення електронної форми через особистий кабінет в електронній торговій системі.

Лист орендодавця, що датований 30.04.2021 року (тобто через чотири місяці після ймовірного припинення дії договору оренди), вказує на несвоєчасне висловлення орендодавцем заперечень проти поновлення договору, що означає наявність у орендаря права на автоматичну пролонгацію договору та наявністю у зв`язку з цим у позивача правових підстав для перебування у спірному приміщенні.

Отже, відповідачем не доведено, що ним включено об`єкт оренди до ЕТС як об`єкту першого типу, а тому суд застосовує до спірних правовідносин норми цивільного законодавства для правильного врегулювання відносин, що в цілому, для їх визнання державою чинними, не можуть суперечити цивільному законодавству.

Також, підписання додаткової угоди до договору від 04.02.2021 року підтверджує той факт, що відповідачем станом на лютий 2021 року не було створено в електронній торговій системі нульовий об`єкт відносно нежитлового приміщення (майно площею 18.04 кв.м., розміщене за адресою: м. Берегово, вул. Лінера, буд.2 (на І поверсі будівлі, в якій розміщене поліклінічне відділення ЦРЛ), та не існувало оголошення про проведення конкурсу на право укладання договору оренди нерухомого майна (хоча за нормами Закону таке оголошення повинно було б існувати хоча б за 3 місяці до закінчення дії договору оренди), а тому позивач був позбавлений можливості за відсутності нульового об`єкта подати вчасно за три місяці заяву на продовження Договору оренди №4 від 16 лютого 2015 року.

Також суд приймає до уваги твердження позивача, що відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 13.10.019 року, право на отримання в оренду державного та комунального майна, що не міститься в Переліку першого типу, без проведення аукціону також мають: потенційні орендарі для організації та надання послуг з метою боротьби та протидії поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) на період дії карантину, зумовленого протидією поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Так, позивач орендує приміщення з метою розміщення аптеки, даний аптечний кіоск є закладом охорони здоров`я і свідомо несе високу соціальну відповідальність в період пандемії COVID-19. Аптечний пункт, і це не заперечується відповідачем, забезпечує пільгові категорії населення безкоштовним відпуском ліків, це єдина структура в Берегівському районі, яка відпускає важкохворим людям підконтрольні препарати: наркотичні засоби, прекурсори, психотропні препарати тощо.

Суд констатує, що ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» від 13.10.2019 не містить положень, щодо підстав та порядку розірвання договору оренди. У даному випадку, це питання регулюється нормами Цивільного кодексу України, який має пріоритет перед іншими актами законодавства, та договором оренди укладеним між сторонами, який є обов`язковим для сторін.

Згідно із ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Відповідно до статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю, визнати договір оренди №4 нерухомого майна від 16.02.2015 року (з врахуванням Додаткової угоди №1 від 04.02.2021 року) нежитлового приміщення, розташованого за адресою: 90202 м. Берегово, вул. Лінера, буд. 2 (на І поверсі у будівлі, в якій розміщено поліклінічне відділення ЦРЛ) площею 18,04 кв.м, укладений між ТОВ «Хустфарм» як Орендарем та Берегівською центральною районною лікарнею (Комунальне некомерційне підприємство «Берегівська лікарня ім. Бертолона Ліннера Берегівської міської ради»), як Орендодавцем продовженим на той самий строк, на якій він був укладений, а саме на 35 місяців, починаючи з 16.12.2020 до 16.11.2023 року.

V. Розподіл судових витрат.

Згідно платіжного доручення №4115 від 18 серпня 2021 року позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 2 270,00 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 129 ГПК України, судові витрати слід покласти на відповідача.

Керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 86, 129, 236-238, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати поновленим договір оренди №4 нерухомого майна від 16.02.2015 року (з врахуванням Додаткової угоди №1 від 04.02.2021 року) нежитлового приміщення, розташованого за адресою: 90202 м. Берегово, вул. Лінера, буд. 2 (на І поверсі у будівлі, в якій розміщено поліклінічне відділення ЦРЛ) площею 18,04 кв.м, укладений між ТОВ «Хустфарм» в особі директора Кузьми Василя Васильовича, як Орендарем та Берегівською центральною районною лікарнею (Комунальне некомерційне підприємство «Берегівська лікарня ім. Бертолона Ліннера Берегівської міської ради»), як Орендодавцем в особі головного лікаря Малеш Івана Володимировича продовженим на той самий строк, на якій він був укладений, а саме на 35 місяців, починаючи з 16.12.2020 до 16.11.2023 року.

3. Судові витрати покласти на відповідача.

4. Стягнути з відповідача Комунального некомерційного підприємства "Берегівська центральна районна лікарня ім. Бертолона Ліннера Берегівської міської ради» (90202, Закарпатська обл., місто Берегове, вул. Ліннера Бертолона, 2, р/р UA 0054109 ДКСУ м. Київ, , МФО 312016) на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ХУСТФАРМ» (90400,Закарпатська область, м. Хуст, вул. Небесної Сотні, 122-124/28, , МФО 300023, р/р НОМЕР_1 ) витрати на оплату судового збору у розмірі 2 270,00 грн (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 копійок).

5. Копію рішення надіслати сторонам.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення у порядку, передбаченому ст. 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 16.11.2021 року.

Суддя П.Д. Пригуза