ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" листопада 2021 р. м. Київ Справа № 911/2091/21

Господарський суд Київської області у складі судді Д.Г.Зайця, за участю секретаря судового засідання О.О.Стаднік, розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «НВП АСУ», Київська область, м. Бровари

до Приватного акціонерного товариства «ФАКЕЛ», Київська область, м. Фастів

про стягнення штрафних санкцій

представники:

від позивача А.М.Бахарєв

від відповідача не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «НВП АСУ» №209 від 15.07.2021 (вх.№2107/21 від 16.07.2021) (далі позивач) до Приватного акціонерного товариства «ФАКЕЛ» (далі відповідач) про стягнення 428996,45 грн. 3% річних за користування коштами та 1081372,57 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 30.07.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №911/2091/21 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 21.09.2021 року.

До суду від відповідача надійшло клопотання б/н від 17.09.2021 року (вх. №21921/21 від 20.09.2021) про відкладення судового засідання.

Ухвалою суду від 21.09.2021 року продовжено строк підготовчого провадження у справі №911/2091/21 на тридцять днів та відкладено судове засідання на 19.10.2021 року.

До суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву б/н від 29.09.2021 (вх. №23010/21 від 04.10.2021), в якому відповідач проти позову заперечує, зазначаючи що позивачем здійснено невірний розрахунок 3% річних та інфляційних втрат та просить суд відмовити у задоволені позовних вимог.

До суду від позивача надійшла відповідь на відзив №305 від 19.10.2021 року (вх. №24674/21 від 25.10.2021).

До суду від представника відповідача електронною поштою надійшло клопотання б/н від 05.11.2021 року (вх. №25723/21 від 08.11.2021) про відкладення розгляду справи по суті на іншу дату у зв`язку із перебуванням представника в іншому судовому засіданні.

Представник позивача у судовому засіданні 09.11.2021 року позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити повністю.

Стосовно поданого відповідачем клопотання про відкладення розгляду справи по суті суд зазначає наступне.

Статтею 202 ГПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні одного з представників учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Проте, відповідачем не доведено суду неможливість розгляду справи без участі відповідача на підставі письмових доказів, що містяться у справі. На думку суду, наявних у матеріалах справи доказів достатньо для вирішення спору у даному судовому засіданні. Приймаючи до уваги те, що з моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк, для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо, враховуючи наявність в матеріалах справи передбачених ГПК України заяв по суті справи, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи по суті.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи достатність в матеріалах справи доказів для повного, всебічного та об`єктивного розгляду спору по суті у судовому засіданні 09.11.2021 року, відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «НВП АСУ» (за договором постачальник) та Приватним акціонерним товариством «Факел» (за договором покупець) 05.02.2019 року укладено Договір поставки №05/02-2019 (далі Договір) згідно умов п. 1.1. постачальник зобов`язується передати у власність покупця, а покупець в порядку та на умовах, визначених цим Договором, зобов`язується прийняти та оплатити (надалі іменується «продукція») згідно специфікацій, що додаються до договору та є його не від`ємною частиною.

Відповідно до п. 3.1 Договору, загальна сума договору складається з суми цін продукції, що поставляється згідно специфікацій поставки до договору, які є його невід`ємною частиною.

Згідно п. 4.3 Договору, загальна сума договору складається з суми цін продукції, що поставляється згідно специфікацій поставки до договору, які є його невід`ємною частиною.

Термін поставки продукції зазначено в окремих специфікаціях поставки товарів до Договору, які є його невід`ємною частиною. Умови постачання продукції зазначені в окремих специфікаціях поставки товарів до Договору, які є його невід`ємною частиною. Датою переходу права власності на продукцію від постачальника до покупця є дата поставки (п.п. 5.1, 5.4, 5.6 Договору).

Пунктом 10.1 Договору визначено, що даний договір набуває чинності з моменту укладення і діє до 31.12.2019, а в частині фінансових зобов`язань до їх повного виконання.

Згідно умов Договору сторонами погоджено три специфікації та підписано Специфікацію №1 (Додаток №1 до Договору) на загальну суму 13780350,00 грн. (з ПДВ), найменування продукції - вузол одоризації в комплекті (30 комплектів); Специфікацію №2 (Додаток №2 до Договору) на загальну суму 365450,40 грн. (з ПДВ), найменування продукції - перетворювач сигналів «Імпульс» (30 комплектів); Специфікацію №3 (Додаток №3 до Договору) на загальну суму 7850082,00 грн. (з ПДВ), найменування продукції - вузол одоризації на один вихід в комплекті (14 комплектів) та вузол одоризації на два вихода в комплекті (2 комплекти).

На виконання зобов`язань за Договором позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар, погоджений за специфікаціями на загальну суму 21995882,40 грн., що підтверджується видатковими накладними №1/5 від 10.05.2019 на суму 2296725,00 грн.; №3/5 від 20.05.2019 на суму 115200,00 грн.; №2/5 від 24.05.2019 на суму 2296725,00 грн.; №1/6 від 11.06.2019 на суму 3215415,00 грн.; №2/6 від 11.06.2019 на суму 80640,00 грн.; №3/6 від 24.06.2019 на суму 1378035,00 грн.; №4/6 від 24.06.2019 на суму 34560,00 грн.; №3/7 від 02.07.2019 на суму 19850,40 грн.; №1/7 від 09.07.2019 на суму 4593450,00 грн.; №2/7 від 09.07.2019 на суму 115200,00 грн.; №1/8 від 16.08.2019 на суму 4 134 105,00 грн.; №2/8 від 27.08.2019 на суму 1378035,00 грн.; №3/9 від 17.09.2019 на суму 459345,00 грн.; №4/9 від 30.09.2019 на суму 1878597,00 грн. та довіреностями на отримання товару згідно накладних, копії яких додано до позовної заяви.

Однак, відповідач свої зобов`язання за Договором не виконав, оплату за поставлену продукцію здійснив не в повному обсязі. Так, за Специфікацією №1 за поставлену продукцію відповідачем сплачено 7009345,00 грн., за Специфікацією №2 вартість поставленої продукції не оплачена, а за Специфікацією №3 за поставлену продукцію відповідачем сплачено 6140000,00 грн.

Таким чином, заборгованість відповідача за поставлену продукцію згідно Договору за Специфікацією №1 складає 6771005,00 грн.; за Специфікацією №2 складає 365450,40 грн.; за Специфікацією №3 складає 1710082,00 грн., всього 8846537,40 грн.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому не погодився із розрахунком 3% річних та інфляційних втрат позивача та навів власний контррозрахунок. Заперечень щодо правових підстав позову та обґрунтувань заявлених позовних вимог відзив не містить.

Рішенням Господарського суду Київської області від 27.10.2020 року, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2021 року, у справі №911/3039/19 за первісним позовом ТОВ «НВП АСУ» до ПрАТ «Факел» про стягнення 10092556,66 грн. та за зустрічним позовом ПрАТ «Факел» до ТОВ «НВП АСУ» про визнання недійсним договору зустрічний позов задоволено та визнано недійсним договір поставки №05/02-2019 від 05.02.2019, укладений між ПрАТ «Факел» та ТОВ «НВП АСУ»; у задоволенні первісного позову ТОВ «НВП АСУ» до ПрАТ «Факел» про стягнення 10092556,66 грн. відмовлено повністю.

Постановою Верховного Суду від у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 09.06.2021 року рішення Господарського суду Київської області від 27.10.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2021 року у справі №911/3039/19 скасовано та прийнято нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ «НВП АСУ» задоволено повністю, стягнуто з ПрАТ «Факел» на користь ТОВ «НВП АСУ» 10092556,66 грн., в тому числі - 8846537,40 грн. заборгованості за поставлену продукцію за Договором поставки №05/02-2019 від 05.02.2019 року, 1151391,77 грн. пені та 94627,49 грн. 3% річних.

Згідно ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, відповідні факти, встановлені постановою Верховного Суду від 09.06.2021 року у справі №911/3039/19, не потребують доведення у даній справі.

Між тим, чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження щодо його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін вказаного договору та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання.

У зв`язку з продовженням невиконання відповідачем своїх зобов`язань з оплати поставленого товар, позивач звернувся до суду з позовом до відповідача з вимогами щодо сплати 3% річних за період з 02.12.2019 по 14.07.2021. Також, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача інфляційних втрат за весь період існування заборгованості, які раніше позивачем не заявлялись.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України (далі ГК України), суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частинами 1, 2 ст. 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У зв`язку з простроченням оплати за поставлений товар позивачем заявлено до стягнення 428996,45 грн. 3% річних, нарахованих на заборгованість відповідача у сумі 8846537,40 грн. за період з 02.12.2019 року по 14.07.2021 року та 1081372,57 грн. інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість відповідача за специфікацією №1 на суму 6771005,00 грн. за період з 10.07.2019 року по 14.07.2021 року у розмірі 834864,92 грн., за специфікацією №2 на суму 365450,40 грн. за період з 10.07.2019 року по 14.07.2021 року у розмірі 45059,99 грн., за специфікацією №3 на суму 1710082,00 грн. за період з 26.10.2019 року по 14.07.2021 року у розмірі 201447,66 грн. відповідно до виконаного ним розрахунку.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних у розмірі 428996,45 грн., судом встановлено, що такий розрахунок є арифметично вірними, обґрунтованими та відповідає вимогам законодавства та обставинам справи, а тому, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно вірного розрахунку, зробленого судом, розмір інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість відповідача за специфікацією №1 на суму 6771005,00 грн. за період з 10.07.2019 року по 14.07.2021 року складає 819562,00 грн., за специфікацією №2 на суму 365450,40 грн. за період з 10.07.2019 року по 14.07.2021 року складає 44234,09 грн., за специфікацією №3 на суму 1710082,00 грн. за період з 26.10.2019 року по 14.07.2021 року складає 197562,90 грн., а всього 1061358,99 грн. є арифметично вірним, обґрунтованим та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Оскільки, заборгованість відповідача перед позивачем за поставлену продукцію та послуги з її встановлення у сумі 1027000,00 грн. станом на день прийняття рішення не погашена, розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, факт поставки позивачем продукції та факт її встановлення відповідачу документально підтверджено, отримання відповідачем продукції не спростовано, тому, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у сумі 1027000,00 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Частиною 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 123, 129, 233, 236 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «НВП АСУ» до Приватного акціонерного товариства «ФАКЕЛ» про стягнення заборгованості задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ФАКЕЛ» (08500, Київська область, м. Фастів, промвузол, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НВП АСУ» (07400, Київська область, м. Бровари, вул. Гагаріна, буд. 11-А, ) 428996 (чотириста двадцять вісім тисяч дев`ятсот дев`яносто шість) грн. 45 коп. 3% річних та 1061358 (один мільйон шістдесят одну тисячу триста п`ятдесят вісім) грн. 99 коп. інфляційних втрат та 22355 (двадцять дві тисячі триста п`ятдесят п`ять) грн. 34 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного тексту рішення шляхом подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України з врахуванням п. 17.5 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 16.11.2021 року.

Суддя Д.Г. Заєць