ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2021 року, м. Херсон, справа № 923/922/21

Господарський суд Херсонської області у складі судді Закуріна М. К., розглянувши справу

за позовом заступника керівника Херсонської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону в інтересах держави в особі

позивача-1 Адміністрації Державної прикордонної служби України,

позивача-2 Головного центру капітального будівництва та реконструкції Державної прикордонної служби України

до фізичної особи-підприємця Сафонова Віктора Вячеславовича

про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,

за участі:

- секретаря судового засідання - Бєлової О.C.,

- представників:

прокурора - Зубкова B.C.,

позивача-1 - Бєляєва В.М.,

позивача-2 - Кучера О.О.,

відповідача - не прибув,

установив:

Дії та аргументи Прокурора

06.07.2021 заступник керівника Херсонської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону звернувся в інтересах держави в особі позивачів Адміністрації Державної прикордонної служби України та Головного центру капітального будівництва та реконструкції Державної прикордонної служби України з позовом до фізичної особи-підприємця Сафонова Віктора Вячеславовича про зобов`язання усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 0,4500 га, з кадастровим номером :01:001:1792, яка розташована по вул. Євгена Патона у м. Херсоні, привівши її у придатний для використання стан шляхом звільнення від будівлі та споруд. Обґрунтовуючи позовні вимоги Прокурор вказав, що:

- позовна заява вжита як захід прокурорського реагування та направлена на захист економічних інтересів держави у земельних правовідносинах, оскільки Позивачі не вжили відповідні заходи для реагування на наявні порушення,

- рішенням Херсонської міської ради № 2447 від 19.08.2020 земельна ділянка площею 0,4500 га, з кадастровим номером :01:001:1792, яка розташована по вул. Євгена Патона у м. Херсоні, передана у постійне користування 1 окремому відділу капітального будівництва Державної прикордонної служби України,

- наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 25.01.2021 № Здск 1 окремий відділ капітального будівництва Державної прикордонної служби України перейменований у Головний центр капітального будівництва та реконструкції Державної прикордонної служби України, а тому на даний час землекористувачем цієї земельної ділянки є вказаний Головний центр,

- водночас на земельній ділянці знаходиться будівля продуктового магазину, належного Відповідачу, який збудований самовільно, а її наявність порушує права позивачів щодо здійснення будівництва багатоквартирного житлового будинку.

Процесуальні дії та рішення суду

Ухвалою від 09.07.2021 суд відкрив провадження у справі за правилами загального провадження та установив сторонам строк для подачі процесуальних заяв.

У свою чергу, Відповідач відзив на позов не подав, а тому розгляд справи проведений за наявними в ній матеріалами.

Підготовче провадження здійснене у засіданнях, які відбулися 07.09.2021 та 28.09.2021, а розгляд по суті - 09.11.2021. Справа розглянута без участі Відповідача, оскільки в засідання він не прибув, хоча належними чином повідомлявся судом про судовий розгляд. Зокрема, ухвала суду від 28.09.2021 повернулася до суду без вручення із відміткою підприємства пошти про відсутність адресату. Проте, відповідно до відомостей із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань адресою державної реєстрації Сафонова В.В. є АДРЕСА_1 , куди і була направлена кореспонденція суду.

Установлені судом обставини спору

Відповідно до рішення Херсонської міської ради від 19.08.2020 № 2447 «Про передачу в постійне користування 1 окремому відділу капітального будівництва Державної прикордонної служби України земельної ділянки по вул.. Євгена Патона» земельна ділянка площею 0,4500 га, з кадастровим номером :01:001:1792, яка розташована по вул. Євгена Патона у м. Херсоні, передана у постійне користування.

Як слідує з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідне право постійного користування було зареєстроване та внесене до Реєстру 16.11.2020 під номером запису 39288832.

Згідно Рапорту оперуповноваженого УСР в Херсонській області ДСР НП України старшого лейтенанта поліції Кононенка Є. слідує, що на земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:1792 знаходиться продуктовий магазин, який належить фізичній особі-підприємцю Сафонову В.В.

Відповідно до Плану розташування земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:1792, який є результатом проведеної геодезичної (кадастрової) зйомки, на цій земельній ділянці знаходяться будівлі та споруди, які належать Сафонову В.В.

Поряд з цим, з тексту Висновку експерта № 21-369 (експертизи проведеної у межах кримінального провадження за фактом самовільного зайняття земельної ділянки) слідує, що частина земельної ділянка з кадастровим номером :01:001:1792 площею 0,0674 га використовується під будівлями і спорудами, які належать Сафонову В.В.

Оцінка суду установлених обставин та норм діючого законодавства

Щодо прокурорського представництва інтересів держави

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.04.2008 № 4-рп/2008 неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.

Отже, законодавством встановлений обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу.

Положення пункту 3 частини статті 131-1 Конституції України визначають, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Безпосередньо питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України «Про прокуратуру». Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина 1). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (частина 3). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді; прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва; прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта владних повноважень (абзаци перший - третій частини 4).

У свою чергу, частиною 3 статті 53 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а за абзацом другим частини 5 цієї ж статті у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.

Відповідно до положень частини четвертої статті 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: у чому полягає порушення інтересів держави; необхідність їх захист; визначені законом підстави для звернення до суду прокурора; зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Поряд з цим, Верховним Судом (у постанові колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.12.2018 у справі № 922/901/17, у постанові колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 924/1256/17, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18) надані правові висновки стосовно застосування вказаних правових положень щодо прокурорського представництва, основними з яких є: обов`язок прокурора обґрунтувати та довести підстави для представництва, у тому числі у чому полягає бездіяльність компетентного органу; недотримання таким органом розумного строку на звернення до суду із позовом; розумність строку повинна визначатися судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту, а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Таким чином, з огляду на вказані правові положення на висновки Верховного Суду стосовно їх застосування, суд вважає, що:

- Прокурор у справі має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу, тобто Позивачів;

- бездіяльність Позивачів наявна у тому випадку, коли вони знали або повинні були знати про порушення інтересів держави, але не зверталися до суду з відповідним позовом у розумний строк;

- розумність строку повинна визначатися судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту, а також таких чинників, як значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Надаючи оцінку вказаним Прокурором обставинам бездіяльності Позивачів, суд зазначає наступне.

Так, листом за вих. № 5-4-382вих-21 від 28.05.2021 керівник Херсонської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері звернулася до Адміністрації Державної прикордонної служби України повідомленням про неусунення порушень земельного законодавства та висловився із повідомленням про звернення до суду з позовом.

Поряд з цим, листом за вих. № 5-4-347вих-21 від 28.05.2021 Прокурор звернулася до з аналогічним листом до Головного центру капітального будівництва та реконструкції Державної прикордонної служби України.

У свою чергу, листами за вих. № 721-14550/6/0/6-21-вих від 09.06.2021 та № 519- 21 від 30.06.2021 Позивачі повідомили Прокурора про підтримання його ініціативи з подачі позову до суду.

З викладеного слідує, що Позивачами не вживалися належні та необхідні заходи для відновлення порушених прав, а тому Прокурором доведена наявність бездіяльності Позивачів у зверненні до суду з позов для захисту інтересів держави в суді. Більш того, суд зазначає, що такі заходи не вживалися Позивачами у розумні строки, оскільки з часу отримання ними листів Прокурора жодних дій не вжито.

Таким чином, Прокурор, здійснюючи представництво інтересів держави, з метою захисту її інтересів, правомірно звернувся до суду з позовом.

Щодо зайняття земельної ділянки

Порядок землекористування регулюється серед іншого положеннями Земельного кодексу України.

Так, за змістом пункту «а» частини 1 статті 12 ЗК України (у контексті спірних правовідносин) розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад належить виключно міським радам.

Стаття 80 ЗК України визначає, що суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Положеннями ЗК України фактично визначаються три способи (титули) землекористування, а саме власність, оренда та постійне користування.

Зокрема, за частиною 1 статті 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку, а за частиною 1 статті 93 того ж Кодексу право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Стаття 116 ЗК України визначає, що громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону (частина 1). Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (частина 2).

Отже, право на користування земельною ділянкою виникає виключно на підставі відповідних рішень повноважних органів та укладених на їх підставі правочинів.

У відповідності до статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними є самовільним зайняттям земельної ділянки.

Отже, у контексті спірних правовідносин для наявності певного титулу землекористування потребується дотримання як порядку його отримання, так і документу, який його підтверджує.

Суд установив, що у Головного центру капітального будівництва та реконструкції Державної прикордонної служби України спірна земельна ділянка перебуває у постійному користуванні, а тому він володіє відповідним титулом на неї. Напроти, Відповідач не є землекористувачем земельної ділянки, на якій знаходяться спірні будівлі та споруди.

За статтею 376 Цивільного кодексу України будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил (частина 1); особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (частина 2); якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина 4).

У спорі Відповідач не надав доказів того, що спірні будівлі збудовані за наявності відповідних дозволів та за наслідками відведення земельної ділянки для цієї мети, а тому фактично вони є самочинним будівництвом, а безпосередньо зайняття земельної ділянки під будівництво є самовільним.

Частина друга статті 152 ЗК України встановлює право землекористувача земельної ділянки вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. При цьому згідно з пунктом «б» частини третьої цієї ж статті захист права здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав.

За статтею 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними (частина 1); приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян, які самовільно зайняли їх (частина 2); повернення самовільно занятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду (частина 3).

У пунктах 6.30 та 6.31 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.10.2019 у справі № 920/447/18 Суд надав правові висновки стосовно застосування вказаних правових положень статей 152 та 212 ЗК України та вказав, що:

- предметом доказування у випадках їх застосування є факт використання земельної ділянки відповідачем без належних на те правових підстав,

- вони застосовуються до вимог власників земельних ділянок, спрямованих на захист порушеного цивільного права шляхом демонтажу тимчасових споруд.

На підставі наведених правових норм та висновків Верховного Суду суд висновує, що за наявності факту самовільного зайняття Відповідачем частини земельної ділянки, яка належить на праві користування Позивачу-2, під розміщення будівель та споруд без наявних на то дозвільних документів, він повинен усунути перешкоди у її користуванні та привести у придатний стан шляхом звільнення від будівель та споруд.

За таких обставин позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат

Судовими витратами у справі є витрати Прокурора на сплату судового збору у сумі 2270 гри, які у відповідності до статті 129 ГПК України покладаються на Відповідача.

На підставі вказаних правових норм та керуючись статтями 238, 240 ГПК України,

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Зобов`язати фізичну особу-підприємця Сафонова Віктора Вячеславовича ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) усунути перешкоди у користуванні Головним центром капітального будівництва та реконструкції Державної прикордонної служби України (02099, м. Київ, вул. Ялтинська, 11; ідентифікаційний код 23311317) земельною ділянкою площею 0,4500 га, з кадастровим номером :01:001:1792, яка розташована по вул. Євгена Патона у м. Херсоні, привівши її у придатний для використання стан шляхом звільнення від будівлі та споруд.

3. Стягнути з фізичної особи-підприємця Сафонова Віктора Вячеславовича ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Херсонської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону (73003, м. Херсон, провулок Пугачова, 5; ідентифікаційний код 38296363) - 2270 грн компенсації по сплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене -10.11.2021

Суддя М.К. Закурін