РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2021Справа № 910/7248/21

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К. І., при секретарі судового засідання Окуджаві Г. Л., розглянувши у порядку загального позовного провадження господарську справу

за позовною заявою Товариства з додатковою відповідальністю "Об`єднання Дніпроенергобудпром" в особі Заводу конструкцій швидкомонтованих будівель

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Груп ЄТС Україна"

про стягнення 701 433,21 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Бовконюк С. А.

від відповідача: Соколик Д. І.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва з позовом звернулось Товариство з додатковою відповідальністю "Об`єднання Дніпроенергобудпром" в особі Заводу конструкцій швидкомонтованих будівель (далі - Завод КШМБ, позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Груп ЄТС Україна" (далі - ТОВ "Груп ЄТС Україна", відповідач) про стягнення заборгованості у сумі 701 433,21 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач порушив умови договору поставки № 205-БМР від 18.06.2020 р. в частині повної та своєчасної сплати вартості поставленого йому товару (залізобетонних конструкцій) за адресою: Київська область, село Святопетрівське, вулиця Чорновола, внаслідок чого у ТОВ "Груп ЄТС Україна" утворилась заборгованість в сумі 701 433,21 грн., яку Завод КШМБ просить стягнути з відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.05.2021 р. вказану позовну заяву було прийнято до розгляду, справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін, учасникам справи надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.

Відповідач, у встановлений законом строк, надав суду відзив на позов, у якому проти заявлених вимог заперечив, вказав про їх необґрунтованість та недоведеність належними доказами. Зокрема, зазначив, що сторонами велись перемовини щодо виготовлення залізобетонних конструкцій та їх встановлення на будівництві виробничо-складського комплексу, за результатами чого позивач поставив ТОВ "Груп ЄТС Україна" певний обсяг товару, вартість якого відповідачем була сплачена у повному обсязі. Проте, договір поставки № 205-БМР від 18.06.2020 р., що є підставою даного позову, директор ТОВ "Груп ЄТС Україна" не підписував, також він не підписував додаткові угоди до цього договору, акти звіряння, первинні бухгалтерські документи (видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, акти наданих послуг з автоперевезення), на які посилається позивач. Просив відмовити у задоволенні позову.

До початку розгляду справи по суті представник відповідача заявив клопотання про об`єднання даної справи (№ 910/7248/21) та справи № 910/5456/21 в одне провадження для спільного розгляду, оскільки обидві справи стосуються одного об`єкту будівництва - виробничо-складського комплексу, що знаходиться за адресою: Київська область, село Святопетрівське, вулиця Чорновола. Суд, розглянувши вказане клопотання, ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 24.06.2021 р., відмовив у його задоволенні з огляду на наступне.

Статтею 173 ГПК України передбачено, що в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Проте, як встановлено судом, предметом розгляду справи № 910/7248/21 є стягнення з ТОВ "Груп ЄТС Україна" заборгованості за договором поставки № 205-БМР від 18.06.2020 р., а предметом розгляду справи № 910/5456/21 - стягнення заборгованості за договором підряду № 206 від 25.06.2020 р. Тобто, предмет та підстави позову у цих справах є різними, спірні відносини у сторін виникли на підставі окремих господарських правочинів, відтак, справи між собою не є пов`язаними підставами позову та поданими доказами, а вимоги, що розглядаються у цих справах, не є основною та похідною одна від одної, тому суд дійшов висновку, що об`єднання вказаних справ в одне провадження неможливе.

Також до початку розгляду справи по суті позову представник відповідача заявив клопотання про перехід до розгляду справи зі спрощеного позовного провадження (із викликом сторін) до загального позовного провадження. Розглянувши вказане клопотання, суд дійшов висновку про його задоволення, у зв`язку із чим ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.06.2021 р. справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

У підготовчому засіданні представник відповідача (ТОВ "Груп ЄТС Україна") заявив клопотання про витребування від Заводу КШМБ оригіналів договору № 205-БМР від 18.06.2020 р. та додаткових угод до нього, а також видаткових накладних, товарно-транспортних накладних, актів наданих послуг з автоперевезення, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги про стягнення заборгованості. Такі самі докази у своєму клопотанні просив витребувати і представник позивача (Завод КШМБ) від ТОВ "Груп ЄТС Україна". Розглянувши вказані клопотання, суд ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 26.07.2021 р., відмовив у їх задоволенні, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Статтею 81 ГПК України встановлено право учасника справи у разі неможливості самостійно надати докази подати клопотання про витребування доказів судом. Зокрема, приписи ч. 2 статті 81 ГПК України містять вимоги щодо змісту клопотання про витребування доказів. Так, у клопотанні повинно бути зазначено: який доказ витребовується; обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

Виходячи з наведених норм чинного законодавства, однією з необхідних умов задоволення клопотання про витребування доказів є надання суду доказів щодо дій, які вживались учасником справи з метою самостійного отримання доказів, про витребування яких він заявляє до суду.

У той же час, ні позивачем, ні відповідачем не вказано, яких заходів вони вжили для отримання заявлених ними доказів самостійно, не надали доказів вжиття таких заходів. У той же час, обидва учасники справи є сторонами договору № 205-БМР від 18.06.2020 р., а тому мають докази, які вони витребовують один від одного. За таких обставин суд вирішив, що підстав для задоволення клопотань сторін про витребування доказів немає, однак, вважав необхідним дослідити оригінали доказів, наданих позивачем.

Так, на виконання ухвали, занесеної до протоколу судового засідання 26.07.2021 р., позивачем були надані для огляду оригінали документів, доданих до позову, зокрема, первинні бухгалтерські документи за договором № 205-БМР від 18.06.2020 р., які суд дослідив на відповідній стадії розгляду справи.

Також у підготовчому засіданні ТОВ "Груп ЄТС Україна" заявило клопотання (від 22.06.2021 р., від 23.07.2021 р., від 06.08.2021 р.) про призначення у справі комплексної почеркознавчої та технічної експертизи з метою ідентифікації виконавця підпису на договорі поставки № 205-БМР від 18.06.2020 р., а також на окремих видаткових накладних і актах наданих послуг, від імені директора ТОВ "Груп ЄТС Україна" Ільїнського К. В. та приналежності відтиску печатки цьому товариству.

Розглянувши вказані клопотання, суд ухвалами, занесеними до протоколів судового засідання від 26.07.2021 р. та від 09.08.2021 р., у їх задоволенні відмовив, виходячи з того, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для з`ясування обставин, що мають значення для справи (фактичних даних, що входять до предмету доказування), без яких встановити відповідні обставини неможливо, тобто, у разі, коли висновок експерта не може бути замінений іншими засобами доказування, а наявні у справі докази є взаємно суперечливими. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення. Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.03.2018 у справі № 916/2430/16, від 24.04.2018 у справі № 910/9394/17, від 12.12.2018 у справі № 910/105772/17.

На підставі вказаної правової позиції та виходячи з наявних у справі доказів, суд вважав, що у проведенні експертного дослідження немає необхідності.

Крім того, представник відповідача у підготовчому засіданні заявив клопотання про долучення додаткових доказів до матеріалів справи та поновлення процесуального строку на подання таких доказів. Розглянувши вказане клопотання, суд ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 09.08.2021 р., визнав підстави для поновлення строку обґрунтованими та долучив до матеріалів справи надані відповідачем докази.

Під час розгляду справи по суті представник позивача свої вимоги підтримав та обґрунтував, просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, указаних у відзиві. Також зазначив, що за результатами проведеної на його замовлення будівельно-технічної експертизи (висновок № 02/08/21 від 02.08.2021 р.) судовим експертом була встановлена невідповідність обсягів фактично виконаних позивачем робіт (із урахуванням вартості матеріалів та їх доставки) на об`єкті за адресою: Київська область, село Святопетрівське, вулиця Чорновола, обсягам та вартості робіт, визначеним первинною документацією з будівництва об`єкту, що була надана експерту на дослідження. Просив відмовити у задоволенні позову.

Отже, розглянувши заяви учасників справи по суті спору, заслухавши їх пояснення та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з урахуванням наступного.

Установлено, що 18.06.2020 р. між ТДВ "Об`єднання Дніпроенергобудпром" в особі Заводу КШМБ (постачальник) та ТОВ "Груп ЄТС Україна" (покупець) був укладений договір поставки № 205-БМР (далі - договір поставки). Відповідно до умов цього договору продавець зобов`язується виготовити продукцію, а покупець оплатити та прийняти продукцію згідно специфікації даного договору на загальну суму 1 620 000,00 грн., з урахуванням доставки автомобільним транспортом за адресою: Київська область, село Святопетрівське.

Покупець на протязі 7-ми днів зобов`язується передати специфікацію (проектну документацію) із найменуванням товару, кількістю та загальною вартістю товару з підписом «узгоджено в виробництво» та печаткою підприємства (п. 1.2 договору).

У пункті 2.1 договору сторони погодили порядок розрахунків шляхом попередньої оплати на розрахунковий рахунок постачальника згідно виставленого рахунку до 26.06.2020 р. При своєчасній оплаті вартість продукції є остаточно погодженою та не підлягає зміні в майбутньому. При порушенні термінів оплати вартість продукції буде змінена (п. 2.2 договору). Загальна сума договору може бути змінена при зміні номенклатури та кількості продукції (п. 2.3договору).

Виготовлення продукції здійснюється на протязі 45 календарних днів з моменту отримання попередньої оплати з правом дострокового відвантаження продукції. Відвантаження продукції здійснюється партіями на суму отриманої попередньої оплати (п. 3.1 договору). Замовлена, виготовлена продукція повинна бути оплачена та отримана покупцем в обов`язковому порядку на протязі 14 календарних днів з моменту повідомлення постачальника про готовність партії продукції до відвантаження. Відвантаження продукції здійснюється партіями на суму отриманої попередньої оплати (п. 3.1 договору).

Приймання продукції за кількістю здійснюється представником покупця згідно даних, вказаних в видаткових накладних на будівельному майданчику покупця (п. 5.1 договору).

Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками і діє до 31.12.2020 р. (п. 10.1).

Додатковими угодами № 1 від 18.06.2020 р., № 2 від 29.07.2020 р., № 3 від 10.08.2020 р. сторони погодили специфікацію, ціну та строки додаткової поставки продукції (з урахуванням доставки автомобільним транспортом): на суму 527 010,00 грн. - згідно виставленого рахунку шляхом попередньої оплати; на суму 21 642,00 грн. - зі строком сплати до 04.08.2020 р.; на суму 25 634,40 грн. - зі строком сплати до 13.08.2020 р. (відповідно).

Суд, дослідивши зміст укладеного сторонами договору, вважає, що між учасниками справи виникли відносини за змішаним договором - договором поставки та договором надання послуг з доставки.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч. 6 вказаної статті).

Частиною 1 ст. 662 ЦК України встановлений обов`язок продавця передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (ч. 1 ст. 663 ЦК України).

Згідно зі ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

За змістом ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 ст. 901 ЦК України встановлено, що положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання своїх зобов`язань, позивач, у період з липня 2020 р. по грудень 2020 р., поставив відповідачу товар та надав послуги з його доставки на загальну суму 2 343 075,21 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи:

- видатковими накладними № Б-204-6 від 17.07.2020 р., № Б-204-6-1 від 28.07.2020 р., № Б-204-6-2 від 28.07.2020 р., № Б-204-6-3 від 29.07.2020 р., № Б-204-6-4 від 30.07.2020 р., № Б-204-6-5 від 31.07.2020 р., № Б-204-6-6 від 31.07.2020 р., № Б-264 від 31.07.2020 р., № Б-204-6-7 від 04.08.2020 р., № Б-204-6-8 від 04.08.2020 р., № Б-204-6-9 від 06.08.2020 р., № Б-204-6-10 від 11.08.2020 р., № Б-204-6-11 від 13.08.2020 р., № Б-204-6-12 від 13.08.2020 р., № Б-204-6-13 від 13.08.2020 р., № Б-264-1 від 13.08.2020 р, № Б-264-1-1 від 18.08.2020 р., № Б-204-6-14 від 17.10.2020 р., № Б-441-2-26-11 від 26.11.2020 р., № Б-441-2 від 07.12.2020 р., № Б-441-2-1 від 07.12.2020 р., № Б-335 від 07.12.2020 р., № Б-441-2-2 від 09.12.2020 р., № Б-441-2-3 від 09.12.2020 р., № Б-205-3 від 15.12.2020 р., № Б-441-2-4 від 21.12.2020 р., № Б-441-2-5 від 23.12.2020 р., № Б-441-2-6 від 24.12.2020 р.;

- товарно-транспортними накладними № 467 від 17.07.2020 р., № 501, 502 від 28.07.2020 р., № 504 від 29.07.2020 р., № 509 від 30.07.2020 р., № 513, 517 від 31.07.2020 р., № 556, № 552, № 551 від 13.08.2020 р., № 548 від 11.08.2020 р., № 534 від 06.08.2020 р., № 521, 519 від 04.08.2020 р., № 720 від 07.10.2020 р., № 962 від 26.11.2020 р., № 1004, № 1003 від 07.12.2020 р., № 1021, № 1022 від 09.12.2020 р., № 1080 від 21.12.2020 р., № 1086 від 23.12.2020 р., № 1097 від 24.12.2020 р.;

- актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) з перевезення № Б-264-6тр від 31.07.2020 р., № Б-264тр від 13.08.2020 р., № Б-264-6тр-1 від 13.08.2020 р., № Б-264-6тр-2 від 26.11.2020 р., № Б-264-6тр-3 від 09.12.2020 р., № Б-335тр від 07.12.2020 р., № Б-205тр від 15.12.2020 р., № Б-264-6тр-4 від 24.12.2020 р.;

- податковими накладними № 176/2 від 18.06.2020 р., № 177/2 від 19.06.2020 р., № 179/2 від 23.06.2020 р., № 180/2 від 24.06.2020 р., № 238/2 від 30.07.2020 р., № 390/2 від 26.11.2020 р., № 407/2 від 07.12.2020 р., № 417/2 від 07.12.2020 р., № 437/2 від 15.12.2020 р., № 438/2 від 21.12.2020 р., № 439/2 від 23.12.2020 р., № 440/2 від 24.12.2020 р.

Проте, відповідач, зі свого боку, зобов`язання з оплати товару та наданих послуг виконав неналежним чином, вартість поставленого товару та послуг з його доставки сплатив частково - у сумі 1 641 642,00 грн., про що свідчать платіжні доручення за період з 18.06.2020 р. по 30.07.2020.

Отже, у відповідача виникла заборгованість за поставлений, але не оплачений товар, у сумі 701 433,21 грн., що також підтверджується актами звірки взаєморозрахунків за 2020 рік, підписаними сторонами без зауважень.

26.01.2021 р. та 24.03.2021 р. Завод КШМБ зверталось до відповідача з вимогами сплатити заборгованість у сумі 701 443,21 грн. Проте, вказані вимоги були залишені відповідачем без відповіді та задоволення.

Разом з тим, під час розгляду справи в суді ТОВ "Груп ЄТС Україна" заперечило наявність у нього боргу за договором № 205-БМР від 18.06.2020 р. та зазначило, що директор ТОВ "Груп ЄТС Україна" не підписував ні самого договору № 205-БМР від 18.06.2020 р. (з додатковими угодами до нього), ні видаткових накладних, ні товарно-транспортних накладних, ні актів наданих послуг з перевезення, ні актів звіряння. Також він не скріплював їх печатками підприємства, а всі ці документи були підписані іншою особою з наслідуванням підпису директора ТОВ "Груп ЄТС Україна" Ільїнського К. В.

Перевіряючи такі доводи відповідача та вирішуючи спір по суті, господарський суд врахував наступне.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Відповідно до статті 2 вказаного Закону він поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, на представництва іноземних суб`єктів господарської діяльності (далі - підприємства), які зобов`язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність, а також на операції з виконання державного та місцевих бюджетів і складання фінансової звітності про виконання бюджетів з урахуванням бюджетного законодавства.

Статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Згідно з Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1994, (далі - Положення) господарські операції господарюючих суб`єктів фіксуються та підтверджуються первинними документами, складеними та оформленими відповідно до вимог зазначеного Положення; первинні документи для надання їм юридичної сили та доказовості повинні мати такі обов`язкові реквізити: назва підприємства, від імені якого складено документ, назва документа, дата та місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному та вартісному виразі), посади, підписи та прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції та складання первинного документу; первинні документи підлягають обов`язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік.

Згідно з пунктом 2.5 Положення документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Як встановлено судом, у матеріалах справи містяться копії видаткових накладних та актів наданих послуг (їх оригінали суд дослідив у судовому засіданні), що підтверджують поставку товару за період липень 2020 р. - грудень 2020 р. на загальну суму 2 343 075,21 грн. (в тому числі поставку товару позивачем (разом з доставкою) у сумі 701 443,21 грн.). Указані документи (докази), які є первинними обліковими документами в розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", були підписані обома сторонами без зауважень та скріплені їх печатками (окрім видаткової накладної № Б-335 від 07.12.2020 р. та акту наданих послуг № 204-6тр-1 від 13.08.2020 р.).

Також в матеріалах справи наявні копії товарно-транспортних накладних (їх оригінали суд дослідив у судовому засіданні), які містять в собі елементи видаткових накладних та актів наданих послуг з перевезення товару, а саме - відомості про дату складання документа, назву та печатки підприємств, від імені яких складено документ; зміст та обсяг господарської операції (кількість переданого товару, його асортимент, ціну та загальну суму поставки, а також кількість місць займаного товару), що свідчить про належність вказаних доказів, на підтвердження здійснення господарських операцій позивачем.

При цьому відсутність у товарно-транспортних накладних назви посади особи, яка отримала товар, на чому наголошував відповідач, суд не вважає ознакою недійсності таких накладних, оскільки у вказаних накладних містяться підписи відповідальної особи відповідача, що прийняла товар та ці підписи засвідчені відтиском печатки ТОВ "Груп ЄТС Україна".

Водночас, у матеріалах справи містяться акти звірки взаємних розрахунків, які суд оцінює як належні та допустимі докази, на підтвердження проведення господарських операцій на загальну суму 2 343 075,21 грн., оскільки такі акти були складені на підставі досліджених судом первинних бухгалтерських документів. При цьому, з платіжних доручень (покупця), якими ТОВ "Груп ЄТС Україна" частково сплачувало товар, вбачається, що призначенням платежу відповідач визначив саме «передплату за матеріали та послуги згідно договору № 205-БМР від 18.06.2020 р.».

Таким чином судом встановлено, що сторони спору не тільки уклали договір поставки № 205-БМР від 18.06.2020 р., а й вчинили дії на його виконання, тобто схвалили такий правочин.

Згідно з положеннями Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану господарюючого суб`єкта. Здійснення господарської операції, і власне, її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Також відповідно до п. 201.10 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. При цьому на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) відповідно до пункту 201.7 Податкового кодексу України (далі - ПК України) складається податкова накладна.

Тобто, реєстрація податкової накладної також є відображенням здійснення господарської операції, реального руху активів та зміни фінансового стану сторін господарської операції.

У даному випадку виконання позивачем господарських операції з поставки товару та надання автопослуг підтверджується також наявними в матеріалах справи податковими накладними та квитанціями, що містяться в податковому обліку позивача.

Виходячи з викладеного та враховуючи встановлені у справі обставини, суд відхиляє доводи відповідача про відсутність господарських відносин між Заводом КШМБ та ТОВ "Груп ЄТС Україна" за договором № 205-БМР від 18.06.2020 р.

Стосовно тверджень відповідача про те, що наявний на договорі поставки № 205-БМР від 18.06.2020 р., а також на актах звіряння, первинних бухгалтерських документах (видаткових накладних, товарно-транспортних накладних, актах наданих послуг з автоперевезення), відтиск печатки ТОВ "Груп ЄТС Україна" не належить цьому підприємству, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 64 постанови Кабінету Міністрів України № 1893 від 27.11.1998 "Про затвердження Інструкції про порядок обліку, зберігання і використання документів, справ, видань та інших матеріальних носіїв інформації, які містять службову інформацію", яка є обов`язковою до застосування всіма підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та підпорядкування, порядок обліку, зберігання і використання печаток, штампів і бланків суворої звітності визначається відповідними відомчими інструкціями. Контроль за їх виготовленням, зберіганням та використанням покладається на канцелярії організацій та осіб, відповідальних за діловодство. Згідно з пунктом 65 вказаної постанови особи, які персонально відповідають за облік і зберігання печаток, штампів і бланків, призначаються наказами керівників організацій.

Отже, особи які мають право зберігати та використовувати печатки підприємства призначаються наказом керівника організації та несуть персональну відповідальність за неналежне зберігання та використання печатки. За таких обставин відповідач, як суб`єкт господарювання, несе повну відповідальність за законність використання його печатки, зокрема при засвідченні спірних видаткових накладних, актів наданих послуг, товарно-транспортних накладних на загальну суму 2 343 075,21 грн. та актів звіряння.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні будь-які належні, допустимі та достовірні докази, у розумінні ст. 76-79, 91 ГПК України, які б свідчили про те, що печатка ТОВ "Груп ЄТС Україна" була втрачена, чи була підроблена, чи було інше незаконне використання цієї печатки третіми особами всупереч волі відповідача.

Таким чином, відтиск печатки підприємства, наявний на договорі, первинних документах, товарно-транспортних накладних та актах звіряння, є свідченням участі такого підприємства, як юридичної особи, у здійсненні певної господарської операції (у даному випадку - прийнятті товару та отриманні послуг з його доставки на загальну суму 2 343 075,21 грн. (у тому числі на суму несплаченого товару та послуг в розмірі 701 443,21 грн.).

Щодо посилань відповідача на висновок судової будівельно-технічної експертизи № 02/08/21 від 02.08.2021 р., виконаний експертом Стасюк М. Ю., який на думку відповідача свідчить про відсутність заборгованості ТОВ "Груп ЄТС Україна" перед позивачем за договором поставки № 205-БМР від 18.06.2020 р., суд зазначає, що вказаний висновок не є належним доказом у справі, оскільки в ньому досліджувались питання підтвердження фактичної вартості виконаних робіт з будівництва виробничо-складського комплексу за адресою: Київська область, село Святопетрівське, вулиця Черновола, що є предметом іншого договору - договору підряду № 206 від 25.06.2020 р., правовідносини за яким розглядались Господарським судом міста Києва у справі № 910/5456/21. При цьому, зі змісту вказаного висновку не вбачається, що досліджені експертом питання стосувались товару, що був поставлений позивачем ТОВ "Груп ЄТС Україна" у період з липня по грудень 2020 р. за договором № 205-БМР від 18.06.2020 р.

Згідно зі ст. 73, 74, 76 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (ч. 4 ст. 74 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи, а вірогідні докази - це ті, які на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (ст. 86 ГПК України).

Суд, оцінивши надані сторонами докази у сукупності із встановленими у справі обставинами, дійшов висновку, що позивачем були надані більш вірогідні докази наявності заборгованості у відповідача з оплати поставленого товару та послуг його перевезення за договором № 205-БМР від 18.06.2020 р. в сумі 701 443,21 грн., у той час, як відповідач доказів на підтвердження своїх доводів про відсутноість його обов`язку сплатити суму вартості товару та послуг не надав.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися у встановлений строк (термін), а якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГК України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки доказів належної сплати вартості поставленого товару та наданих послуг відповідач суду не надав, доводів позивача не спростував, суд дійшов висновку про те, що вимога Заводу КШМБ про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 701 433,21 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню у вказаному розмірі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України у разі задоволення позову витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача, у тому числі і заявлені ТОВ "Груп ЄТС Україна" витрати на правничу допомогу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 73-79, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з додатковою відповідальністю "Об`єднання Дніпроенергобудпром" в особі Заводу конструкцій швидкомонтованих будівель до Товариства з обмеженою відповідальністю "Груп ЄТС Україна" про стягнення заборгованості у сумі 701 433,21 грн. задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Груп ЄТС Україна" (04212, м. Київ, вул. Маршала Тимошенка, 21, корпус 6, приміщення 59, ідентифікаційний код 41186767) на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Об`єднання Дніпроенергобудпром" в особі Заводу конструкцій швидкомонтованих будівель (27552, Кіровоградська обл., м. Світловодськ, смт. Власівка, вул. Молодіжна, 57, ідентифікаційний код 14276579) заборгованість у сумі 701 433 (сімсот одна тисяча чотириста тридцять три) грн. 21 коп. та судовий збір у сумі 10 521 (десять тисяч п`ятсот двадцять одна) грн. 50 коп.

Рішення ухвалене в нарадчій кімнаті, його вступна та резолютивна частини проголошені в судовому засіданні 2 листопада 2021 року.

Повний текст рішення складений 15 листопада 2021 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 20-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головіна К. І.