ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2021 року Справа № 915/746/21

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е.М. при секретарі судового засідання Степановій С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Акціонерного товариства Українська залізниця, вул. Єжи Гедройця, 5, м. Київ, 03680 ()

в особі регіональної філії Південно-Західна залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця, вул. Лисенка, 6, м. Київ, 01601 ()

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство Нібулон, Каботажний спуск, 1, м. Миколаїв, 54002 ()

про стягнення заборгованості в сумі 42 776, 10 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: представник не з`явився;

від відповідача: Петров В.С., адвокат;

від відповідача: Яресько С.О., довіреність №80 від 17.06.2021 року (без повноважень).

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Миколаївської області звернулось Акціонерне товариство Українська залізниця в особі регіональної філії Південно-Західна залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство Нібулон 5 962, 86 грн. за накопичення вагонів та 36 813, 24 грн. за зберігання вантажів.

І. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 15.06.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання по справі на 15.07.2021 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 05.07.2021 задоволено клопотання АТ Українська залізниця про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Доручено Хмельницькому міськрайонному суду Хмельницької області організувати в приміщенні цього суду участь представника АТ Українська залізниця в режимі відеоконференції в судовому засіданні у справі № 915/746/21, призначеному на 15 липня 2020 року о 15 год. 00 хв.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 15.07.2021 року відкладено підготовче засідання по справі на 02.08.2021 року. Доручено господарському суду Хмельницької області організувати в приміщенні цього суду участь представника АТ Українська залізниця в режимі відеоконференції в судовому засіданні у справі № 915/746/21.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 02.08.2021 продовжено строк підготовчого провадження та відкладено підготовче засідання на 14.09.2021 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 14.09.2021 закрито підготовче провадження у справі № 915/746/21. Розгляд справи по суті призначено в судовому засіданні на 05.10.2021 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 29.09.2021 задоволено заяву АТ Українська залізниця (вх. № 14658/21 від 28.09.2021) про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 05.10.2021 року відкладено розгляд справи в судовому засіданні на 21.10.2021 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 21.10.2021 року відкладено розгляд справи в судовому засіданні на 04.11.2021 року.

В судовому засіданні 04.11.2021 року судом відповідно до ч. 1 ст. 240 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ІІ. ЗАЯВИ ТА КЛОПОТАННЯ.

03.11.2021 року до господарського суду Миколаївської області від позивача надійшло два клопотання (вх. № 16481/21 та вх. № 16516/21), в яких позивач просить суд відкласти розгляд справи на іншу дату та постановити ухвалу про подальшу участь АТ «Українська залізниця» у всіх наступних судових засіданнях в режимі відеоконференції.

Клопотання мотивовані зайнятістю представника позивача в іншому судовому засіданні.

Розглянувши подане позивачем клопотання, суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні, оскільки розгляд справи по суті судом неодноразово відкладався саме за клопотаннями позивача, що свідчить про достатність для сторін часу для реалізації наданих їм законом процесуальних прав та обов`язків. Позивач не позбавлений можливості взяти іншого представника для участі у даній справі.

Підстави відкладення розгляду справи в судовому засіданні в межах встановленого ГПК строку передбачені ст. 202 ГПК України. Перелік підстав для відкладення розгляду справи, передбачений ст. 202 ГПК України, є вичерпним.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи вищевикладене, судом відмовлено у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки позивачем не наведено правових підстав для відкладення розгляду справи по суті, які передбачені ст. 202 ГПК України, а повторна неявка належним чином повідомленого представника учасника справи незалежно від причин неявки не перешкоджає розгляду судом справи по суті.

Інші заяви та клопотання відсутні.

ІІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ УЧАСНИКІВ ПРОЦЕСУ.

3.1. Правова позиція позивача.

Позивач зазначає, що предметом спору є вимога про стягнення грошової заборгованості.

Підставою позову позивачем зазначено, що відповідачем ТзОВ СП Нібулон 26.06.2020 направлено АТ Українська залізниця заяву про прийняття в цілому пропозиції (акцепт) укладення договору про надання послуг з організації перевезень вантажів залізничним транспортом № 14291113/2020-001 від 24.03.2020.

В цей же день 26.06.2020 позивач АТ Українська залізниця направив відповідачу повідомлення № 40-14291113/2020-001 від 26.06.2020, яким засвідчив прийняття від відповідача заяви та повідомив про присвоєння відповідачу кодів відправника/одержувача 8496 та платника 8211375 з відкриттям особового рахунку 8211375, який використовується для ідентифікації договірних відносин між перевізником та замовником як номер договору, а дата повідомлення 26.06.2020 є датою укладення договору.

Позивач зазначає, що при перевезенні вантажу маршрутними відправками та за відсутності можливості формувати маршрут на під`їзній колії, що належить відповідачу, навантажені вагони затримуються на коліях станції, факт затримки оформлюється актами загальної форми.

При затримці вагонів для формування маршрутів замовник сплачує перевізнику: плату за накопичення вагонів, збір за зберігання вантажу, плату за користування вагонами.

Відповідач в період з 03 по 04 серпня 2020 по станції Кам`янець-Подільський проводив навантаження 52 вагонів, які надалі слідували по маршрутній відправці № 32659252 Кам`янець-Подільський - Миколаїв-вантажний.

Накопичення вагонів проводилось на коліях станції, що засвідчено актами загальної форми.

Відповідачем сплачено збір за зберігання вантажу у вагонах по накопичувальній картці форми ФДУ-92 № 05080643 у розмірі 35 041, 20 грн. без ПДВ, а також здійснено оплату за користування вагонами по відомості форми ГУ-46 № 04080061 у сумі 4 591, 60 грн. без ПДВ.

Водночас, нараховану плату за накопичення вагонів на коліях станції, тобто коліях загального користування по накопичувальній картці форми ФДУ-92 № 01110946 у сумі 5 962, 86 грн. з ПДВ не сплачено.

Крім того, відповідач в період з 15 по 17 жовтня 2020 по станції Кам`янець-Подільський проводив аналогічне навантаження 45 вагонів, які надалі слідували по маршрутній відправці № 33666454 Кам`янець-Подільський - Миколаїв-вантажний.

Накопичення вагонів проводилось на коліях станції, що засвідчено актами загальної форми.

Відповідачем здійснено оплату за накопичення вагонів на коліях станції по накопичувальній картці форми ФДУ-92 № 19100890 у розмірі 5 927, 50 грн. без ПДВ, а також здійснено оплату за користування вагонами по відомості форми ГУ-46 № 18100077 у сумі 5 012, 60 грн. без ПДВ.

Водночас, збір за зберігання вантажу у вагонах у сумі 36 813, 24 грн. з ПДВ відповідачем не сплачено, а саме:

- по накопичувальній картці форми ФДУ-92 № 19100891 у сумі 5 862, 24 грн. з ПДВ;

- по накопичувальній картці форми ФДУ-92 № 19100892 у сумі 28 005, 36 грн. з ПДВ;

- по накопичувальній картці форми ФДУ-92 № 19111003 у сумі 2 945, 64 грн. з ПДВ.

Позивач зазначає, що у двох тотожних випадках (навантаження вагонів) відповідач у першому випадку сплатив зберігання вантажу, а накопичення вагонів не сплатив, а у другому випадку навпаки сплатив накопичення вагонів, а зберігання вантажу не сплатив.

Неналежне виконання відповідачем своїх обов`язків і стало підставою для звернення позивача до суду.

Позовні вимоги обґрунтовані положеннями ст. 259, 525, 614, 629, 908 ЦК України, ст. 193, 307 ГК України, ст. 12 Закону України Про транспорт, Збірником тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, затверджений наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 № 317, Правилами розрахунків за перевезення вантажів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, Правилами зберігання вантажів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, Правилами складня актів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 № 334, Статутом залізниць України та умовами договору.

У відповіді на відзив (вх. № 10839/21 від 14.07.2021) позивач зазначив наступне.

Щодо нарахування плати за накопичення вагонів:

- згідно вимоги п. 2.3.2 розділу 2.3 договору позивач зобов`язаний приймати до перевезення вантажі у вагонах відповідача, а враховуючи, що відповідач не має власних потужностей для формування маршрутного поїзду і наявністю договірних відносин, маршрутний поїзд відповідач формує на станційних коліях, тобто коліях загального користування, за що зобов`язаний відповідно до умов додатку 1 4 до договору сплачувати плату за накопичення рухомого складу;

- відповідач постійно використовує колії загального користування для формування маршрутного поїзда. При умові формування маршрутів на станційних коліях на постійній основі, перевізник не вимагає від замовника щоразового оформлення на кожну відправку замовлення на надання послуги з накопичення вагонів з вантажем на коліях загального користування для відправлення;

- перевізник надав згідно договору послугу з накопичення вагонів, без надання якої і виконання якої замовник не спроможний сформувати маршрутний поїзд;

- замовник не відмовився від надання перевізником послуги з накопичення вагонів, а за приписами абз. 5 п. 9.4 договору отримання послуг за договором засвідчує повну згоду замовника з договором та змінами до нього;

- надання перевізником послуги з накопичення вагонів підтверджується накопичувальною карткою, що узгоджується з умовами п. 1.4 договору.

Щодо нарахування збору за зберігання вантажу:

- помилковим є об`єднання відповідачем двох різних послуг в одну послугу: накопичення вагонів та зберігання вантажу;

- Послуга зберігання вантажів регламентується Правилами зберігання вантажів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644

- першу партію вагонів на відправку відповідачем подано на станційні колії 15.10.2020, а перевізний документ накладну № 33666454 надано перевізнику 17.10.2020 о 09:19 год., що підтверджується електронним підписом «ЕЦП» Лебідя В. В. в графі № 55 накладної. Неспроможність швидкового формування маршрутної відправки відповідачем стало причиною тривалого перебування вантажу на станційних коліях з 15 жовтня по 17 жовтня, і, як наслідок, проведених нарахувань за надані послуги.

Щодо позовної давності.

Посилаючись на приписи ч. 1 ст. 259 ЦК України та умови п. 7.3 договору позивач зазначає, що сторони домовились про збільшення строку позовної давності.

Правова позиція обґрунтована приписами ст. 903 ЦК України, ст. 193 ГК України, п. 5, 9 Правил зберігання вантажів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 та умовами договору.

3.2. Правова позиція (заперечення) відповідача.

У відзиві на позовну заяву (вх. № 10179/21 від 05.07.2021) відповідач просить суд в задоволенні позову відмовити, а також застосувати наслідки спливу позовної давності в частині вимог про сплату збору за зберігання у сумі 36 813, 24 грн. в т.ч. ПДВ.

В обґрунтування заперечень відповідачем зазначено наступне:

- щодо нарахування плати за накопичення вагонів у сумі 5 962, 86 грн., то відповідач, посилаючись на п. 1, 3, 4 Додатку № 1-4 до договору вказує, що надання послуги з накопичення вагонів відбувається не автоматично самим лише фактом знаходження вагонів на коліях станції, а виключно за попередньою домовленістю між замовником та перевізником.

Позивач не додав до позову жодних доказів на підтвердження замовлення відповідачем відповідної послуги (замовлення, звернення, заявки на накопичення).

ТзОВ СП «Нібулон» не замовляло відповідної послуги з накопичення вагонів по станції Кам`янець-Подільський в період з 03 по 04 серпня 2020 року по відправці № 32659252, докази на підтвердження замовлення відповідачем відповідної послуги (замовлення, звернення, заявки на накопичення) в матеріалах справи відсутні, що свідчить й про відсутність підстав для їх оплати та стягнення;

- щодо нарахування збору за зберігання вантажу, то відповідач зазначає, що ТзОВ СП "Нібулон" не має власних потужностей для формування маршрутного поїзда в 45 вагонів на власній території, у зв`язку з чим між сторонами укладено договір про подачу та забирання вагонів від 23.10.2018, відповідно до умов якого розмір одночасної подачі вагонів при навантаженні становить 14 вагонів за раз.

Відповідач вважає, що при формуванні (навантаженні та накопиченні) маршрутної відправки № 3366654 між сторонами були договірні відносини з приводу накопичення вагонів на коліях станції у відповідності до умов додатку 1-4 до договору. Відповідач сплатив плату за накопичення вагонів.

П. 9 Правил № 644 вказує на вину одержувача в затримці вантажу як умову нарахування збору за зберігання вантажу. Однак, накопичення вагонів проводилось за договором із залізницею за попередньо погодженим планом, який мав ознаку "маршрутний" та за попередньою заявкою.

Отже, такі обставини не можуть бути розцінені як ті, що виникли з вини відправника і не залежать від залізниці.

Крім того, відповідач, посилаючись на ч. 5 ст. 315 ГК України та п. 137 Статуту залізниць України, зазначає, що в частині позовних вимог на суму 36 813, 24 грн. в т. ч. ПДВ позивачем було пропущено строк позовної давності, а у позовній заяві не наведено обґрунтованих підстав для його поновлення.

Заперечення обґрунтовані приписами Правилами зберігання вантажів, затверджених Наказом Мінтрансу від 21.11.2000 № 644, ст. 256, 261, 267 ЦК України, ст. 315 ГК України, Статутом залізниць України та судовою практикою.

У запереченнях на відповідь на відзив (вх. № 11406/21 від 26.07.2021) відповідач додатково зазначив, що:

- жодна норма законодавства не зобов`язує оплачувати послугу, про надання якої замовник не просив (навіть якщо припустити, що фактично послуга була надана);

- відсутні підстави для нарахування збору за зберігання відповідно до п. 9 Правил № 644, оскільки в цьому випадку відповідачем було замовлено послугу з накопичення вагонів відповідно до договору. Крім того, відсутні підстави для тверджень про те, що затримка вагонів відбулась з незалежних від залізниці причин, оскільки сторонами виконувались умови договору і затримка залежала від залізниці у тому числі.

- позовні вимоги на суму 36 813, 24 грн. з ПДВ (збір за зберігання) заявлені позивачем не на підставі договору; термін «збір за зберігання» по тексту договору взагалі не згадується. Порядок та умови нарахування збору за зберігання вантажу врегульовані Правилами зберігання вантажів, затверджені наказом Мінтрансу від 21.11.2000 № 644. Отже, відсутні підстави під час обчислення строків позовної давності для застосування положень п. 7.3 договору.

ІV. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН З ПОСИЛАННЯМ НА ДОКАЗИ, НА ПІДСТАВІ ЯКИХ ВСТАНОВЛЕНІ ВІДПОВІДНІ ОБСТАВИНИ.

Розглянувши матеріали справи, керуючись принципом верховенства права, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд встановив наступне.

4.1. Договірні відносини.

26.06.2020 відповідачем ТзОВ СП «Нібулон» в порядку, встановленому ст. 634 ЦК України, направлено АТ Українська залізниця заяву про прийняття в цілому пропозиції (акцепт) укладення договору про надання послуг з організації перевезень вантажів залізничним транспортом № 14291113/2020-001 від 24.03.2020 (арк. 41).

Заява підписана шляхом накладення електронного цифрового підпису 26.06.2020 року.

26.06.2020 позивачем АТ Українська залізниця направлено відповідачу інформаційне повідомлення про укладення Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 40-14291113/2020-001 від 26.06.2020, яким позивач засвідчив прийняття від ТзОВ СП Нібулон пропозиції (акцепт) укладення договору та повідомив про присвоєння замовнику кодів відправника/одержувача 8496, платника 8211375 з відкриттям особового рахунку з ідентичним номером.

Повідомлено, що код платника використовується для ідентифікації договірних відносин як номер договору (арк. 42).

Відповідно до п. 1.1 Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом від 25.02.2020 (в редакції, що оприлюднено 31.05.2020 та яка вводиться в дію 01.07.2020) (далі договір) предметом Договору є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах Перевізника, вагонах залізниць інших держав та / або вагонах Замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг (далі послуги) і проведення розрахунків за ці послуги.

У розумінні Договору користування вагоном не є орендою майна, а плата за користування власним вагоном Перевізника не є орендною платою.

Відповідно до п. 1.2 договору при виконанні Договору Сторони використовують такі скорочені найменування нормативно-правових актів:

- Статут залізниць України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457 (далі Статут залізниць України);

- Правила перевезення вантажів, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 861/5082 (далі Правила перевезення вантажів).

- Правила планування перевезень вантажів (статті 17-21 Статуту), затверджені наказом Міністерства транспорту України від 09.12.2002 № 873 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.12.2002 за № 1030/7318 (далі Правила планування перевезень вантажів).

- Правила користування вагонами і контейнерами, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.03.1999 за № 165/3458 (далі Правила користування вагонами).

- Збірник Тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги та Коефіцієнти, що застосовуються до тарифів Збірника тарифів, затверджені наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 № 317 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.04.2009 за № 340/16356 (далі - Збірник Тарифів, Коефіцієнти, що застосовуються до тарифів Збірника тарифів, відповідно).

- Угода про міжнародне залізничне вантажне сполучення (далі СМГС)

- Конвенція про міжнародні залізничні перевезення (далі КОТІФ).

Відповідно до п. 1.3 договору наведені нижче визначення вживаються в договорі в такому значенні:

- маршрутна відправка партія вантажу за однією накладною, яка відповідає ваговій нормі та/або кількості вагонів у поїзді, що встановлені перевізником;

- маршрутний поїзд вантажний поїзд, одночасно пред`явлений до перевезення замовником, який відповідає установленій перевізником масі та/або довжині та прямує без переробки на одну станцію призначення/вихідну станцію. Маршрутний поїзд може бути оформлений одним або декількома перевізними документами;

- первинні документи документи, які містять відомості про господарську операцію та підтверджують її здійснення, зокрема: перевізні документи, зведена відомість, накопичувальна картка, відомість плати за користування вагонами та контейнерами, подавання, забирання вагонів та маневрову роботи інші;

- послуги, пов`язані з організацією та здійсненням перевезення вантажів послуги, що надаються Перевізником Замовнику згідно з Договором (додатків до нього), у т.ч. на підставі окремої заявки Замовника.

Відповідно до п. 1.4 договору надання послуг за Договором може підтверджуватись накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю, відомістю плати за користування вагонами, відомістю плати за подавання / забирання вагонів та маневрову роботу, зведеними відомостями та іншими документами.

Відповідно до п. 1.5 договору Договір є публічним договором, за яким Перевізник бере на себе обов`язок здійснювати надання послуг, пов`язаних з організацією та здійсненням перевезення вантажів залізничним транспортом загального користування кожному, хто до нього звернеться. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх замовників, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Пропозиції та зміни до Договору приймаються і враховуються відповідно до п. 9.3. та 9.4. Договору та законодавства.

Відповідно до п. 1.10 договору договір є укладеним з дня надання замовнику перевізником інформаційного повідомлення про укладення договору, але не раніше дня введення його в дію відповідно до п. 12.1 договору.

Відповідно до п. 2.1 договору замовник зобов`язаний, зокрема:

п. 2.1.4 сплачувати послуги Перевізника та інші платежі, належні Перевізнику за Договором з сум внесеної передоплати за кодом платника.

п. 2.1.5 відшкодовувати Перевізнику витрати, пов`язані із затримками вагонів, контейнерів і вантажів з причин, що не залежать від Перевізника, які виникли на станціях залізниць України, зокрема з наступних причин: неправильне оформлення відправниками перевізних документів; недодання до накладної документів, необхідних для виконання митних, санітарних та інших правил чи невірне їх оформлення; перевірка вантажів (маси вантажу) митними та іншими державними органами контролю; недотримання технічних умов розміщення та кріплення вантажів; недостатність грошових коштів та закриття коду платника; інші причини. Оплата вказаних послуг здійснюється шляхом списання з сум внесеної передоплати за кодом платника.

п. 2.1.7 у строки, встановлені розд. 4 Договору, підписувати акти звіряння розрахунків, зведені відомості.

Підписувати не пізніше двох робочих днів від дня надання послуг накопичувальні картки зборів за роботи (послуги) та штрафів, пов`язаних з перевезенням вантажів (вантажобагажу) форми ФДУ-92, відомості плати за користування вагонами форми ГУ46, відомості плати за користування контейнерами форми ГУ-46к, відомості плати за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу фор-ми ГУ-46а. А у випадку оформлення вказаних вище документів в паперовій формі на вимогу Замовника підписувати та надавати Перевізнику не пізніше двох робочих днів від дня надання такої його вимоги.

п. 2.1.14. самостійно та регулярно ознайомлюватись з змінами до Договору, направленими Перевізником документами та повідомленнями, іншою інформацією щодо надання послуг, розміщеними в інформаційних системах Перевізника.

Відповідно до п. 2.3 договору перевізник зобов`язаний, зокрема:

п. 2.3.2. приймати до перевезення вантажі у вагонах (контейнерах) Замовника або у власних вагонах (контейнерах) Перевізника, надавати власні вагони (контейнери) Перевізника для навантаження вантажів згідно із затвердженими планами і заявками Замовника згідно інформації розміщеної у Системі планування перевезень, надавати додаткові послуги, пов`язані з перевезенням вантажів, перелік яких зазначається в додатках до Договору та Збірнику тарифів.

п. 2.3.5. складати документи, передбачені п. 1.3., 1.4. та розд. 4 Договору, щодо нарахування сум платежів.

Відповідно до п. 3.1 договору розмір провізних платежів за перевезення вантажу у вагонах Замовника та вагонах залізниць інших держав, додаткових зборів, пов`язаних з перевезенням, розраховується за ставками і тарифами, які визначаються у відповідності до умов Збірника Тарифів.

Відповідно до п. 3.4 договору замовник зобов`язаний сплачувати у визначеному договором розмірі плату за користування власними вагонами перевізника: під час виконання вантажних операцій на місцях загального користування; переданих замовнику на місцях незагального користування; затриманих на станціях в очікуванні подавання під вантажні або інші операції, з причин, які залежать від замовника; затриманих під час перевезення з інших причин, що не залежать від перевізника (далі плата за користування власними вагонами перевізника).

Відповідно до п. 3.4 договору розмір (ставки) плати за послуги, що виконуються за вільними тарифами та перелік яких наведено у додатках 1-1 1-3 до Договору, визначається Перевізником в порядку передбаченому Договором.

Відповідно до п. 4.2 договору оплата послуг відповідно до Договору здійснюється у національній валюті України на умовах попередньої оплати шляхом перерахування коштів на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання Перевізника, вказаний в розд. 14 Договору. Датою надходження платежів вважається дата зарахування коштів обслуговуючим банком на поточний рахунок Перевізника зі спеціальним режимом використання.

Одержані на поточний рахунок з спеціальним режимом використання кошти Перевізник зараховує на особовий рахунок Замовника.

Відповідно до п. 5.1 договору у випадку відсутності або недостатності на особовому рахунку Замовника коштів, у розмірі необхідному для оплати провізних та інших платежів, додаткових послуг, Перевізник має право припинити надання послуг за Договором, у т.ч., приймання, видачу вантажів та надання додаткових послуг згідно ст. 62 Статуту залізниць України з одночасним віднесенням відповідальності на Замовника за затримку вагонів і контейнерів та зберігання вантажу. При наявності заборгованості Перевізник має право, відповідно до ст. 51, 62 Статуту залізниць України затримати видачу вантажу, що надійшов, і реалізувати його для покриття заборгованості.

Відповідно до п. 7.3 договору строк позовної давності за вимогами перевізника до замовників, що випливають з правовідносин сторін за договором, становить один рік.

Відповідно до п. 9.4 договору зміни (доповнення) до Договору Перевізник здійснює шляхом викладення в новій редакції Договору в цілому або окремих його частин та їх оприлюднення на веб-сайті http://uz-cargo.com/, з накладенням КЕП.

Зміни до Договору, в тому числі ставки плати, коефіцієнти та інші умови платежів, вступають в дію через 30 календарних днів від дня їх оприлюднення або пізніше, якщо це вказано в повідомленні про оприлюднення. Зміни до Договору, які зменшують розмір провізних платежів, ставок, коефіцієнтів та інших розрахункових величин, також можуть вступати в дію раніше ніж 30 календарних днів від дня їх оприлюднення.

Зміни до Договору поширюються на всіх осіб, що приєдналися до Договору. В окремих випадках, за заявою Замовника допускається вступ в дію змін до Договору раніше, ніж визначено вище.

Якщо Замовник не згоден з внесеними Перевізником змінами, він має право ініціювати внесення змін до Договору в порядку передбаченому п. 9.3. Договору або з власної ініціативи припинити дію Договору у відносинах з ним.

Замовлення та / або отримання послуг та / або їх оплата за Договором засвідчує повну згоду Замовника з Договором та змінами до нього.

Відповідно до п. 10.3 договору документи направлені Перевізником Замовнику для підписання і не підписанні останнім (у т.ч. з внесеними зауваженнями але не підписаними) вважаються беззаперечно прийнятими та погодженими Замовником у строк встановлений нормативно-правовими актами або Договором, а якщо інше не встановлено, то після спливу 15 календарних днів з дня їх направлення окрім випадків надання до них заперечень Замовником в такий строк. Такі строки починають свій перебіг з дня направлення Перевізником документів Замовнику, у т.ч. автоматизованими системами Перевізника і із застосуванням спеціалізованого інтерфейсу користувача. Цей пункт не стосується порядку укладення та внесення змін до Договору, визначених в розд. 9 Договору.

Відповідно до п. 12.1 договору договір діє з дня укладення, але не раніше дати введення в дію, що визначається Перевізником в повідомленні про оприлюднення Договору здійсненого на веб-сайті http://uz-cargo.com/ та діє до його припинення. Дата введення в дію не може бути раніше 30 днів з дня оприлюднення Договору. На звернення Замовника умови Договору застосовуються до відносин з Замовником, які виникли між Сторонами до його укладення та введення в дію.

Відповідно до п. 13 договору невід`ємною частиною договору є додатки, зокрема:

- додаток 1-1 «Ставки плати за додаткові послуги, пов`язані з перевезенням вантажів, що надаються за вільними тарифами» (арк. 37-39);

- додаток 1-4 «Умови накопичення вагонів» (арк. 40).

Додаток № 1-4 до договору «Умови накопичення вагонів» (далі додаток).

Відповідно до п. 1 додатку на окреме замовлення перевізник надає послуги замовнику з накопичення порожніх та / або з вантажем власних вагонів перевізника та / або вагонів замовника на коліях загального користування станцій накопичення для відправлення їх групами (маршрутами) на станції призначення (далі накопичення вагонів).

Відповідно до п. 2 додатку станціями накопичення можуть бути станції відправлення та /або станції на шляху прямування вагонів до станції призначення.

Відповідно до п. 3 додатку для організації накопичення вагонів замовник направляє для погодження перевізником звернення із зазначенням бажаних станцій накопичення та максимальної кількості вагонів, що може бути накопичено на кожній з них. Строк розгляду перевізником такого звернення становить не більше ніж 15 робочих днів. За результатом розгляду звернення замовника, перевізник інформує про можливість накопичення вагонів із зазначенням станцій накопичення та кількості вагонів, що може бути накопичено на них, або надає обґрунтовану відмову.

Відповідно до п. 4 додатку в межах узгоджених станцій накопичення та кількості вагонів, що може бути накопичено, Замовник щомісячно надає Перевізнику на такі станції накопичення заявки на накопичення вагонів із зазначенням: станції накопичення; граничної кількості вагонів для накопичення; розподілу для накопичення вагонів за їх видами, різновидом вантажу, станції призначення; періоду дії такої заявки.

Відповідно до п. 5 додатку на станціях накопичення на шляху прямування Перевізник контролює накопичення вагонів відповідно до заявки Замовника для подальшого формування поїзду та відправлення на станцію призначення.

Відповідно до п. 6 додатку початком накопичення вагонів є: на шляху прямування порожніх та/або з вантажем прибуття вагонів на станцію накопичення; на станції відправлення момент фактичної передачі Замовником вагонів перевізнику.

Відповідно до п. 7 додатку часом закінчення накопичення вагонів є: на шляху прямування порожніх та/або з вантажем формування поїзду з таких вагонів; на станції відправлення оформлення перевізного документу.

Відповідно до п. 8 додатку час перебування вагонів на коліях загального користування станції накопичення відображається в акті загальної форми ГУ-23.

Відповідно до п. 9 додатку за послугу з накопичення вагонів Замовник сплачує:

9.1. плату за вільним тарифом «Організація перевезень і накопичення власного рухомого складу» відповідно до Додатку 1-1 до Договору. При нарахуванні такої плати 1 вагоно-доба розраховується з округленням неповної доби (24 години від початку накопичення) до повної (24 години до закінчення накопичення);

9.2. за затримку вагонів Замовника: платежі пов`язані з затримкою вантажу на шляху прямування з вини Замовника згідно з Збірником тарифів та Правилами перевезення вантажів;

9.3. за затримку власних вагонів Перевізника: платежі пов`язані з затримкою вантажу на шляху прямування з вини Замовника згідно з Збірником тарифів та Правилами перевезення вантажів та п. 3.4. Договору.

Плата за маневрову роботу під час надання послуг з накопичення Замовнику не нараховується.

Відповідно до п. 10 додатку нарахування платежів відбувається на станції накопичення за накопичувальною карткою ФДУ-92, відомістю плати за користування вагонами ГУ-46 з коду платника Замовника, яким замовлено надання такої послуги.

Судом також встановлено, що між ПАТ «Українська залізниця» та ТзОВ СП «Нібулон» було укладено договір про подачу та забирання вагонів при станції Кам`янець-Подільський № 2362 від 23.10.2018 року зі строком дії по 23.10.2023 року.

Відповідно до умов п. 1 договору згідно зі Статутом залізниць України, Правилами перевезення вантажів і на умовах цього договору здійснюється подача, розставлення на місця навантаження і забирання вагонів з під`їзної колії, яка належить користувачу, та примикає до станції Кам`янець-Подільський регіональної філії «Південно-Західна залізниця» через стрілку № 85 до колії № 24 і обслуговується локомотивом залізниці.

Відповідно до умов п. 6 договору вагони на під`їзну колію подаються локомотивом залізниці із розставленням вагонів на місцях навантаження.

Здача вагонів проводиться: на місцях навантаження.

Загальна кількість вагонів, які передаються на під`їзну колію однією групою, відповідно до встановлених фронтів навантаження, вказаних у пункті 9 договору.

Відповідно до умов п. 9 договору максимальна переробна спроможність вантажних пунктів: найменування вантажу зернові вантажі; розмір одночасної подачі у вагонах 14.

Відповідно до умов п. 10 договору час перебування вагонів на під`їзній колії обчислюється з моменту подачі вагонів на під`їзну колію до моменту отримання залізницею повідомлення користувача про готовність вагонів до забирання.

4.2. Навантаження вагонів в період з 03 по 04 серпня 2020 року.

Судом встановлено, що відповідач ТзОВ СП «Нібулон» в період з 03 по 04 серпня 2020 року по станції Кам`янець-Подільський проводив навантаження 52 вагонів, які надалі слідували по маршрутній відправці № 32659252 Кам`янець-Подільський - Миколаїв-Вантажній.

Так, судом встановлено, що на станцію Кам`янець-Подільський залізницею було подано відповідачу ТзОВ СП «Нібулон» пусті вагони під навантаження, що підтверджується пам`ятками про подавання (арк. 56-58), а саме:

- пам`ятка № 82 про подавання 14 вагонів (час передачі вагонів при подаванні 03.08.2020 о 08:50);

- пам`ятка № 83 про подавання 14 вагонів (час передачі вагонів при подаванні 03.08.2020 о 15:35);

- пам`ятка № 84 про подавання 14 вагонів (час передачі вагонів при подаванні 03.08.2020 о 22:50).

Після закінчення відповідачем ТзОВ СП «Нібулон» вантажних операцій з вагонами останнім були направлені відповідні повідомлення залізниці та проведено забирання вагонів, що підтверджується повідомленнями про закінчення вантажних операцій з вагонами та пам`ятками про забирання вагонів (арк. 59-61), а саме:

- повідомлення № 86 та пам`ятка № 89 про забирання 14 вагонів (час передачі вагонів при забиранні 03.08.2020 о 14:45);

- повідомлення № 87 та пам`ятка № 90 про забирання 14 вагонів (час передачі вагонів при забиранні 03.08.2020 о 22:00);

- повідомлення № 87 та пам`ятка № 91 про забирання 14 вагонів (час передачі вагонів при забиранні 04.08.2020 о 04:20).

За користування вагонами нараховано плату, що підтверджується відомістю форми ГУ-46 № 04080061 плати за користування вагонами на суму 4 591, 60 грн. без ПДВ (арк. 53-55).

Накопичення вагонів за період з 03.08.2020 по 04.08.2020 на станції Кам`янець-Подільський підтверджується актами загальної форми ГУ-23 (арк. 62-67), а саме:

- Акт загальної форми № 1324 від 03.08.2020 на вагони № 95332128, 95523304, 95532859, 95011201, 95454112, 95751822, 95670683, 95300729, 95348900, 95667742, 95531604, 95669107, 58569781, 58562737 (час початку затримки вагонів 03.08.2020 14:45);

- Акт загальної форми № 1333 від 04.08.2020 на вагони № 95332128, 95523304, 95532859, 95011201, 95454112, 95751822, 95670683, 95300729, 95348900, 95667742, 95531604, 95669107, 58569781, 58562737 (час початку затримки вагонів 03.08.2020 14:45; час закінчення затримки вагонів 04.08.2020 06:45);

- Акт загальної форми № 1327 від 03.08.2020 на вагони № 53204707, 59597989, 59763490, 95321063, 95358982, 95387767, 95392452, 95446969, 95493318, 95623286, 95668000, 95683306, 59597989, 95828679 (час початку затримки вагонів 03.08.2020 22:00);

- Акт загальної форми № 1332 від 04.08.2020 на вагони № 53204707, 59597989, 59763490, 95321063, 95358982, 95387767, 95392452, 95446969, 95493318, 95623286, 95668000, 95683306, 59597989, 95828679 (час початку затримки вагонів 03.08.2020 22:00; час закінчення затримки вагонів 04.08.2020 06:45);

- Акт загальної форми № 1329 від 04.08.2020 на вагони № 95620316, 95668885, 95353249, 9522400, 95371910, 95682621, 95023024, 95751525, 95379608, 95314415, 95538278, 95303707, 95641957, 95667911 (час початку затримки вагонів 04.08.2020 04:20);

- Акт загальної форми № 1331 від 04.08.2020 на вагони № 95620316, 95668885, 95353249, 9522400, 95371910, 95682621, 95023024, 95751525, 95379608, 95314415, 95538278, 95303707, 95641957, 95667911 (час початку затримки вагонів 04.08.2020 04:20; час закінчення затримки вагонів 04.08.2020 06:45).

Згідно актів загальної форми № 1324, № 1333, № 1327, № 1332, № 1329, № 1331, що були складені на затримку завантажених вагонів після забирання з під`їзної колії, позивачем нараховано відповідачу плату за накопичення вагонів, що підтверджується накопичувальною карткою форми ФДУ-92 № 01110946 від 01.11.2020 на загальну суму 4 969, 02 грн. без ПДВ (5 962, 86 грн. з ПДВ) (арк. 46).

Накопичувальну картку № 01110946 від 01.11.2020 підписано вантажовласником ТзОВ СП «Нібулон» із зауваженнями наступного змісту: «Нарахування коштів є неправомірним, оскільки було сплачено кошти за зберігання вантажу на коліях станції згідно ППВ».

Згідно накопичувальної картки форми ФДУ-92 № 05080643 від 05.08.2020 позивачем нараховано відповідачу ТзОВ СП «Нібулон» збір за зберігання вантажів при перевезеннях в загальній сумі 35 041, 20 грн. без ПДВ (арк. 47-52).

Судом також встановлено, що відповідно до накладної № 326592852 від 04.08.2020 відповідач на станції Кам`янець-Подільський провів навантаження 52 вагонів, які слідували на станцію призначення Миколаїв-Вантажній (арк. 68-72).

Відповідачем сплачено збір за зберігання вантажу у вищевказаних вагонах по накопичувальній картці форми ФДУ-92 № 05080643 від 05.08.2020, а також проведено оплату за користування вагонами по відомості форми ГУ-46 № 0408006 у сумі 4 591, 60 грн. без ПДВ, про що зазначено у позовній заяві та не заперечується сторонами у справі.

Нараховану плату за накопичення вагонів на вищевказаних коліях загального користування по накопичувальній картці форми ФДУ-92 № 01110946 від 01.11.2020 на загальну суму 4 969, 02 грн. без ПДВ (5 962, 86 грн. з ПДВ) відповідачем не сплачено, що і стало підставою для звернення позивача до суду із даним позовом в цій частині.

Детальний розрахунок заборгованості по накопичувальній картці форми ФДУ-92 № 01110946 від 01.11.2020 на загальну суму 4 969, 02 грн. без ПДВ (5 962, 86 грн. з ПДВ), виконаний позивачем на підставі умов додатку 1-4 до договору про надання послуг з організації перевезень вантажів залізничним транспортом, виходячи зі ставки плати за вільним тарифом «Організація перевезення і накопичення власного рухомого складу» в розмірі 118, 31 грн. за одну добу по 42 вагонам (арк. 44-45).

4.3. Навантаження вагонів в період з 15 по 17 жовтня 2020 року.

Судом встановлено, що відповідач ТзОВ СП «Нібулон» в період з 15 по 17 жовтня 2020 року по станції Кам`янець-Подільський проводив навантаження 45 вагонів, які надалі слідували по маршрутній відправці № 33666454 Кам`янець-Подільський - Миколаїв-Вантажній.

Так, судом встановлено, що на станцію Кам`янець-Подільський залізницею було подано відповідачу ТзОВ СП «Нібулон» пусті вагони під навантаження, що підтверджується пам`ятками про подавання (арк. 93-95), а саме:

- пам`ятка № 155 про подавання 12 вагонів (час передачі вагонів при подаванні 15.10.2020 о 20:40);

- пам`ятка № 156 про подавання 12 вагонів (час передачі вагонів при подаванні 16.10.2020 о 07:20);

- пам`ятка № 157 про подавання 14 вагонів (час передачі вагонів при подаванні 16.10.2020 о 18:25).

Після закінчення відповідачем ТзОВ СП «Нібулон» вантажних операцій з вагонами останнім були направлені відповідні повідомлення залізниці та проведено забирання вагонів, що підтверджується повідомленнями про закінчення вантажних операцій з вагонами та пам`ятками про забирання вагонів (арк. 96-98), а саме:

- повідомлення № 153 та пам`ятка № 157 про забирання 12 вагонів (час передачі вагонів при забиранні 16.10.2020 о 06:50);

- повідомлення № 155 та пам`ятка №159 про забирання 12 вагонів (час передачі вагонів при забиранні 16.10.2020 о 18:00);

- повідомлення № 156 та пам`ятка № 160 про забирання 14 вагонів (час передачі вагонів при забиранні 17.10.2020 о 04:30).

За користування вагонами нараховано плату, що підтверджується відомістю форми ГУ-46 № 18100077 плати за користування вагонами на суму 5 012, 60 грн. без ПДВ (арк. 89-92).

Накопичення вагонів за період з 15.10.2020 по 17.10.2020 на станції Кам`янець-Подільський підтверджується актами загальної форми ГУ-23 (арк. 99-104), а саме:

- Акт загальної форми № 1948 від 16.10.2020 на вагони № 95410833, 95410973, 95411666, 95605317, 95606018, 95606315, 95606471, 95606562, 95932000, 95932059, 95932083, 9593212 (час початку затримки вагонів 16.10.2020 06:50);

- Акт загальної форми № 1965 від 17.10.2020 на вагони № 95410833, 95410973, 95411666, 95605317, 95606018, 95606315, 95606471, 95606562, 95932000, 95932059, 95932083, 9593212 (час початку затримки вагонів 16.10.2020 06:50; час закінчення затримки вагонів 17.10.2020 09:30);

- Акт загальної форми № 1958 від 16.10.2020 на вагони № 95407615, 95407664, 95410247, 95410288, 95605440, 95906133, 95931481, 95931523, 95931663, 95931689, 95932075, 95932109 (час початку затримки вагонів 16.10.2020 18:00);

- Акт загальної форми № 1964 від 17.10.2020 на вагони № 95407615, 95407664, 95410247, 95410288, 95605440, 95906133, 95931481, 95931523, 95931663, 95931689, 95932075, 95932109 (час початку затримки вагонів 16.10.2020 18:00; час закінчення затримки вагонів 17.10.2020 09:30);

- Акт загальної форми № 1961 від 17.10.2020 на вагони № 95410551, 95411054, 95411179, 95411229, 95411401, 95411914, 95412128, 95557849, 95605762, 95605903, 95606455, 95931572, 95931648, 95931655 (час початку затримки вагонів 17.10.2020 04:30);

- Акт загальної форми № 1963 від 17.10.2020 на вагони № 95410551, 95411054, 95411179, 95411229, 95411401, 95411914, 95412128, 95557849, 95605762, 95605903, 95606455, 95931572, 95931648, 95931655 (час початку затримки вагонів 17.10.2020 04:30; час закінчення затримки вагонів 17.10.2020 09:30).

Згідно актів загальної форми № 1948, № 1965, № 1958, № 1964, № 1961, № 1963, що були складені на затримку завантажених вагонів після забирання з під`їзної колії, позивачем нараховано відповідачу плату за накопичення вагонів, що підтверджується накопичувальною карткою форми ФДУ-92 № 19100890 від 19.10.2020 на загальну суму 5 927, 50 грн. без ПДВ (арк. 177).

Згідно накопичувальних карток форми ФДУ-92 позивачем нараховано відповідачу ТзОВ СП «Нібулон» збір за зберігання вантажів при перевезеннях в загальній сумі 36 813, 24 грн. з ПДВ, а саме:

- по накопичувальній картці форми ФДУ-92 № 19100891 від 19.10.2020 позивачем нараховано відповідачу ТзОВ СП «Нібулон» збір за зберігання вантажів на суму 23 337, 80 грн. без ПДВ (арк. 84-86);

- по накопичувальній картці форми ФДУ-92 № 19100892 від 19.10.2020 позивачем нараховано відповідачу ТзОВ СП «Нібулон» збір за зберігання вантажів на суму 4 885, 20 грн. без ПДВ (арк. 87);

- по накопичувальній картці форми ФДУ-92 № 19111003 від 19.11.2020 позивачем нараховано відповідачу ТзОВ СП «Нібулон» збір за зберігання вантажів на суму 2 454, 70 грн. без ПДВ (арк. 88).

Судом встановлено, що накопичувальні картки підписано вантажовласником ТзОВ СП «Нібулон» із зауваженнями наступного змісту: «Кошти нараховано неправомірно, так як було сплачено за накопичення маршруту згідно додатку 1-4 до договору про надання послуг».

Судом також встановлено, що відповідно до накладної № 3366654 від 20.10.2020 відповідач на станції Кам`янець-Подільський провів навантаження 45 вагонів, які слідували на станцію призначення Миколаїв-Вантажній (арк. 105-107).

Відповідачем сплачено за накопичення вагонів на вищевказаних коліях загального користування по накопичувальній картці форми ФДУ-92 № 19100890 від 19.10.2020 на загальну суму 5 927, 50 грн. без ПДВ, а також проведено оплату за користування вагонами по відомості форми ГУ-46 № 18100077 у сумі 5 012, 60 грн. без ПДВ, про що зазначено у позовній заяві та не заперечується сторонами у справі.

Нарахований збір за зберігання вантажів при перевезеннях в загальній сумі 36 813, 24 грн. з ПДВ по накопичувальним карткам форми ФДУ-92 № 19100891 від 19.10.2020, № 19100892 від 19.10.2020, № 19111003 від 19.11.2020 відповідачем не сплачено, що і стало підставою для звернення позивача до суду із даним позовом в цій частині.

Детальний розрахунок заборгованості по накопичувальним карткам форми ФДУ-92 № 19100891 від 19.10.2020, № 19100892 від 19.10.2020, № 19111003 від 19.11.2020 на загальну суму 36 813, 24 грн. з ПДВ, виконаний позивачем на підставі п. 2.1 розділу 3 Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, затверджені наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 № 317 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.04.2009 за № 340/16356, виходячи зі ставки плати в розмірі 4 грн. за одну тонну вантажу за кожну добу із застосуванням коефіцієнту 3, 023 грн. згідно з наказом Міністерства інфраструктури України від 29.03.2019 № 00019/ЦМ (арк. 73-83).

V. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ДЖЕРЕЛА ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД. ВИСНОВКИ СУДУ.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Вантажовідправник і перевізник у разі необхідності здійснення систематичних впродовж певного строку перевезень вантажів можуть укласти довгостроковий договір, за яким перевізник зобов`язується у встановлені строки приймати, а вантажовідправник - подавати до перевезення вантажі у погодженому сторонами обсязі.

Залежно від виду транспорту, яким передбачається систематичне перевезення вантажів, укладаються такі довгострокові договори: довгостроковий - на залізничному і морському транспорті, навігаційний - на річковому транспорті (внутрішньому флоті), спеціальний - на повітряному транспорті, річний - на автомобільному транспорті. Порядок укладення довгострокових договорів встановлюється відповідними транспортними кодексами, транспортними статутами або правилами перевезень.

Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Статут залізниць України, затверджений постановою КМУ від 6 квітня 1998 р. № 457, (далі - Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту (п. 2 Статуту).

Відповідно до п. 6 Статуту у цьому Статуті наведені нижче терміни вживаються у такому значенні:

накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення;

перевізні документи - накладна та інші залізничні документи на вантаж;

Правила перевезення вантажів (Правила) - нормативний акт, що конкретизує передбачені цим Статутом положення, які регламентують участь та обов`язки сторін у процесі перевезення вантажів.

Відповідно до п. 2 Правил перевезення вантажів маршрутами відправника, затверджених наказом Міністерства транспорту України 28.05.2002 N 334 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 8 липня 2002 р. за № 565/6853, маршрутом відправника (далі - маршрут) уважається поїзд установленої маси або довжини, сформований відправником відповідно до Правил технічної експлуатації залізниць України, затверджених наказом Мінтрансу України від 20.12.96 № 411 та зареєстрованих у Мін`юсті України 25.02.97 за № 50/1854, та плану формування поїздів на залізничній під`їзній колії підприємства або за договором із залізницею - на коліях залізничної станції призначенням на одну станцію або з розпиленням на кількох станціях з обов`язковим зменшенням кількості його переробок на попутних технічних станціях.

Відповідно до п. 46 Статуту одержувач зобов`язаний прийняти і вивезти зі станції вантаж, що надійшов на його адресу. Терміни вивезення і порядок зберігання вантажів установлюються Правилами.

Вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби. Цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача.

За зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.

Відповідно до п. 5 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, якщо одержувач не вивіз вантаж з місця загального користування у терміни, встановлені статтею 46 Статуту, з нього стягується плата за зберігання вантажу, встановлена тарифом, незалежно від того, чиїми засобами здійснюється охорона вантажу.

Відповідно до п. 8 Правил зберігання вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо).

Термін безоплатного зберігання обчислюється:

якщо на станції призначення вивантаження здійснюється засобами: залізниці - з 24-ої години дати вивантаження вантажів; одержувача - з 24-ої години дати подавання вагонів під вивантаження;

при переадресуванні - після двох годин з моменту повідомлення про прибуття вантажу;

при затримці - з моменту затримки.

Відповідно до п. 9 Правил зберігання вантажів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення (у тому числі під митним оформленням та з інших причин, не залежних від залізниці), збір сплачується з моменту ввезення вантажу на станцію до моменту закінчення затримки.

Факт затримки вантажу засвідчується актом загальної форми.

Якщо вантаж для відправлення завозиться на місця загального користування частинами і в день завезення першої частини не був зданий повністю, то збір за зберігання нараховується за кожну ввезену частину вантажу. Збір у таких випадках визначається як сума зборів за ввезені частини вантажу. Час зберігання кожної частини завезеного вантажу визначається від моменту ввезення цієї частини до моменту оформлення перевізних документів. У такому самому порядку визначається збір за зберігання вантажу на складі станції відправлення, поверненого на вимогу відправника.

Відповідно до п. 1 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 № 334, при перевезеннях у залежності від обставин, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, відправника, одержувача, пасажира, складаються комерційні акти (додаток 1) та акти загальної форми (додаток 6 до Правил користування вагонами та контейнерами, затверджених наказом Мінтрансу від 25.02.99 № 113 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 15.03.99 за № 165/3458).

Відповідно до п. 3 Правил складання актів акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, зокрема, затримки вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вивантаження (перевантаження) з причин, що залежать від одержувача, власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства.

Акт загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, але не менше як двома особами.

Один примірник акта загальної форми, складеного під час перевезення, додається до перевізних документів, другий залишається на станції, яка його склала.

Відповідно до п. 8 Правил користування вагонами і контейнерами, затвердджених наказом Міністерства транспорту України № 113 від 25.02.1999 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 15 березня 1999 р. за N 165/3458 у разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.

Відповідно до п. 1.1 Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, платежі за перевезення вантажів і надання додаткових послуг можуть уноситися готівкою, чеками, безготівково, якщо інше не передбачено законодавством, на станціях або передоплатою через розрахункові підрозділи залізниць.

Розрахунки векселями можуть здійснюватися тільки через управління залізниць згідно з діючим законодавством.

Відповідно до п. 1.2 Правил розрахунків за перевезення вантажів плата за перевезення вантажу вноситься відправником під час оформлення перевезення. Плата може вноситися іншим платником, з яким залізницею укладено договір.

До внесення цієї плати відправлення вантажу може бути затримано, за час затримки залізниця стягує з відправника плату за користування вагонами (контейнерами), передбачену ст.119 Статуту, а також пеню у розмірі, встановленому законодавством.

Відповідно до п. 1.3 Правил розрахунків за перевезення вантажів остаточні розрахунки між залізницями і одержувачами за перевезення вантажів і надання додаткових послуг здійснюються на станціях призначення. При цьому до оформлення видачі вантажу одержувачу станція повинна перевірити правильність сплаченої провізної плати, отримати недобори і всі платежі, які виникли на станції відправлення або при перевезенні і на станції призначення.

Відповідно до абз. 3, 5 п. 2.6 Правил розрахунків за перевезення вантажів усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи (які не були включені в перевізні документи і у відомості плати за користування вагонами та контейнерами) включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями в трьох примірниках із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість. Ці відомості підтверджуються підписами працівника станції і вантажовласника. Один примірник накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу надаються вантажовласнику.

У випадках, визначених чинним законодавством, на суми платежів і зборів, що підлягають сплаті, залізниця нараховує податок на додану вартість, сума якого відображається в особовому рахунку платника.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов наступного висновку.

Відповідач ТзОВ СП «Нібулон» в період з 03 по 04 серпня 2020 по станції Кам`янець-Подільський проводив навантаження 52 вагонів, які надалі слідували по маршрутній відправці № 32659252 Кам`янець-Подільський - Миколаїв-вантажний.

Крім того, відповідач в період з 15 по 17 жовтня 2020 по станції Кам`янець-Подільський проводив аналогічне навантаження 45 вагонів, які надалі слідували по маршрутній відправці № 33666454 Кам`янець-Подільський - Миколаїв-вантажний.

Накопичення вагонів як в першому випадку, так і у другому випадку проводилось на коліях станції, тобто коліях загального користування.

Нараховану плату за накопичення вагонів по станції Кам`янець-Подільський в період з 03 по 04 серпня 2020 року по відправці № 32659252 на коліях загального користування по накопичувальній картці форми ФДУ-92 № 01110946 від 01.11.2020 на загальну суму 4 969, 02 грн. без ПДВ (5 962, 86 грн. з ПДВ) відповідачем не сплачено, оскільки відповідач вважає, що надання послуги з накопичення вагонів відбувається не автоматично самим лише фактом знаходження вагонів на коліях станції, а виключно за попередньою домовленістю між замовником та перевізником. Натомість, в спірному випадку відповідач не замовляв відповідної послуги з накопичення вагонів (відсутні докази направлення відповідачем позивачу замовлення, звернення, заявки на накопичення тощо), що свідчить, на думку відповідача, й про відсутність підстав для оплати та стягнення коштів (навіть якщо припустити, що фактично послуга була надана).

Суд зазначає, що відповідно до п. 2.3.2 договору перевізник зобов`язаний, зокрема, приймати до перевезення вантажі у вагонах (контейнерах) Замовника або у власних вагонах (контейнерах) Перевізника, надавати власні вагони (контейнери) Перевізника для навантаження вантажів згідно із затвердженими планами і заявками Замовника згідно інформації розміщеної у Системі планування перевезень, надавати додаткові послуги, пов`язані з перевезенням вантажів, перелік яких зазначається в додатках до Договору та Збірнику тарифів.

Судом встановлено, що відповідач не має власних потужностей для формування маршрутного поїзду. Отже, маршрутний поїзд відповідач формує на станційних коліях, тобто коліях загального користування, на підставі укладеного із залізницею договору.

Додатком 1-4 до договору, укладеного між сторонами, врегульовано порядок, строки, оплату послуги з накопичення вагонів.

До матеріалів даної господарської справи не подано доказів направлення відповідачем позивачу замовлення, заявки по відправці № 32659252 в порядку, передбаченому п. 1, 3, 4 Додатку 1-4 до договору. Натомість, факт надання вказаної послуги з накопичення вагонів підтверджено матеріалами справи, оскільки в період з 03 по 04 серпня 2020 року фактично сформовано маршрутний поїзд, проведено навантаження вагонів та оформлено перевізний документ (накладну).

Суд вважає обґрунтованими твердження позивача в частині того, що перевізник надав замовнику згідно договору послугу з накопичення вагонів, без надання якої і виконання якої замовник не спроможний сформувати маршрутний поїзд. В свою чергу, замовник не відмовився від надання перевізником послуги з накопичення вагонів.

Надання перевізником послуги з накопичення вагонів підтверджується накопичувальною карткою, що узгоджується з умовами п. 1.4 договору.

Враховуючи вищевикладене, факт не направлення відповідачем позивачу замовлення, звернення, заяви на отримання послуги за умови фактичного отримання послуги не звільняє останнього від проведення оплати.

Розрахунок плати за накопичення вагонів в сумі 5 962, 86 грн. по маршрутній відправці № 32659252 проведено відповідно до умов договору та вимог законодавства.

Отже, в цій частині позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо нарахування збору за зберігання вантажу, то суд зазначає наступне.

Послуга зберігання вантажів регламентується Правилами зберігання вантажів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644.

Позивач зазначає, що першу партію вагонів на відправку відповідачем подано на станційні колії 15.10.2020, а перевізний документ накладну № 33666454 надано перевізнику 17.10.2020 о 09:19 год., що підтверджується електронним підписом ЕЦП Лебідя В. В. в графі № 55 накладної. Неспроможність швидкового формування маршрутної відправки відповідачем стало причиною тривалого перебування вантажу на станційних коліях з 15 жовтня по 17 жовтня, і, як наслідок, проведених нарахувань за надані послуги.

Матеріалами даної господарської справи підтверджується, що перша партія вагонів подана на станційні колії 15.10.2020, що підтверджується пам`яткою № 155 про подавання вагонів. На затримку завантажених вагонів були складені акти загальної форми, а згідно накопичувальних карток форми ФДУ-92 позивачем нараховано відповідачу ТзОВ СП Нібулон збір за зберігання вантажів при перевезеннях в загальній сумі 36 813, 24 грн. з ПДВ.

Суд дійшов висновку про помилковість об`єднання відповідачем двох різних послуг в одну послугу: накопичення вагонів (формування маршрутного поїзду на станційних коліях, тобто коліях загального користування, на підставі укладеного із залізницею договору) та зберігання вантажу (матеріальна відповідальність за зберігання на місцях загального користування та на коліях станції відправлення вантажів, завантажених у вагони (контейнери), які простоюють в очікуванні оформлення перевезення відповідно до Правил № 644).

Щодо посилань відповідача на відсутність вини, оскільки між сторонами у справі укладено договір про подачу та забирання вагонів від 23.10.2018, відповідно до умов якого розмір одночасної подачі залізницею вагонів при навантаженні становить 14 вагонів за раз, що свідчить про те, що відповідач не мав можливості сформувати маршрутний поїзд через дії, в тому числі залізниці, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 42, 44, 55 ГК України відповідач є суб`єктом господарювання, який здійснює на власний ризик господарську діяльність на основі, зокрема, але не виключно, комерційного розрахунку та власного комерційного ризику, самостійно несе відповідальність за своїми зобов`язаннями.

Відтак, в суду відсутні підстави для покладення на позивача вини за затримку вагонів, оскільки подача вагонів здійснювалась на підставі укладеного між сторонами договору від 23.10.2018, умови якого сторони визначили на власний розсуд.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість та підставність позовної вимоги про стягнення заборгованості (збору за зберігання вантажу) по накопичувальним карткам форми ФДУ-92 № 19100891 від 19.10.2020, № 19100892 від 19.10.2020, № 19111003 від 19.11.2020 на загальну суму 36 813, 24 грн. з ПДВ.

Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності.

Відповідно до ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі ВАТ Нафтова компанія Юкос проти Росії).

Відповідно до ч. 3-5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц; постанову ВП ВС від 28.11.2018 по справі № 504/2864/13-ц (14-452цс18).

Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму).

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники.

Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами довідалася та могла довідатися у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 33 ГПК України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та статтею 74 цього Кодексу (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше (постанова ВП ВС від 26.11.2019 по справі № 914/3224/16).

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом ч. 5 ст. 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. При цьому саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду було пропущено з поважних причин (п. 5.43, п. 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 листопада 2019 року по справі № 911/3680/17).

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Встановлення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від нього залежить і застосування норм матеріального права, і правила обчислення позовної давності, і захист порушеного права. Визначення початку відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини 1 цієї статті, перебіг позовної давності починається «від дня», а «не від року», коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (постанова ВС від 02.08.2019 року по справі № 915/823/18).

Відповідно до п. 4.4.2 постанови Пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" від 29.05.2013 року № 10 з урахуванням положень ГПК України днем подання позову слід вважати дату поштового штемпеля підприємства зв`язку, через яке надсилається позовна заява (а в разі подання її безпосередньо до господарського суду - дату реєстрації цієї заяви в канцелярії суду).

Отже, виходячи з положень вищевказаного законодавства, строк позовної давності до позовної вимоги повинен обчислюватись з конкретно визначеної дати, з якої позивач дізнався про порушення його права.

В свою чергу саме на особу, яка заявляє про сплив строку позовної давності, покладається обов`язок довести належними та допустимими доказами факт пропуску цього строку (докази, які підтверджують, що з конкретної дати позивач у справі дізнався або повинен був дізнатись про порушення його прав). В свою чергу, у випадку пропуску строку позовної давності - на позивача покладається обов`язок довести належними та допустимими доказами у справі факт наявності поважних причин пропуску строку.

Відповідно до ч. 5 ст. 315 ГК України для пред`явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Відповідно до п. 137 Статуту залізниць України позови залізниць до вантажовідправників, вантажоодержувачів і пасажирів, що випливають із цього Статуту, можуть бути подані відповідно до установленої підвідомчості чи підсудності до суду за місцем знаходження відповідача протягом 6 місяців.

Зазначений шестимісячний термін обчислюється:

а) щодо стягнення штрафу за невиконання плану перевезень - після закінчення п`ятиденного терміну, встановленого для сплати штрафу;

б) в усіх інших випадках - з дня настання події, що стала підставою для подання позову.

Вказане положення пов`язує шестимісячний термін для пред`явлення перевізником позову саме з моментом настання події, що є підставою для подання позову.

Тобто, застосування пункту «б» частини другої статті 137 Статуту залізниць України за своїм змістом відповідає правилам щодо початку перебігу позовної давності, встановленим ЦК України (п. 7.24, п. 7.29 постанови ВП ВС від 04.07.2018 у справі № 904/5743/16).

Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав, щоб відійти від висновку, викладеному в постанові Верховного Суду України від 9 серпня 2017 року у справі № 3-658гс17 (№ 904/7033/16) щодо застосування норми права у подібних правовідносинах про те, що перебіг позовної давності за вимогами залізниці до вантажоодержувача про стягнення збору за зберігання вантажу починається від дня настання події, що стала підставою для подання позову (у спірних правовідносинах - неприйняття вагонів вантажовласником), а не з дня підписання відповідачем накопичувальних карток із зауваженнями.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що, визначаючи початок перебігу позовної давності, суд апеляційної інстанції залишив поза увагою, що затримка вагонів на станції призначення є єдиною подію, яка фіксується як порушення одноразово та, водночас, триває певний проміжок часу.

При настанні події, що є підставою для подання позову, складається акт загальної форми (форми ГУ-23 - Додаток N 6 до Правил користування), який підписується представниками станції і вантажовласника (до яких у тому числі належать вантажовідправники та вантажоодержувачі), та в якому вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери (у даному випадку з 5 січня по 9 січня 2016 року, що посвідчено актом загальної форми ГУ-23 від 9 січня 2016 року № 1215).

Саме на підставі цієї події позивач нарахував збір за зберігання вантажу відповідно до накопичувальної картки форми ФДУ-92 (п. 7.30 - п. 7.33 постанови ВП ВС від 04.07.2018 у справі № 904/5743/16).

Належним і допустимим доказом на підтвердження факту настання відповідних подій - затримки вагонів на станції є акт загальної форми ГУ-23, що складений згідно з Додатком № 6 до Правил користування (п. 7.17 постанови ВП ВС від 04.07.2018 у справі № 904/5743/16).

Позивач зазначає, що в спірному випадку строк позовної давності становить 1 рік, оскільки відповідно до умов п. 7.3 договору строк позовної давності за вимогами перевізника до замовників, що випливають з правовідносин сторін за договором, становить один рік.

Відповідач зазначає, що збір за зберігання вантажу нараховано не в межах договірних відносин (не на підставі договору), а на підставі Правил № 644, тобто застосовуються загальні строки позовної давності для даної категорії спорів. Накопичувальні картки складено 19.10.2020 та 19.11.2020, тобто шестимісячний строк звернення до суду з позовом позивачем пропущено.

Суд дійшов наступного висновку.

Права й обов`язки сторін виникають не лише з умов укладеного сторонами договору, а і на підставі норм, встановлених актами законодавства, в тому числі нормативно-правових актів, які регулюють взаємовідносини в певних випадках (п. 7.6 постанови ВП ВС від 04.07.2018 у справі № 904/5743/16).

В спірному випадку порядок та умови нарахування збору за зберігання вантажу врегульовані Правилами зберігання вантажів, затверджені наказом Мінтрансу від 21.11.2000 № 644.

Позивачем не наведено суду жодної умови договору, якою врегульовано та на підставі якої нараховано збір за зберігання вантажу. Термін збір за зберігання по тексту договору взагалі не згадується. Натомість, сам позивач зазначає, що порядок та умови нарахування збору за зберігання вантажу врегульовані Правилами № 644. Отже, в суду відсутні підстави під час обчислення строків позовної давності у даній справі для застосування положень п. 7.3 договору.

При застосуванні строків позовної давності до позовної вимоги в частині стягнення збору за зберігання вантажу суд виходить зі спеціальних норм законодавства (ч. 5 ст. 315 ГК України, п. 137 Статуту залізниць України).

Позивач звернувся до суду із даним позовом 07.06.2021 року, про що свідчить дата оформлення поштового відправлення на поштовій накладній (арк. 12).

Акти загальної форми ГУ-23, складені для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, зокрема, затримки вагонів, датовані 16.10.2020 та 17.10.2020, тобто в силу положень ст. 253, 254, 260, 261 ЦК України, ч. 5 ст. 315 ГК України, п. 137 Статуту залізниць України з 17.10.2020 та з 18.10.2020 відповідно почався перебіг позовної давності, тривалість якого в силу закону становить 6 місяців, тобто до 17.04.2021 та 18.04.2021 відповідно.

Позивач дізнався про порушення права 16.10.2020 та 17.10.2020 (дати складання актів форми ГУ-23 самим позивачем).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про пропуск позивачем строку позовної давності в частині позовної вимоги про стягнення збору за зберігання вантажу в сумі 36 813, 24 грн. з ПДВ. В цій частині позову судом відмовлено, у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

VІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір в розмірі 316, 67 грн. слід відшкодувати позивачу з відповідача.

Судовий збір в розмірі 1 953, 33 грн. слід покласти на позивача.

Керуючись ст. ст. 129, 130, 191, 233, 236-238, 240, 241, 254, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство Нібулон, Каботажний спуск, 1, м. Миколаїв, 54002 () на користь позивача Акціонерного товариства Українська залізниця, вул. Єжи Гедройця, 5, м. Київ, 03680 () в особі регіональної філії Південно-Західна залізниця Акціонерного товариства Українська залізниця, вул. Лисенка, 6, м. Київ, 01601 ():

- 5 962, 86 грн. (п`ять тисяч дев`ятсот шістдесят дві грн. 86 коп.) - коштів за накопичення вагонів;

- 316, 67 грн. (триста шістнадцять грн. 67 коп.) витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

4. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Повний текст рішення складено 17.11.2021 року.

Суддя Е.М. Олейняш