ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" листопада 2021 р. Справа№ 911/1495/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Чорногуза М.Г.

Козир Т.П.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Укрбіокорм»

на рішення Господарського суду Київської області від 07.09.2021

у справі № 911/1495/21 (суддя Черногуз А.Ф.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Укрбіокорм»

до Немішаївської селищної ради

про скасування запису про право власності № 36687636

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Укрбіокорм» (ТОВ «ТД «Укрбіокорм», позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Немішаївської селищної ради (далі також - відповідач) про скасування запису про право власності № 36687636, а саме про право власності територіальної громади в особі Немішаєвської селищної ради на будівлю, каналізаційну насосну станцію №4 з очисними спорудами загальною площею 96,3 кв.м, розташовану за адресою: Київська область, Бородянський район, смт. Немішаєве, вул. Технікумівська, буд. 24А, об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером №210, внесений на підставі рішення державного реєстратора Бородянської селищної ради Бородянського району Київської області Цуруль Ірини Миколаївни (далі - державний реєстратор Цуруль І.М.) про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер №52446979 від 30.05.2020.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що державним реєстратором незаконно проведено реєстрацію права власності територіальної громади в особі Немішаївської селищної ради на спірне майно, оскільки останнє не є окремим об`єктом нерухомого майна, а є складовою частиною комплексу будівель очисних споруд, що обліковується як «Насосна станція технікуму» та перебувають у власності позивача.

Під час розгляду справи судом прийнято заяву позивача про зміну предмету позову, в якій позивач просив скасувати державну реєстрацію прав власності територіальної громади в особі Немішаївської селищної ради, на об`єкт нерухомого майна «будівля, каналізаційна насосна станція №4, напірний колектор» загальною площею 96,3 кв.м., розташований за адресою: Київська область, Бородянський район, смт. Немішаєве, вул. Технікумівська, буд. 24А, що має реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 210 та припинити право власності відповідача на вказаний об`єкт.

Рішенням Господарського суду Київської області від 07.09.2021 у справі № 911/1495/21 у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що додані позивачем до позовної заяви докази достеменно не підтверджують факт належності спірного об`єкту нерухомого майна позивачеві на праві власності, а отже, суд не може дійти висновку, що відповідачем безпідставно здійснено державну реєстрацію речових прав на таке майно; позивачем не доведено наявності у відповідача протиправної поведінки, а саме, того факту, що під час державної реєстрації речових прав на нерухоме майно (будівля, каналізаційна насосна станція №4 з очисними спорудами) відповідач порушив майнові права позивача на вказаний об`єкт нерухомості; рішення про державну реєстрацію права за територіальною громадою в особі Немішаєвської селищної ради на вказане майно прийнято на підставі рішення відповідача та акту передачі нерухомого майна в комунальну власність територіальної громади, інформація про скасування яких у суду відсутня; позивачем не доведено належними, допустимими та безспірними доказами наявності свого порушеного права фактом реєстрації права власності на таку будівлю за відповідачем.

Не погодившись із вищезазначеним рішенням, ТОВ «ТД «Укрбіокорм» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, у зв`язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

В обґрунтування скарги апелянт вказував на те, що відповідачем тривалий час здійснювався тиск на позивача з метою примусити до безоплатної передачі очисних споруд у власність Немішаївської селищної ради; свідоцтво про право власності на нерухоме майно серія САА № 395019 є достовірним та беззаперечним доказом права власності позивача на очисні споруди; реєстрація права власності відповідача на частину комплексу будівель очисних споруд позивача є очевидним порушенням прав останнього; суд першої інстанції висловив припущення, що будівля каналізаційної насосної станції № 4 з очисними спорудами не є частиною комплексу будівель очисних споруд позивача, що призвело до необґрунтованого висновку суду про відсутність порушеного права у позивача.

Також апелянт наголошував на тому, що законний інтерес позивача полягає у прагненні здійснювати належне користування належним йому комплексом будівель очисних споруд, до складу яких входить об`єкт «Насосна станція технікуму», без використання якої нормальне функціонування всього комплексу очисних споруд є неможливим; таке прагнення позивача є легітимним, конкретним та усвідомленим, однак, на момент звернення з позовом виходить за межі змісту суб`єктивного права власності; наявні в матеріалах справи докази свідчать про те, що відповідач не визнає законний інтерес позивача, оскільки ним свідомо набуте право власності на неіснуючий об`єкт нерухомості із очевидно неправомірною метою заволодіння належним позивачеві майном.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.10.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «ТД «Укрбіокорм» на рішення Господарського суду Київської області від 07.09.2021 у справі № 911/1495/21; розгляд апеляційної скарги призначено на 17.11.2021, встановлено Немішаївській селищній раді строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, витребувано з Господарського суду Київської області матеріали справи № 911/1495/21.

Відповідач скористався правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити у її задоволенні та залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, відповідач вказував на те, що дії Немішаївської селищної ради щодо реєстрації нерухомого майна, а саме будівлі каналізаційної насосної станції № 4 загальною площею 96,3 кв.м, розташованої за адресою: смт Немішаєве, вул. Технікумівська, 24 А та напірного колектору протяжністю 4,5 км, дві нитки, що прокладені від КНС №4 до очисних споруд, є правомірними, а позовні вимоги ТОВ «ТД «Укрбіокорм» такими, що не ґрунтуються на законі, а тому задоволенню не підлягають; позивачем обрано неправильний спосіб захисту, оскільки ним не оскаржується рішення органу місцевого самоврядування про оформлення права комунальної власності, на підставі якого здійснено спірну державну реєстрацію.

Крім того, відповідач погодився з висновками суду першої інстанції про те, що позивач не надав суду докази на підтвердження того, що спірне майно входить до майнового комплексу ТОВ «ТД «Укрбіокорм», адже відповідно до даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень спірний об`єкт (будівля, каналізаційна насосна станція №4 з очисними спорудами) зареєстрований відповідачем за адресою: Київська область, Бородянський район, смт Немішаєве, вул. Технікумівська, буд.24А, в той час як згідно рішення виконкому Микулицької сільської ради Бородянського району Київської області №26 від 27.02.2007 оформлено право власності на будівлі очисних споруд за ТОВ «ТД «Укрбіокорм» за адресою: Київська область, с. Микуличі, вул. Кар`єрна, 1.

16.11.2021 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, посилаючись на те, що такі докази не могли бути подані до суду першої інстанції, оскільки на момент розгляду справи місцевим господарським судом не існували.

За приписами ч.ч. 1-3 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

При цьому, підставами для задоволення клопотання про додаткове подання доказів на підставі вказаної норми можуть бути: а) додаткові докази, що існували в момент розгляду справи в суді першої інстанції, але особа, яка їх подає, не знала і не могла знати про їх існування; б) додаткові докази, що існували в момент розгляду справи в суді першої інстанції, і особа, яка їх подає, знала про їх існування, але не змогла надати їх суду з причин, які від неї не залежали; в) суд першої інстанції помилково виключив з судового розгляду надані особою докази, які мали значення для справи; г) суд першої інстанції необґрунтовано відмовив особі в задоволенні клопотання про витребування чи залучення доказів, які мають значення для справи.

У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому, обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК України покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов`язаний самостійно з`ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Системний аналіз статей 80, 269 ГПК України свідчить про те, що докази, якими позивач обґрунтовує вимоги позовної заяви повинні існувати на момент звернення до суду з відповідною заявою, і саме на позивача покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з заявою.

Відсутність доказів як на момент подання позову, а тим більше на момент ухвалення судом оскаржуваного рішення, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів в порядку ст.269 ГПК України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже, системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 910/10002/19.

Враховуючи викладене, в силу приписів ст. 269 ГПК України, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для прийняття доданих до клопотання позивача документів як додаткових доказів у справі.

У судовому засіданні 17.11.2021 представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати, постановивши нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача вимоги апеляційної скарги не визнав, доводи, на яких вона ґрунтується вважає безпідставними, а судове рішення законним, у зв`язку з чим просив залишити оскаржуване рішення без змін, а скаргу позивача - без задоволення.

17.11.2021 у судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, ухвалою Господарського суду Київської області від 04.02.2004 затверджено мирову угоду у справі №25/5-4 за позовом ТОВ «ТД «Укрбіокорм» до Закритого акціонерного товариства «Немішаєвський завод біохімічних препаратів» про стягнення 750 000,00 грн.

Вказаною мировою угодою визначено, що відповідач - ЗАТ «Немішаєвський завод біохімічних препаратів» бере на себе зобов`язання у місячний строк з моменту затвердження господарським судом даної мирової угоди та з метою погашення заборгованості за договором купівлі-продажу цінних паперів № 28/8 К 264-Б01 від 28.08.2003, укладеним між ТОВ «ТД «Укрбіокорм», ЗAT Інвестиційна компанія «Обрій капітал» та ЗAT «Немішаєвський завод біохімічних препаратів», передати (за актом приймання-передачі) у власність ТОВ «ТД «Укрбіокорм» нерухомість, згідно Додатку № 1 до мирової угоди, що знаходиться за адресою: Київська область, Бородянський район, смт Немішаєве, вул. Біохімічна, 1, а саме: цех біоміцина «Б», котельна «В», залізничні ваги «П-2», будівля механічної майстерні «З», склад сировини «Л», склад сировини «Л1», склад сировини «Л2», склад сировини «Л3», зарядна станція, будівля трансформаторної, будівля центрального розподільчого пункту, теслярська майстерня, прохідна «Щ», будівля насосної станції артезіанської води, кабельні мережі, будівля очисних споруд, під`їзні залізничні колії, огорожа, столярна майстерня «Ж», замощення «І», а ТОВ «ТД «Укрбіокорм» бере на себе зобов`язання, протягом місяця з моменту затвердження господарським судом даної мирової угоди, прийняти вищевказане нерухоме майно.

Разом з тим, ухвалою Господарського суду Київської області від 29.11.2005 внесено зміни до ухвали від 02.04.2004 та визначено, що відповідно до додатку № 1 до мирової угоди, укладеної між ТОВ «ТД «Укрбіокорм» та ЗАТ «Немішаєвський завод біохімічних препаратів», до складу будівель очисних споруд входять: 1.1. Контора - лабораторія; 1.2. Насосна над артсвердловиною; 1.3. Хлораторна; 1.4. Насосна станція; 1.5.Резервуар; 1.6.Вторинний очисний відстійник; 1.7.Вентиляційна; 1.8.Аерофільтри; 1.9. 2-х ярусний відстійник; 1.10. Розподільча чаша 2-х ярусного відстійника; 1.11. Водовимірювальний лоток; 1.12. Пісколовки; 1.13. Будівля решіток; 1.14. Приймальна камера; 1.15. Насосна станція технікуму; 1.16.Намулові площадки; 1.17.Піскові площадки; 1.18. 1-й біостав; 1.19. 2-й біостав; 1.20. Єршовий змішувач; 1.21. Контактний резервуар; 1.22. Резервний біостав; 1.23. Огорожа; 1.24. Матеріально-технічний склад; 1.25. Склад запчастин; 1.26. Гаражі, що складаються із 6-ти боксів; 1.27. Будівля ГСМ; 1.28. Розчинний вузол-РБУ.

27.02.2007 виконавчим комітетом Микулицької сільської ради Бородянського району Київської області прийнято рішення №26 (а.с. 7) про оформлення за ТОВ «ТД «Укрбіокорм» права власності на будівлі очисних споруд за адресою: село Микуличі, вул. Кар`єрна 1, а саме: 1.1.Контора - лабораторія; 1.2.Насосна над артсвердловиною; 1.3.Хлораторна; 1.4.Насосна станція; 1.5.Резервуар; 1.6.Вторинний очисний відстійник; 1.7.Вентиляційна; 1.8.Аерофільтри; 1.9. 2-х ярусний відстійник; 1.10.Розподільча чаша 2-х ярусного відстійника; 1.11. Водовимірювальний лоток; 1.12.Пісколовки; 1.13.Будівля решіток; 1.14. Приймальна камера; 1.15. Насосна станція; 1.16.Намулові площадки; 1.17.Піскові площадки; 1.18. 1-й біостав; 1.19. 2-й біостав; 1.20.Єршовий змішувач; 1.21.Контактний резервуар; 1.22.Резервний біостав; 1.23. Сарай літ. «З» ; 1.24. Ворота 1.25.Змощення.

На підставі рішення виконавчого комітету Микулицької сільської ради №25 від 27.02.2007, позивачем отримано свідоцтво серії САА №395019 від 28.03.2007 (а.с. 18) та здійснено реєстрацію права власності на комплекс будівель очисних споруд за адресою: Київська область., Бородянський район, с. Микуличі, вул. Кар`єрна, буд.1, реєстраційний номер об`єкта 18327101, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №14055549 від 28.03.2007 (а.с. 19), а також інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 17.05.2021 (а.с. 20).

Рішенням тридцять п`ятої сесії сьомого скликання Немішаївської селищної ради Бородянського району Київської області від 16.04.2019 (а.с. 22) за результати розгляду листів керівництва ТОВ «ТД «Укрбіокорм» щодо погодження актів розмежування меж, узгодження тарифу на водовідведення та повернення власнику очисних споруд та об`єктів інженерної інфраструктури, які знаходяться у користуванні Житлово-комунального підприємства «Немішаєве» (далі - ЖКП «Немішаєве»), зокрема констатовано, що право власності на очисні споруди та водопровідно-каналізаційну мережу набуто ТОВ «ТД «Укрбіокорм» в протизаконний спосіб, а також вирішено звернутися до керівництва останнього щодо безкоштовної передачі у комунальну власність територіальної громади смт Немішаєве очисних споруд та об`єктів інженерної інфраструктури, які знаходяться в користуванні ЖКП «Немішаєве», а у разі недосягнення компромісу вирішувати справу щодо передачі у комунальну власність територіальної громади смт Немішаєве очисних споруд та об`єктів інженерної інфраструктури в судовому порядку.

18.07.2019 Немішаївською селищною радою Бородянського району Київської області прийнято рішення №39-VII «Про оформлення права комунальної власності на каналізаційні насосні станції та напірний колектор» (а.с. 23), відповідно до якого, зокрема, вирішено оформити право комунальної власності територіальної громади смт Немішаєве в особі Немішаївської селищної ради на виробничій об`єкт - каналізаційну насосну станцію №4, розташовану за адресою: смт Немішаєве, вул. Технікумівська, 24А.

Підставою оформлення у власність вказаного об`єкту у даному рішенні зазначено акт передачі житлового фонду та виробничих об`єктів від Інституту картоплярства за 2001 рік, акт передачі у постійне користування ЖКП «Немішаєве» від 23.10.2001, рішення 14 сесії 23 скликання Немішаївської селищної ради від 20.02.2001.

На підставі вказаного рішення Немішаївської селищної ради та акту передачі нерухомого майна в комунальну власність територіальної б/н, виданого 10.06.2002 Немішаївським державним аграрним коледжем та Немішаївською селищною радою, державним реєстратором Цуруль І.М. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) №52446979 від 30.05.2020 щодо реєстрації об`єкту нерухомого майна: «будівля, каналізаційна насосна станція №4» (далі - КНС-4) з очисними спорудами, об`єкт житлової нерухомості (загальною площею 96,3 кв.м, матеріали стін: цегляні та залізобетонні, опис: літер «А» - каналізаційна насосна станція №4 - очисні споруди), за адресою: Київська область, Бородянський район, смт Немішаєве, вул. Технікумівська, буд. 24А, за територіальною громадою в особі Немішаївської селищної ради (комунальна власність), що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №255592134 від 07.05.2021 (а.с. 10).

За твердженням позивача, рішення відповідача про оформлення права власності на КНС-4 та рішення про державну реєстрацію права власності відповідача на КНС-4 були прийняті на підставі документів, які не містять відомостей про передачу у власність відповідача нерухомого майна, позначеного як «каналізаційна насосна станція №4»; об`єкт «будівля, каналізаційна насосна станція №4 з очисними спорудами» право власності на який оформлено за відповідачем, не є окремим об`єктом нерухомого майна, а є складовою частиною комплексу будівель очисних споруд позивача, що обліковуються як «насосна станція технікуму»; Немішаївським аграрним коледжем було передано у власність територіальної громади смт Немішаєво напірний колектор протяжністю 4.5 км. (у дві нитки), а не об`єкт нерухомого майна «каналізаційну насосну станцію 4»; об`єкт нерухомого майна «будівля, каналізаційна насосна станція №4 з очисними спорудами» не передавався у власність територіальної громади в особі Немішаївської селищної ради та ніколи не був збудований останньою, а також такий об`єкт нерухомого майна не міг з`явитися за адресою: смт Немішаєве, вул. Технікумівська, буд. 24А, оскільки така адреса ніколи йому не присвоювалася.

Посилаючись на вказані обставини, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, позивач просив скасувати державну реєстрацію права власності територіальної громади в особі Немішаївської селищної ради на об`єкт нерухомого майна «будівля, каналізаційна насосна станція № 4, напірний колектор» загальною площею 96,3 кв.м, розташований за адресою: Київська область, Бородянський район, смт. Немішаєве, вул. Технікумівська, буд. 24А, що має реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 210 та припинити право власності відповідача на вказаний об`єкт, вказуючи на порушення законного інтересу позивача у прагненні здійснювати належне користуванням комплексом будівель очисних споруд, які перебувають у його власності та до складу яких входить об`єкт «Насосна станція технікуму».

Заперечуючи проти позову, відповідач вказував на те, що рішення тридцять дев`ятої сесії сьомого скликання Немішаївської селищної ради від 18.07.2019 №39-VII, акт передачі Немішаївським державним аграрним коледжем Немішаївській селищній раді нерухомого майна в комунальну власність територіальної громади від 10.06.2002 та акт передачі житлового фонду та виробничих об`єктів від Інституту картоплярства за 2001 рік є законними підставами для реєстрації права власності Немішаївської селищної ради на зазначене нерухоме майно, такі документи є чинними та не скасованими у судовому порядку.

Крім того, відповідач зауважив, що у зв`язку з неточністю записів у Державному реєстрі речових прав, Немішаївська селищна рада звернулась з листом до державного реєстратора щодо внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер 210 «каналізаційна насосна станція №4 з очисними спорудами», щодо зміни напису з «каналізаційна насосна станція №4 з очисними спорудами» на «будівля, каналізаційна насосна станція №4, напірний колектор», за наслідками якого державний реєстратор вніс відповідні зміни, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №262330575 від 18.06.2021 (а.с. 104).

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, а доводи апелянта вважає безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах процесуального законодавства, з огляду на наступне.

Відповідно до статей 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Виходячи із принципу гарантування Конституцією України судового захисту конституційних прав і свобод, судова діяльність має бути спрямована на захист цих прав і свобод від будь-яких посягань шляхом забезпечення своєчасного та якісного розгляду конкретних справ.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону (ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

При цьому, ч. 1 ст. 8 вказаного Закону передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Таким чином, право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом, до підсудності якого вона віднесена. Особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя.

Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З урахування приписів статті 4 ГПК України, наведені приписи законодавства визначають об`єктом захисту, у тому числі судового, порушене, невизнане або оспорюване право.

Право володіння, користування та розпорядження своїм майном становлять зміст права власності (стаття 317 ЦК України).

Згідно зі статтею 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частинами 1, 2 статті 182 ЦК України визначено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення таких відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр прав на нерухоме майно містить записи про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав, відомості та електронні копії документів, поданих у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав на нерухоме майно у процесі проведення таких реєстраційних дій (ч. 1 ст. 12 Закону).

Разом з тим, державній реєстрації підлягає заявлене право, державна реєстрація якого здійснюється суб`єктом державної реєстрації прав не за власною ініціативою, а на підставах, установлених законом, зокрема, за заявою про державну реєстрацію прав, поданою особою, за якою здійснюється реєстрація права. Тобто, відносини у сфері державної реєстрації речового права виникають саме між суб`єктом звернення за такою послугою та суб`єктом, уповноваженим здійснювати відповідні реєстраційні дії.

Як вбачається з матеріалів справи, даний спір не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки державний реєстратор Цируль І.М, здійснюючи спірну державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, не мала публічно-правових відносин саме з позивачем.

З матеріалів справи вбачається, що здійснена вказаним державним реєстратором спірна державна реєстрація стосувалась реєстрації прав іншої особи - Немішаївської селищної ради.

Натомість, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Скасування державної реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за відповідачем є захистом прав позивача на нерухоме майно від їх порушення іншою особою, за якою зареєстровано аналогічне право щодо того ж самого нерухомого майна.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що ТОВ «ТД «Укрбіокорм» фактично обґрунтовував позовні вимоги наявністю у нього права власності та відсутністю такого права у відповідача, та, як наслідок, відсутністю в останнього правомірного інтересу щодо фіксації свого права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

За таких обставин, даний спір щодо права на спірну нерухомість, яке підлягає державній реєстрації, є спором про цивільне право, тобто має приватноправовий характер.

Крім того, оскільки позивач не був заявником стосовно оскаржуваних реєстраційних дій, тобто останні були вчинені за заявою іншої особи, такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства та чи заявляються, окрім вимог про скасування оспорюваного рішення, запису в державному реєстрі прав, також вимоги про визнання недійсними правочинів, на підставі яких прийнято оспорюване рішення та здійснено оспорюваний запис.

При цьому, в силу приписів ч. 4 ст. 236 ГПК України, апеляційним господарським судом враховано правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 04.09.2018 у справі №823/2042/16 та від 02.10.2018 у справі № 911/488/18, відповідно до яких спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим, а тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано.

За приписами п. 1 ч. 1. ст. 4 Закону обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема, право власності на нерухоме майно.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (ст. 328 ЦК України).

Згідно зі ст. 8 Закону орган державної реєстрації прав проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації.

Державна реєстрація прав проводиться на підставі договорів, укладених у порядку, встановленому законом; свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; рішень судів, що набрали законної сили; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою (ч. 1 ст. 19 Закону).

Відповідно до ст. 26 Закону записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Записи скасовуються, якщо підстави, за яких вони були внесені, визнані судом недійсними. Записи про обтяження погашаються на підставі актів (рішень) уповноважених на це органів або посадових осіб.

Водночас, відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

При цьому частиною 1 ст. 27 Закону встановлено, що у разі виявлення у свідоцтві про право власності на нерухоме майно та/або витязі з Державного реєстру прав технічної помилки, допущеної державним реєстратором, заінтересована особа письмово повідомляє у п`ятиденний строк про це державного реєстратора, який перевіряє відповідність відомостей Державного реєстру прав інформації, що міститься у заяві про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень. Якщо факт невідповідності підтверджено, державний реєстратор безоплатно виправляє допущену помилку в день надходження повідомлення.

Як було зазначено вище, рішенням виконавчого комітету Микулицької сільської ради Бородянського району Київської області №26 від 27.02.2007 вирішено оформити право власності за ТОВ «Торговий Дім «Укрбіокорм» на будівлі очисних споруд, що знаходяться за адресою: Київська область, Бородянський район, село Микуличі, вул. Кар`єрна 1.

Водночас, відповідно до даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (довідка №255592134 від 07.05.2021) спірний об`єкт (будівля, каналізаційна насосна станція №4 з очисними спорудами) зареєстрована відповідачем за адресою: Київська область, Бородянський район, смт Немішаєве, вул. Технікумівська, буд . 21.

З наведеного вбачається, що спірний об`єкт нерухомого майна знаходиться (зареєстрований) за іншою адресою ніж та, яка зазначена у правовстановлюючому документі позивача - свідоцтві серії САА №395019 від 28.03.2007, а також у Витязі про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії САА №736000 від 28.03.2007 та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (довідка №256848723 від 17.05.2021).

При цьому, як правильно зауважив суд першої інстанції, у вказаних адресах відмінними є населені пункти, у зв`язку з чим відсутні підстави стверджувати, що об`єкт, на який зареєстроване право власності відповідача є частиною об`єкта, на який зареєстроване право власності позивача.

Разом з тим позивач, стверджуючи про те, що зареєстроване відповідачем спірне нерухоме майно не є окремим об`єктом нерухомого майна, а є складовою частиною комплексу будівель очисних споруд позивача, що обліковується як «насосна станція технікуму», не надав ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції доказів на підтвердження таких доводів, зокрема, карти, схеми, плани тощо, з яких можливо було б встановити чи дійсно спірний об`єкт входить в комплекс споруд належних позивачеві.

Крім того, судом першої інстанції правомірно враховано, що згідно затвердженої ухвалою Господарського суду Київської області від 04.02.2004 з урахуванням винесених змін ухвалою Господарського суду Київської області від 29.11.2005 у справі №25/5-4 мирової угоди, в комплекс будівель очисних споруд позивача, зокрема увійшла « 1.15. Насосна станція технікуму», що знаходиться за адресою: Київська область, Бородянський район, смт Немішаєве, вул. Біохімічна, 1, водночас відповідно до рішення виконавчого комітету Микуливцької сільської ради Бородянського району Київської області №26 від 27.02.2007 за ТОВ «ТД «Укрбіокорм», зокрема, оформлено право власності на « 1.15. Насосна станція», що знаходиться за адресою: Київська область, Бородянський район, село Микуличі, вул. Кар`єрна 1.

При цьому, відповідно до вищевказаного рішення №26 від 27.02.2007 за позивачем оформлено право власності на дві насосні станції, визначені в переліку як: « 1.4. Насосна станція» та « 1.15. Насосна станція», водночас, у матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б дали суду можливість ідентифікувати та встановити конкретне місцезнаходження вказаних об`єктів та стверджувати про факт їх привласнення відповідачем.

Враховуючи викладене, місцевий господарський суд обґрунтовано відхилив доводи позивача щодо оформлення права власності за ТОВ «ТД «Укрбіокорм» саме на об`єкт «будівля, каналізаційна насосна станція №4, напірний колектор» за адресою: Київська область, Бородянський район, смт. Немішаєве, вулиця Технікумівська, буд. 24А, що зареєстрований на праві комунальної власності за відповідачем.

З огляду на відсутність в матеріалах справи належних, допустимих та достовірних доказів, які б підтверджували те, що спірний об`єкт нерухомого майна є частиною комплексу будівель та очисних споруд позивача, колегія суддів вважає недоведеним позивачем факт віднесення об`єкту «будівля, каналізаційна насосна станція №4, напірний колектор», як до об`єкту, що є частиною комплексу будівель очисних споруд, які перебувають у власності позивача та знаходяться за адресою: Київська область, Бородянський район, село Микуличі, вул. Кар`єрна 1.

Крім того, як правильно зауважив суд першої інстанції, рішення про державну реєстрацію права за територіальною громадою в особі Немішаївської селищної ради на «будівлю, каналізаційну насосну станцію №4 з очисними спорудами», прийнято на підставі рішення Немішаївської селищної ради № 39-VII від 18.07.2019 та акту передачі нерухомого майна в комунальну власність територіальної громади, серія та номер: б/н, виданий 10.06.2002, інформації про скасування яких суду не надано.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі ст.ст. 76-78 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Водночас, саме позивач повинен довести обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог та які підтверджують факт порушення/невизнання його права відповідачем.

Однак, ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції позивачем належними та допустимим доказами не було доведено порушення відповідачем прав та законних інтересів позивача внаслідок здійснення державним реєстратором державної реєстрації прав власності територіальної громади в особі Немішаївської селищної ради на об`єкт нерухомого майна «будівля, каналізаційна насосна станція №4, напірний колектор» загальною площею 96,3 кв.м, розташований за адресою: Київська область, Бородянський район, смт. Немішаєве, вул. Технікумівська, буд. 24А, що має реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 210.

Відтак, досліджуючи докази у даній справі суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем наявності у відповідача протиправної поведінки, а саме, того факту, що під час спірної державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відповідач порушив майнові права позивача на вказаний об`єкт нерухомості.

При цьому, посилання в апеляційній скарзі на те, що законний інтерес позивача полягає у прагненні здійснювати користування належним йому комплексом будівель очисних споруд, до складу яких входить об`єкт «Насосна станція технікуму», без використання якої нормальне функціонування всього комплексу очисних споруд є неможливим, колегія суддів також відхиляє з огляду на відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження таких обставин.

Також суд апеляційної інстанції вважає недоведеними твердження апелянта про те, що відповідачем тривалий час здійснювався тиск на позивача з метою примусити до безоплатної передачі очисних споруд у власність Немішаївської селищної ради, про що, на його думку, свідчить рішення Немішаївської селищної ради від 16.04.2019.

Так, з вказаного рішення не вбачається за можливе встановити, що Немішаївською селищною радою визнається незаконним набуття позивачем права власності, зокрема, на спірний об`єкт нерухомого майна - «будівля, каналізаційна насосна станція №4, напірний колектор», право власності на який в подальшому зареєстровано відповідачем.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне та обґрунтоване рішення у справі неможливо.

При цьому, рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки мають бути вичерпними, відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами.

Згідно з положеннями ст. 236 ГПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Від повноти встановлення відповідних обставин справи та правильної оцінки доказів залежить обґрунтованість висновків суду при ухваленні судом рішення по суті спору. При цьому, суд в кожному випадку повинен навести мотиви через які він приймає одні докази та відхиляє інші.

З огляду на встановлені обставини справи, наявні в матеріалах справи докази, враховуючи недоведеність позивачем факту порушення відповідачем його прав чи законних інтересів, враховуючи, що саме лише скасування державної реєстрації права власності відповідача на спірну нерухомість не дозволить остаточно вирішити спір про право між цими особами та не призведе до реального відновлення порушених прав ТОВ «ТД «Укрбіокорм», що буде мати наслідком невиконання основного завдання судочинства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи сторін, викладені в апеляційній скарзі та у відзиві на неї, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищезазначене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду Київської області від 07.09.2021 у справі №911/1495/21 прийняте відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга ТОВ «ТД «Укрбіокорм» має бути залишена без задоволення.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, з огляду на відмову в задоволенні апеляційної скарги, на підставі статті 129 ГПК України, покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Укрбіокорм» на рішення Господарського суду Київської області від 07.09.2021 у справі № 911/1495/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 07.09.2021 у справі № 911/1495/21 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 911/1495/21 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено 18.11.2021.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді М.Г. Чорногуз

Т.П. Козир