ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" листопада 2021 р. м. Ужгород Справа № 907/763/21

Господарський суд Закарпатської області у складі судді Пригузи П.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта", Столичне шосе, 103, корпус 1, поверх 9 м.Київ,

до відповідача: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

про стягнення 89 521,21 грн

cекретар судового засідання - Штундер Д.Л.

За участю представників сторін:

від позивача - Жовнерович Олексій Вікторович, адвокат, ордер ВС № 1054643 від 04.01.2021,

від відповідача - не з`явився,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта", далі також позивач, звернулось до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг з організації перевезення відправлень №244117 від 31.10.2018 у розмірі 89521,21 грн, з яких 64775,13 грн сума боргу, 6643,25 грн пеня, 4050,01 грн інфляційні втрати та 14112,82 грн 30 % річних.

Ухвалою суду від 22.09.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, встановлено строки для подання учасниками справи заяв по суті справи та призначено судове засідання.

Відповідач 11.10.2021 на подав відзив на позовну заяву від 06.10.2021 з доказами надіслання його копії позивачу, який прийнято судом до розгляду.

19.10.2021 позивачем подано відповідь на відзив від 17.10.2021 з доказами надіслання її копії відповідачу, яка прийнята судом до розгляду та долучена до матеріалів справи.

19.10.2021 судове засідання відкладено через неявку в засідання представників сторін з призначенням розгляду справи по суті на 11.11.2021 року.

В судове засідання 11.11.2021 відповідач або його представник не з`явився.

До початку судового засідання позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог на 15,00грн. з підстав часткової сплати відповідачем цієї суми заборгованості на користь позивача платіжним дорученням №5158054 від 08.11.2021 через ПрАТ «Банк Фамільний».

Представником позивача в судове засідання з`явився, заявив клопотання про розгляд справи по суті за наявними у справі матеріалами, позовні вимоги підтримав повністю з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог.

За результатами розгляду справи судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

І. Виклад позиції позивача.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта" як Експедитором та Фізичною особою-підприємцем Король Іваном Петровичем як Замовником було укладено Договір про надання послуг з організації перевезення відправлень №244117 від 31.10.2018, за яким експедитором надано послуги, а замовником не сплачено вартості таких послуг, що стало підставою для звернення з цим позовом до суду для захисту своїх прав, просить стягнути з відповідача заборгованість, з урахування заяви про зменшення позовних вимог, у розмірі 89506,21 грн, з яких 64760,13 грн сума боргу, 6643,25 грн пеня, 4050,01 грн інфляційні втрати та 14112,82 грн 30 % річних.

Відповідаючи на відзив позивачем надано до справи та надіслано відповідачеві специфікації до акту наданих послуг, якими підтверджується надання відповідачеві як замовнику послу в кількості 306 та 1473 відправлень з доказами надсилання вказаних актів на електронну пошту відповідача (замовника).

ІІ. Виклад позиції відповідача.

Відповідач визнає, що дійсно між ним та позивачем було укладено Договір про надання послуг з організації перевезення відправлень №244117 від 31.10.2018, але позовних вимог не визнає, стверджуючи, що він як замовник не має заборгованості перед Експедитором, не підписував жодних актів виконаних робіт, а надані до позову матеріали не містять переліку послуг, відомостей про те кому вони надані та їх вартість.

Відповідач також зазначає, що додане позивачем до позовної заяви платіжне доручення №3753429 від 08.09.2021 про ніби-то сплату ним 25,00 грн. на користь ТОВ «Нова пошта» не є належним доказом, є сфальшованим в інтересах позивача, оскільки платіж здійснено з м. Києва, але відповідач в цей день в Києві не був та не уповноважував будь-кого здійснювати розрахунки від свого імені.

Судом перевірено трекінг 271 Укрпошти, яким підтверджується доставлення і вручення відповіді на відзив відповідачеві 20.10.2021 року. Заперечень відповідачем до дня судового засідання позивачеві та до суду не надіслано.

III. Мотивувальна частина рішення.

Судом встановлено таке.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта" як Експедитором та Фізичною особою-підприємцем Король Іваном Петровичем як Замовником було укладено Договір про надання послуг з організації перевезення відправлень №244117 від 31.10.2018 (а.с. 10-14), за яким Експедитор за плату та за рахунок замовника зобов`язався організувати перевезення відправлень та надання інших послуг, пов`язаних з організацією перевезень, а Замовник зобов`язався їх прийняти і оплатити на умовах, що визначені цим договором (п.1 Договору).

Пунктами 2.2. - 2.4. Договору передбачено, що експедитор надає замовнику послуги на умовах цього договору та згідно з умовами, затвердженими експедитором. За надані експедитором послуги замовник сплачує експедитору винагороду згідно з чинними тарифами експедитора, розміщеними на офіційному сайті експедитора novaposhta.ua.

Згідно п. 2.6. договору сторонами зазначено, що підписанням цього договору підтверджується, що Замовник ознайомлений з умовами, чинними на момент укладання договору та розміщеними на сайті Експедитора.

Відповідно до п. 5.1. договору, загальна ціна цього договору складається із вартості послуг, наданих експедитором протягом строку дії договору. Оплата вартості наданих експедитором послуг відбувається за чинними тарифами експедитора на підставі акту наданих послуг, шляхом перерахування замовником на поточний рахунок експедитора коштів у розмірі 100 % вартості послуг упродовж 2 (двох) банківських днів з моменту погодження актів наданих послуг експедитора.

Згідно п. 5.3. договору, експедитор до 10-го, 20-го та останнього числа кожного місяця складає акти наданих послуг на підставі фактично наданих послуг і надсилає замовнику одним із способів на власний вибір:

5.3.1. шляхом направлення підписаних та скріплених печаткою актів наданих послуг у двох паперових примірниках для підписання замовником;

5.3.2. шляхом направлення актів в електронному вигляді, з накладенням електронних цифрових підписів. Підписання актів наданих послуг в електронному вигляді здійснюється сторонами з урахуванням порядку та строків, що визначені умовами п. 5.4. договору. Адреса електронної пошти замовника для обміну електронними документами вказана у Договорі - / .

На виконання умов пункту 5.3 договору експедитор неодноразово направляв замовникові, акти здачі - прийняття робіт (наданих послуг) від 29.08.2019 року № НП-002635203 на суму 19 250,23 грн., 30.08.2019 року № НП-002646281 на суму 45 549,90 загальною сумою 64 800,13 грн. на електронну пошту замовника та за місцезнаходженням (адресою) замовника поштовою кореспонденцією, що підтверджується наданими до справи доказами вручення (а.с. 15-18) специфікаціями до акту наданих послуг (а.с. 48-93), якими підтверджується надання відповідачеві як замовнику послуг в кількості 306 та 1473 відправлень.

За умовами п. 5.4. договору, замовник упродовж 2 (двох) робочих днів з дати отримання актів наданих послуг від експедитора підписує надані експедитором 2 (два) примірники актів наданих послуг (далі за текстом - акт) та повертає експедитору 1 (один) примірник підписаного акту або в той самий строк надає експедитору письмову мотивовану відмову від підписання актів. Не підписання замовником актів упродовж 2 (двох) робочих днів з дати отримання актів від експедитора без надання відповідних письмових пояснень є фактом визнання замовником повного виконання експедитором своїх зобов`язань за договором. У такому разі вважається, що акти погоджено, послуги експедитора надано в повному обсязі та відповідно до умов договору, претензії замовника відсутні, замовник зобов`язаний здійснити оплату послуг згідно з отриманими документами та оплату наданих послуг.

Відповідно до п.6.3.1. Договору передбачено, що за порушення грошових зобов`язань замовник має сплатити експедитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочки та 30% річних від суми заборгованості. При цьому вказано, що строк нарахування штрафних санкцій за прострочення зобов`язань становить один рік від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно п. 8.1. Договору, Договір набуває чинності з дати його підписання та діє протягом 1 (одного) року з дати підписання, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач за надані послуги не розрахувався.

Суд не бере до уваги надані позивачем докази сплати відповідачем частково суми заборгованості, а саме додане позивачем до позовної заяви платіжне доручення №3753429 від 08.09.2021 про сплату відповідачем 25,00 грн. на користь ТОВ «Нова пошта» , а також подане із заявою про зменшення позовних вимог на 15,00 грн. про сплату відповідачем заборгованості 15,00грн. на користь позивача платіжне доручення №5158054 від 08.11.2021 року. Вказані платіжні доручення проведені через ПрАТ «Банк Фамільний» не містять відомостей, що вказані платежі дійсно зроблені за розпорядженням відповідача, не відповідають вимогам належності та допустимості доказів.

Суд погоджується із запереченнями відповідача, що наведені платіжні доручення не є належними доказами виконання відповідачем своїх зобов`язань перед позивачем. В той же час, вони свідчать про виконання невстановленою особою платежу на користь позивача в рахунок зобов`язань за Договором від 31.10.2018, стороною якого є відповідач. Ці платежі безумовно впливають на суму грошових вимог позивача. Однак, ці платіжні доручення не впливають на загальну оцінку судом інших доказів та обставин справи у відносинах учасників справи як такі, що мали місце.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, частково виходячи з наступного.

Норми права, що підлягають застосуванню.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 ст. 901 Цивільного кодексу України визначено, що положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно ст. 902 Цивільного кодексу України, виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 929 Цивільного кодексу України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" транспортно-експедиторська діяльність - це підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів. Транспортно-експедиторська послуга - це робота, що безпосередньо пов`язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування.

За приписами ст. 931 Цивільного кодексу України, розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Висновки суду.

Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов`язання за договором належним чином, надав передбачені договором транспортно-експедиторські послуги на загальну суму 64800,13грн., проте відповідач оплати наданих позивачем послуг у повному обсязі не провів.

Визнавши наявність і дійсність укладання договору відповідач не надав жодного доказу про виконання зобов`язань зі свого боку щодо кількості і вартості фактично отриманих послуг і сплати за них та не заперечив фактів отримання послуг від позивача, обмежившись твердженням про відсутність заборгованості за надані послуги.

Суд зазначає, що непідписання замовником актів наданих послуг у вказаний у договорі термін, за умови відсутності письмової вмотивованої відмови, вважається фактом визнання замовником повного виконання експедитором своїх зобов`язань за договором, послуги вважаються наданими/виконаними у повному обсязі та прийнятими замовником без зауважень, відповідно замовник зобов`язаний здійснити оплату послуг.

За змістом статей 598, 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Враховуючи вищенаведене, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України, суд доходить до переконання і висновку, що станом на дату винесення рішення у даній справі боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання з оплати наданих послуг у розмірі, що заявлена до стягнення позивачем - 64 760,13 грн.

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач не надав суду доказів належного виконання свого зобов`язання щодо оплати наданих послуг, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови Договору №244117 від 31.10.2018 про надання послуг з організації перевезення відправлень та приписи ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості підлягають задоволенню.

Розглядаючи питання стягнення з відповідача коштів за порушення грошового зобов`язання, а саме 6 643,25 грн. пені, 4050,01 грн. інфляційних втрат та 14 112,82 грн 30 % річних, суд зазначає таке.

Згідно п.6.3.1. Договору передбачено, що за порушення грошових зобов`язань замовник має сплатити експедитору штрафні санкції, якими цим договором визначено два види штрафних санкцій: - пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочки; - 30% річних від суми заборгованості.

Отже, заявлені вимоги щодо пені в сумі 6 643,25 грн. а також відсотки за порушення зобов`язання в сумі 14 112,82 грн. є за цим Договором штрафними санкціями.

Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача 4050,01 грн. інфляційних втрат. Ці вимоги ґрунтуються на законі (ст. 625 ЦК України). Позивачем не заявлено вимог щодо стягнення окремо передбачених законом (ст. 625 ЦК України) трьох процентів річних від простроченої суми.

Виходячи з принципу диспозитивності (ст. 14 ГПК) суд виходить з того, що справа розглядається не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд зазначає, що відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Нарахування, передбачені цією статтею, входять до складу грошового зобов`язання і за своєю правовою природою є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення такого зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні майнових втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Відповідно до заявлених позивачем вимог ст. 625 Цивільного кодексу України є застосовною лише до вимоги позивача, що стосується 4050,01 грн. інфляційних втрат.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача застосування до відповідача правових наслідків прострочення грошового зобов`язання, встановлених договором та законом, а саме штрафних санкцій та інфляційних втрат.

Здійснивши перевірку заявлених сум штрафних санкцій та інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що вказані розрахунки є вірними, відповідають умовам договору та нормам законодавства України.

Однак за досліджених судом обставин, суд доходить висновку про надмірний розмір штрафних санкцій за цим Договором.

Неустойкою (штрафом, пенею) згідно з приписами статті 549 Цивільного кодексу України є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина перша статті 230 Господарського кодексу України).

Статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, позивачем правомірно нараховано відповідачу штрафні санкції, що встановлені Договором.

Разом з тим, суд враховуючи співвідношення розміру неустойки з наслідками порушення вказаного зобов`язання (відсутність у матеріалах справи доказів завдання позивачу збитків в результаті прострочення відповідача), а також те, що штрафні санкції за своєю правовою природою є важелем впливу на боржника і засобом спонукання боржника до виконання своїх обов`язків щодо сплати боргу, а не засобом безпідставного збільшення суми грошового зобов`язання та, як наслідок, отримання додаткового доходу, суд дійшов висновку про зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, стягнувши з відповідача лише пеню в розмірі 6 643,25 грн., а у стягненні штрафної санкції в сумі 14 112,82 грн. - відмовити. Зазначена сума пені є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язань, проявом балансу між інтересами кредитора і боржника, узгоджується з нормами закону, які регулюють можливість такого зменшення, та є засобом недопущення використання неустойки ані як інструменту позивача для отримання безпідставних доходів, ані як способу відповідача уникнути відповідальності.

Приписами частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Суд звертається при цьому до правової позиції, викладеної у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 15.02.2018 у справі №467/1346/15-ц, від 04.04.2018 у справі №367/7401/14-ц та від 26.09.2018 у справі №752/15421/17.

Законодавством не регулюється розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення пені, це питання вирішується господарським судом за своїм внутрішнім переконанням (розсудом), що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №904/12429/16.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Таким чином, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково.

IV. Розподіл судових витрат.

Згідно квитанції про сплату №91521 від 27.08.2021 позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 2270,00 грн.

Судові витрати на підставі ч. 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України у цій справі покладаються на відповідача повністю як на сторону, внаслідок неправильних дій якої виник цей спір, не залежно від часткового задоволення цього позову.

Відтак на відповідача слід покласти судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2270,00 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 13, 73, 74, 129, 236, 238, 240, 241 ГПК України, суд

у х в а л и в :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» (ідентифікаційний код 31316718, 03026, м. Київ, Столичне шосе, буд. 103, корпус 1, поверх 9) суму боргу в розмірі 64 760,13 грн. (шістдесят чотири тисячі сімсот шістдесят гривень 13 копійок); 6 643,25 грн. (шість тисяч шістсот сорок три гривні 25 копійок) - пені; 4 050,01 грн. (чотири тисячі п`ятдесят гривень 01 копійок) - інфляційних втрат.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Судові витрати покласти на відповідача повністю.

5. Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пошта» (ідентифікаційний код 31316718, 03026, м. Київ, Столичне шосе, буд. 103, корпус 1, поверх 9) витрати по сплаті судового збору в сумі 2 270,00 грн. (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 копійок).

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 15.11.2021.

Суддя П.Д. Пригуза