ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
"12" листопада 2021 р. м. Київ Справа № 911/3301/21
Господарський суд Київської області у складі судді Третьякової О.О., розглянувши матеріали
про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви
до особи, яка може отримати статус учасника справи Фізичної особи-підприємця Лемешко Ольги Григорівни ( АДРЕСА_1 )
без повідомлення (виклику) осіб, які можуть отримати статус учасника справи
Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Брокбізнес» (далі заявник) звернулося до Господарського суду Київської області із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви від 08.11.2021 (вх. суду №335/21 від 10.11.2021) (далі заява) до Фізичної особи-підприємця Лемешко Ольги Григорівни про стягнення 115910,55 грн, шляхом накладення арешту на грошові кошти, що є на рахунках Фізичної особи-підприємця Лемешко Ольги Григорівни в межах суми позовних вимог та судового збору, що разом складає 118180,55 грн.
Необхідність вжиття заходів забезпечення позову заявник обґрунтовує тим, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, у зв`язку з наступними обставинами.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Меркурій Вест» та Фізична особа-підприємець Лемешко Ольга Григорівна уклали договір на організацію перевезення вантажів автомобільним транспортом №144 від 17.08.2021. Даний вантаж було застраховано у заявника згідно з Генеральним договором добровільного страхування вантажів №003-3964/01ВТ. 25.08.2021 під час розвантажувальних робіт за адресою: м. Львів, вул. Чигиринська, 42, працівниками Товариства з обмеженою відповідальністю «Меркурій Вест» було виявлено пошкоджений вантаж, у зв`язку з чим складено акт №25-08/21-08-1 та подано до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» повідомлення про подію, що має ознаки страхового випадку. Товариство з обмеженою відповідальністю «Меркурій Вест» виконало усі вимоги, передбачені Генеральним договором №003-3964/01ВТ, для виплати страхового відшкодування. У відповідності до вказаного Генерального договору розрахована сума страхового відшкодування у розмірі 115910,55 грн була перерахована Товариству з обмеженою відповідальністю «Меркурій Вест», таким чином заявник виконав обов`язки, покладені на нього, та здійснив виплату страхового відшкодування, а відтак до заявника перейшло право вимоги до особи, відповідальної за пошкодження товару під час перевезення - Фізичної особи-підприємця Лемешко Ольги Григорівни. Власником вантажу (Товариством з обмеженою відповідальністю «Меркурій Вест») на адресу Фізичної особи-підприємця Лемешко Ольги Григорівни надсилалась письмова претензія про відшкодування збитків №1133 від 25.08.2021, яка залишена останньою без відповіді та задоволення. Даний факт, на думку заявника, свідчить про небажання Фізичної особи-підприємця Лемешко Ольги Григорівни виконувати свої обов`язки, покладені законом. Крім того, заявник зазначає, що згідно з відомостями із загальнодоступних реєстрів із мережі інтернет та наявної у заявника інформації, у Фізичної особи-підприємця Лемешко Ольги Григорівни відсутнє нерухоме та рухоме майно, проте для ведення господарської діяльності остання використовує розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 у АТ КБ «Приватбанк». Враховуючи зазначене, заявник стверджує, що є підстави вважати, що Фізичною особою-підприємцем Лемешко Ольгою Григорівною будуть проведені дії, що унеможливлять виконання її зобов`язань, як тільки їй стане відомо про суму заявлених вимог.
Розглянувши зазначену заяву, суд вважає її такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст.136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
У ч.1 ст.137 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.
Згідно з ч.4 ст.137 Господарського процесуального кодексу України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.
Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18.
Отже, забезпечення позову - це, по суті обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача і з урахуванням загальних вимог, передбачених ст.74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.
Необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення суду. Інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання майбутнього судового рішення.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
З системного аналізу норм ч.2 ст.136, п.4 ч.1 та ч.4 ст.139 Господарського процесуального кодексу України випливає, що забезпечення позову допускається виключно в разі наведення заявником обґрунтованих доводів необхідності та доцільності вжиття заходів та доведення, що їх невжиття може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Тобто особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.
Так, згідно з ст.73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Жодною нормою Господарського процесуального кодексу України не передбачено можливості вжиття заходів забезпечення позову через побоювання заявника, не підкріплені жодними доказами, щодо ймовірної можливості ухилення особи, щодо якої ініційовано вжиття заходів забзпечення позову, від виконання рішення суду.
Заявник, всупереч наведеним нормам процесуального закону, у своїй заяві про забезпечення позову, не обґрунтував необхідність та доцільність вжиття заявленого заходу забезпечення позову.
Як вбачається з поданої Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Брокбізнес» заяви, фактично необхідність вжиття заходів забезпечення позову викликана власними припущеннями заявника про наявність обставин, які можуть ускладнити чи унеможливити ефективний захист та поновлення його порушених прав, та можливість настання негативних наслідків, які суттєво позначаться на його інтересах.
Заявник не зазначає в заяві та не надає до неї відповідних доказів, які б свідчили про наявність оставин, що загрожують спроможності особи, щодо якої ініційовано вжиття заходів забезпечення позову, погасити заявлену до стягнення суму (доказів витрачання коштів, реалізації майна чи підготовчих дій до його реалізації, доказів які б свідчили про ліквідацію особи, щодо якої ініційовано вжиття заходів забезпечення позову тощо), а відтак зазначений захід забезпечення позову не спрямований саме на збереження грошових коштів та майнових активів останнього до вирішення справи по суті та не забезпечує збалансованість інтересів сторін.
Саме лише посилання заявника в поданій ним заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення та існування загрози того, що в разі прийняття рішення судом його виконання буде неможливим, без наведення належного обґрунтування та без підтвердження таких посилань відповідними доказами не є достатньою підставою для задоволення такої заяви.
До того, суд враховує, що вжиття заявленого заходу забезпечення позову у вигляді арешту коштів на рахунках відповідача в заявленому розмірі може мати наслідком припинення його господарської діяльності, що навряд чи сприятиме спроможності відповідача виконати рішення суду, у випадку задоволення позовних вимог позивача.
Отже, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову не містить достатніх мотивів, посилань на докази та самих доказів, на підставі яких суд міг би визначити доцільність та необхідність забезпечення позову, а сам захід забезпечення позову не забезпечує збалансованості інтересів сторін та не відповідає вимогам процесуального законодавства щодо їх розумності, обґрунтованості та адекватності.
Статтею 129 Конституції України, як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Згідно зі ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Пункт 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
В рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України", зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.
Таким чином, обмеженням права на доступ до суду, зокрема, є, визначений в Господарському процесуальному кодексу України, обов`язок заявника у заяві наводити обґрунтування доцільності та необхідності вжиття кожного конкретного заходу забезпечення позову відповідними обставинами та надавати докази, що підтверджують такі обставини. Невиконання заявником вищенаведених вимог процесуального законодавства наділяє суд правом відмовити в задоволені заяви заявника про забезпечення позову.
За таких обставин господарський суд вважає, що підстави для задоволення заяви Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» про забезпечення позову відсутні.
Керуючись ст.136-140, 234-236 Господарського процесуального кодексу України, суд
Відмовити Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «Брокбізнес» у задоволенні заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви від 08.11.2021 (вх. суду №335/21 від 10.11.2021) до Фізичної особи-підприємця Лемешко Ольги Григорівни про стягнення 115910,55 грн, шляхом накладення арешту на грошові кошти, що є на рахунках Фізичної особи-підприємця Лемешко Ольги Григорівни в межах суми позовних вимог та судового збору в загальному розмірі 118180,55 грн.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її складення в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України з врахуванням пп.17.5 п.17 ч.1 розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала складена та підписана 12.11.2021.

Суддя О.О. Третьякова