РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.11.2021Справа № 910/9588/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Нечая О.В., за участю секретаря судового засідання Будніка П.О., розглянувши у загальному позовному провадженні матеріали справи № 910/9588/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковчег" (Україна, 01601, м. Київ, вул. Мечникова, буд. 2, літ. А; ідентифікаційний код: 31569627)

до Фізичної особи-підприємця Яневич Алли Володимирівни ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 )

про стягнення 1 358 972,29 грн

Представники сторін:

від позивача: Філіпенко О.В., ордер серії АІ № 1123135 від 07.06.2021;

від відповідача: не з`явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ковчег" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Яневич Алли Володимирівни (далі - відповідач) про стягнення 1 358 972,29 грн, з яких 805 606,46 грн заборгованості, 402 803,23 грн штрафу, 96 286,37 грн інфляційних втрат та 54 276,23 грн 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором суборенди № А9014 від 11.12.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.06.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/9588/21, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 21.07.2021.

У підготовче засідання 21.07.2021 з`явився представник позивача, представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце проведення підготовчого засідання відповідач був повідомлений належним чином, явка представників сторін обов`язковою судом не визнавалась.

У підготовчому засіданні 21.07.2021 судом було оголошено перерву до 18.08.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.07.2021, в порядку статей 120, 121 Господарського процесуального кодексу України, відповідача було повідомлено про те, що підготовче засідання у справі № 910/9588/21 призначено на 18.08.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.08.2021, в порядку статей 120, 121 Господарського процесуального кодексу України, сторін було повідомлено про те, що підготовче засідання, призначене на 18.08.2021, не відбудеться, у зв`язку з перебуванням судді Нечая О.В. у відпустці, підготовче засідання у справі призначено на 15.09.2021.

У підготовче засідання 15.09.2021 з`явився представник позивача, представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце проведення підготовчого засідання відповідач був повідомлений належним чином, явка представників сторін обов`язковою судом не визнавалась.

У встановлений судом строк відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що судом було здійснено усі необхідні та достатні дії для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті, суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 13.10.2021.

У судове засідання 13.10.2021 з`явився представник позивача, представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання відповідач був повідомлений належним чином, явка представників сторін обов`язковою судом не визнавалась.

У судовому засіданні 13.10.2021 судом було оголошено перерву до 10.11.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.10.2021, в порядку статей 120, 121 Господарського процесуального кодексу України, відповідача було повідомлено про те, що судове засідання у справі № 910/9588/21 призначено на 10.11.2021.

У судове засідання 10.11.2021 з`явився представник позивача, представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання відповідач був повідомлений належним чином, явка представників сторін обов`язковою судом не визнавалась.

Представник позивача надала суду усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

У судовому засіданні 10.11.2021 судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

11.12.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ковчег" (далі - суборендодавець, позивач) та Фізичною особою-підприємцем Яневич Аллою Володимирівною (далі - суборендар, відповідач) було укладено Договір суборенди № А9014 (далі - Договір), відповідно до пункту 2.1 якого суборендодавець зобов`язується передати у строкове, платне користування суборендарю приміщення, а суборендар зобов`язаний прийняти приміщення в строкове користування, сплачувати суборендодавцеві обумовлені в цьому Договорі платежі та виконувати інші умови Договору.

Згідно з пунктами 1.9, 1.12 Договору приміщенням є частина торгового центру, площа та поверх якого вказано у Додатку № 1, яка може бути не обмежена або не повністю обмежена стінами (перегородками), план розміщення приміщення в межах торгового центру зазначено в Додатку № 2 до Договору. Торговий центр - це торгово-розважальний комплекс, який побудовано на земельній ділянці, загальною площею 140641,10 кв.м., який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Берковецька, буд. 6Д.

За умовами пункту 4 Додатку № 1 до Договору приміщення має площу 104,51 кв.м., розташоване на 1 поверсі торгового центру, лот А9014 (відповідно до плану, наведеного в Додатку № 2).

Відповідно до п. 3.2 Договору строк суборенди вказано в Додатку № 1. Строк суборенди починає обчислюватися з передачі суборендодавцем суборендарю приміщення в орендне користування відповідно до цього Договору або в день, коли суборендар зобов`язаний прийняти приміщення. Строк суборенди достроково закінчується в тому випадку, якщо договір суборенди достроково припинить свою дію у відповідності з положеннями цього Договору або законодавства України.

Пунктом 7 Додатку № 1 до Договору визначено, що строк суборенди складає 35 місяців.

Згідно з п. 4.1 Договору суборендар набуває право використовувати приміщення за цільовим призначенням в день початку строку суборенди.

За змістом пункту 10.1 Договору з моменту передачі суборендареві приміщення суборендар зобов`язаний сплачувати на користь суборендодавця орендну плату та інші платежі, які передбачені цим Договором.

У пункті 10.2 Договору сторони погодили, що орендна плата, яку суборендар зобов`язаний щомісячно сплачувати суборендодавцеві, складається з таких частин: основна орендна плата, експлуатаційна орендна плата, маркетингова орендна плата, плата з обороту. Суборендар сплачує окремими платежами кожну із частин орендної плати (окремо основну орендну плату, експлуатаційну орендну плату, маркетингову орендну плату, плату з обороту).

У пункті 13.1 Договору суборендар зобов`язався сплачувати суборендодавцю основну орендну плату, експлуатаційну орендну плату, маркетингову орендну плату щомісячно різними платежами в строки, визначені Додатку № 1 (пункт 15).

Відповідно до пункту 15 Додатку № 1 до Договору строк сплати основної орендної плати, експлуатаційної орендної плати, маркетингової орендної плати - до 15 числа відповідного місяця, який передує оплачуваному.

Пунктом 13.3 Договору передбачено, що орендна плата має сплачуватися на рахунок суборендодавця незалежно від направлення суборендодавцем відповідного рахунка. Суборендодавець направляє рахунки на здійснення відповідних платежів суборендарем лише для зручності, якщо інше прямо не вказано в Додатку № 1.

Суборендар зобов`язаний сплачувати орендну плату починаючи з дати початку строку суборенди (п. 13.5 Договору).

За умовами пункту 13.6 Договору на суму, яку сплачує суборендар у якості орендної плати, та інші платежі, пов`язані із орендою приміщення, додатково нараховується сума податку на додану вартість (ПДВ), якщо інше прямо не вказано в законодавстві України.

У пункті 8 Додатку № 1 до Договору сторони погодили ставку основної орендної плати, а саме: з початку строку оренди по дванадцятий (включно) місяці оренди - 943,83 грн, що еквівалентно 35,00 дол. США згідно з офіційним курсом на дату укладання Договору (без ПДВ), з тринадцятого місяця суборенди до закінчення строку суборенди - 1 355,47 грн, що еквівалентно 50,00 дол. США згідно з офіційним курсом на дату укладання Договору (без ПДВ).

Відповідно до пункту 17.1 Договору суборендар компенсує суборендодавцеві вартість комунальних послуг, що споживаються в приміщенні, без додаткових нарахувань на користь суборендодавця. Суборендар зобов`язаний компенсувати суборендодавцю витрати, які несе суборендодавець на комунальні послуги, які споживаються в зв`язку з експлуатацією торгового центру та площ загального користування, а також земельної ділянки та які розподіляються між всіма орендарями/суборендарями торгового центру пропорційно площі приміщення до загальної площі торгового центру на підставі рахунків та даних (показників), наданих власником.

Згідно з п. 17.6 Договору плата за комунальні послуги вноситься суборендарем щомісяця протягом строку вказаного в Додатку № 1. Суборендордавець виставляє рахунки на сплату комунальних послуг в наступному місяці за оплачуваний.

Пунктом 17 Додатку № 1 до Договору передбачено строк сплати компенсації комунальних послуг - до 10 числа наступного місяця за оплачуваний місяць (попередній) на підставі рахунку суборендодавця, який надається суборендареві протягом п`яти робочих днів з початку наступного місяця.

У пункті 28.1 Договору сторони погодили, що на вимогу суборендодавця суборендар зобов`язаний щомісячно підписувати акти приймання-передачі послуг щодо оренди приміщення (далі - Акти). Якщо протягом 5 календарних днів з дати отримання актів суборендар не підпише їх та не надасть обґрунтовані заперечення проти підписання актів, акти вважаються підписаними, а послуги вважаються прийнятими суборендарем. Незалежно від підписання таких актів, факт сплати будь-яких платежів суборендарем в поточному місяці, свідчить про використання приміщення.

За умовами пункту 29.1 Договору всі повідомлення та кореспонденція відповідно до цього Договору складаються письмово і вважаються належним чином направленими і доставленими одній із сторін, якщо вони передаються рекомендованим листом з повідомленням про доставку, або надаються особисто за місцезнаходженням сторони або фактичною адресою сторони, вказаною в цьому Договорі. Сторони домовились, що суборендодавець має право передавати листи та інші повідомлення для суборендаря безпосередньо в приміщенні під підпис будь-кого з працівників, які знаходяться в приміщенні. З огляду на вказане, сторони домовились, що всі працівники суборендаря в магазині є уповноваженими особами суборендаря приймати повідомлення від суборендодавця під підпис такої особи в отриманні повідомлення.

Як зазначає позивач, на виконання умов Договору, ним було передано, а відповідачем прийнято в строкове платне користування об`єкт оренди - приміщення площею 104,51 кв.м. на першому поверсі (лот - А9014) в торговому центрі, що розташований за адресою: м. Київ, вул. Берковецька, буд. 6Д, відповідно до плану, наведеного в Додатку № 2 до Договору, що підтверджується Актом приймання-передачі приміщення в суборендне користування від 15.02.2018.

За твердженнями позивача, в порушення взятих на себе зобов`язань за Договором, відповідач, починаючи з лютого 2019 року по травень 2019 року не в повному обсязі сплачувала передбачені Договором платежі, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість з оплати орендної плати в розмірі 780 324,60 грн, а також не компенсувала в повному обсязі вартість спожитих комунальних послуг за період з березня 2019 року по липень 2019 року, у зв`язку з чим у неї утворилась заборгованість в розмірі 25 281,86 грн.

З матеріалів справи вбачається, що 31.07.2019 сторонами було укладено Договір про розірвання Договору суборенди № А9014 від 11.12.2017, відповідно до пунктів 1, 2 якого сторони дійшли взаємної згоди про розірвання (припинення) Договору 31.07.2019.

Відповідно до наявного в матеріалах справи Акту приймання-повернення приміщення з суборендного користування від 31.07.2019 відповідач передав, а позивач прийняв вищевказане приміщення з суборендного користування.

З огляду на вищенаведене, позивач звернувся до суду з цим позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь 805 606,46 грн заборгованості, 402 803,23 грн штрафу, 96 286,37 грн інфляційних втрат та 54 276,23 грн 3 % річних.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина перша статті 626 Цивільного кодексу України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами Договір, з огляду на встановлений статтею 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, є належною підставою, у розумінні статті 11 Цивільного кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків, та за своєю правовою природою є договором оренди, який підпадає під правове регулювання глави 58 Цивільного кодексу України та параграфу 5 глави 30 Господарського кодексу України.

Згідно з частинами 1, 6 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Частинами 1, 4 статті 286 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Згідно з частинами 1, 2, 5 статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за найм (оренду) майна може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за найм (оренду) майна встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 774 Цивільного кодексу України унормовано, що передання наймачем речі у володіння та користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму. До договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Враховуючи вищевикладене, у відповідача, у зв`язку з укладенням Договору та прийняттям в користування об`єкта оренди, виникло зобов`язання зі сплати орендної плати та інших передбачених Договором платежів за весь час користування об`єктом оренди.

Факт користування відповідачем об`єктом оренди за Договором у період з лютого 2019 року по липень 2019 року підтверджується наявними у матеріалах справи належним чином засвідченими копіями Акту приймання-передачі приміщення в суборендне користування від 15.02.2018 та Акту приймання-повернення приміщення з суборендного користування від 31.07.2019.

У матеріалах справи містяться належним чином засвідчені копії Актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) щодо основної, експлуатаційної та маркетингової орендної плати, складені, підписані та скріплені печаткою позивача, в тому числі й за спірний період, а саме:

- № ОУ-6 від 28.02.2019 на суму 187 872,22 грн;

- № ОУ-1 від 31.03.2019 на суму 216 230,35 грн;

- № ОУ-5 від 30.04.2019 на суму 216 230,35 грн;

- № ОУ-4 від 31.05.2019 на суму 216 230,35 грн.

Суд встановив, що позивачем було передано вищевказані акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) відповідачу, про що свідчать наявні в матеріалах справи належним чином засвідчені копії реєстрів документів за 28.02.2019 - 28.02.2019; за 31.03.2019 - 31.03.2019; за 30.04.2019 - 30.04.2019 та за 31.05.2019 - 31.05.2019, з підписами представника відповідача про отримання вказаних актів.

У матеріалах справи також містяться належним чином засвідчені копії Актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) щодо компенсації вартості комунальних послуг, складені, підписані та скріплені печаткою позивача, а саме:

- № ОУ-4 від 31.03.2019 на суму 1 064,39 грн;

- № ОУ-7 від 30.04.2019 на суму 8 839,10 грн;

- № ОУ-0 від 30.04.2019 на суму 876,17 грн;

- № ОУ-4 від 31.05.2019 на суму 9 253,94 грн;

- № ОУ-7 від 31.05.2019 на суму 1 181,81 грн;

- № ОУ-4 від 30.06.2019 на суму 1 120,68 грн;

- № ОУ-5 від 30.06.2019 на суму 10 184,82 грн;

- № ОУ-4 від 31.07.2019 на суму 1 141,06 грн;

- № ОУ-5 від 31.07.2019 на суму 12 101,64 грн.

Суд встановив, що позивачем було передано вищевказані акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) відповідачу, про що свідчать наявні в матеріалах справи належним чином засвідчені копії реєстрів документів за 31.03.2019 - 31.03.2019; за 30.04.2019 - 30.04.2019 та за 04.06.2019; за 30.06.2019 - 30.06.2019 та за 31.07.2019 - 31.07.2019, з підписами представника відповідача про отримання вказаних актів.

З огляду на викладене, відповідно до п. 29.1 Договору, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) вважаються переданими уповноваженим представникам відповідача.

Доказів на підтвердження наявності у відповідача заперечень проти підписання зазначених актів суду не надано, відтак, в силу положень пункту 28.1 Договору, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) вважаються підписаними, а послуги - прийнятими відповідачем.

У матеріалах справи також містяться належним чином засвідчені копії виставлених позивачем рахунків-фактур на оплату орендної плати та компенсації вартості комунальних послуг протягом строку дії Договору та реєстрів про отримання вказаних рахунків-фактур відповідачем.

При цьому, у пункті 13.3 Договору сторони погодили, що орендна плата сплачується відповідачем незалежно від направлення позивачем відповідного рахунка.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на положення пункту 13.1 та пункту 15 Додатку № 1 до Договору, зобов`язання з оплати орендної плати мало виконуватись відповідачем щомісяця до 15 числа відповідного місяця, який передує оплачуваному, а зобов`язання зі сплати компенсації вартості комунальних послуг, відповідно до п. 17.6 та п. 17 Додатку № 1 до Договору, мало виконуватись до 10 числа наступного місяця за оплачуваний місяць.

Приймаючи до уваги умови укладеного сторонами Договору, суд приходить до висновку, що строк виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань є таким, що настав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як зазначає позивач, відповідачем було лише частково сплачено орендну плату за лютий 2019 року в розмірі 56 238,67 грн, а також частково компенсовано вартість спожитих комунальних послуг, а саме сплачено 8 583,06 грн за актом № ОУ-7 від 30.04.2019 та 11 898,69 грн - за актом № ОУ-5 від 31.07.2019, що також підтверджується наявною в матеріалах справи належним чином засвідченою копією Оборотно-сальдової відомості за період з 01.02.2018 - 31.12.2020; контрагент: Яневич А.В.

Отже, обґрунтованою є заборгованість відповідача по орендній платі в розмірі 780 324,60 грн (836 563,27 грн - 56 238,67 грн) та зі сплати компенсації комунальних послуг в розмірі 25 281,86 грн (45 763,61 грн - 20 481,75 грн), що разом становить 805 606,46 грн.

З огляду на викладене, оскільки невиконання грошового зобов`язання відповідачем за Договором підтверджується матеріалами справи, доказів сплати боргу відповідач не надав, позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 805 606,46 грн визнається судом обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, не виконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом частин 1, 2 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

У відповідності до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з п. 20.6 Договору у випадку, якщо суборендар прострочить сплату суборендавцеві будь-яких платежів, суборендар сплачує на користь суборендодавця штрафні санкції в розмірі, визначеному в Додатку № 1 до Договору.

Пунктом 34 Додатку № 1 до Договору передбачено, що у випадку, якщо суборендар прострочить сплату суборендодавцеві будь-яких платежів більше, ніж на 3 календарні дні, договірні штрафні санкції складають 10 % від суми прострочення; у випадку прострочення більше, ніж на 5 календарних днів - договірні штрафні санкції складають 25 % від суми прострочення, а у випадку прострочення більше, ніж на 10 календарних днів - договірні штрафні санкції складають 50 % від суми прострочення.

Суд встановив, що відповідач прострочив сплату орендної плати та сплату компенсації вартості комунальних послуг за Договором на строк більше, ніж на 10 календарних днів, що зумовлює для відповідача настання правових наслідків у вигляді сплати штрафних санкцій в розмірі 50 % від суми прострочення, відтак штраф у розмірі 402 803,23 грн (805 606,46 грн х 50 %) є обґрунтованим.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Зазначені висновки підтверджуються Рекомендаціями Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, наданих у листі Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997, відповідно до яких визначення загального індексу за певний період часу здійснюється шляхом перемноження помісячних індексів, тобто накопичувальним підсумком. Його застосування до визначення заборгованості здійснюється за умов, якщо в цей період з боку боржника не здійснювалося платежів, тобто розмір основного боргу не змінювався. У випадку, якщо боржник здійснював платежі, загальні індекси інфляції і розмір заборгованості визначаються шляхом множення не за весь період прострочення, а виключно по кожному періоду, в якому розмір заборгованості не змінювався, зі складанням сум отриманих в результаті інфляційних збитків кожного періоду. При цьому, слід вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з врахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Необхідно враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі №910/4590/19 та від 22.09.2020 у справі №918/631/19.

Судом перевірено розрахунки інфляційних втрат та 3 % річних за заявлений позивачем період та встановлено, що вони є арифметично вірними, відтак до стягнення з відповідача на користь позивача також підлягають 96 286,37 грн інфляційних втрат та 54 276,23 грн 3 % річних.

Відповідно до частин 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем належними доказами обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, не спростовано.

З огляду на вищевикладене, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено обґрунтованість заявленого позову, відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають 805 606,46 грн заборгованості, 402 803,23 грн штрафу, 96 286,37 грн інфляційних втрат та 54 276,23 грн 3 % річних.

Витрати позивача по сплаті судового збору в розмірі 20 384,58 грн, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача, оскільки позов підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 129, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Яневич Алли Володимирівни ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковчег" (Україна, 01601, м. Київ, вул. Мечникова, буд. 2, літ. А; ідентифікаційний код: 31569627) 805 606 (вісімсот п`ять тисяч шістсот шість) грн 46 коп. заборгованості, 402 803 (чотириста дві тисячі вісімсот три) грн 23 коп. штрафу, 96 286 (дев`яносто шість тисяч двісті вісімдесят шість) грн 37 коп. інфляційних втрат, 54 276 (п`ятдесят чотири тисячі двісті сімдесят шість) грн 23 коп. 3 % річних та 20 384 (двадцять тисяч триста вісімдесят чотири) грн 58 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 19.11.2021

Суддя О.В. Нечай