ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
веб-адреса:://od.arbitr.gov.ua
_____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"11" листопада 2021 р.м. Одеса Справа № 916/2274/21

Господарський суд Одеської області у складі судді Степанової Л.В.

при секретарі судового засідання Левшиній І.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Сай Р.Г. за довіреністю (приймала участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції);

від відповідача: не з`явився;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім ІНТЕРЕЛЕКТРО до відповідача Приватного підприємства Компанія ПЕТРОГЕРЦ про стягнення 36783,92грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ІНТЕРЕЛЕКТРО» звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до відповідача Приватного підприємства «Компанія «ПЕТРОГЕРЦ» про стягнення 36783,92грн. у тому числі 29763,63грн. основного боргу, 2741,97грн. пені, 2176,41грн. інфляційних витрат, 613,73грн. 3% річних, 1488,18грн. штрафу.

В обґрунтування позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «ІНТЕРЕЛЕКТРО» посилається на неналежне виконання Приватним підприємством «Компанія «ПЕТРОГЕРЦ» умов укладеного між сторонами договору поставки №3845-ТД від 18.10.2018р.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 02.08.2021р. відкрито провадження у справі №916/2274/21, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду по суті на 07.09.2021р. о 11:15.

В судовому засіданні від 07.09.2021р. було оголошено перерву на 06.10.2021р. о 11:00, про що зазначено у протоколі судового засідання.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 07.09.2021р. повідомлено учасників справи про дату та час судового засідання.

Однак, у зв`язку із перебуванням судді Степанової Л.В. на лікарняному з 06.10.2021р., судове засідання 06.10.2021р. о 11:00 не відбулося.

Враховуючи повернення судді Степанової Л.В. з лікарняного, ухвалою суду від 11.10.2021р. призначено судове засідання на 11.11.2021р. о 12:30 та повідомлено учасників справи про дату та час судового засідання.

У судовому засіданні від 11.11.2021р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення по справі №916/2274/21.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив:

18.10.20218р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Торговий дім ІНТЕРЕЛЕКТРО (позивач, Постачальник) та Приватним підприємством Компанія ПЕТРОГЕРЦ (відповідач, Покупець) було укладено договір поставки №3845-ТД (далі договір) відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується поставити і передати у власність Покупця кабельно-провідникову та(чи) іншу електротехнічну продукцію, а Покупець зобов`язується прийняти продукцію і вчасно сплатити Постачальникові її вартість. Тип, марка і кількість продукції вказується в рахунках-фактурах та/чи накладних, наданих Покупцеві на кожну окрему партію продукції (п.1.1 договору).

Відповідно до розділу 2 договору загальна сума договору визначається виходячи із вартості поставленої продукції протягом усього строку дії договору. Ціна на кожну окрему партію продукції визначається окремо та узгоджується сторонами у рахунках-фактурах та/чи накладних.

Згідно умов п.4.1. договору Покупець сплачує Постачальникові вартість кожної окремої партії продукції шляхом внесення передоплати у розмірі 100% від вартості продукції на розрахунковий рахунок Постачальника який вказано в рахунку-фактурі. У разі, якщо Постачальник вважатиме можливим відпустити продукцію без передоплати, Покупець зобов`язаний сплатити її вартість протягом 5 календарних днів з моменту отримання продукції, але не пізніше наступної дати поставки.

Пунктом 5.4. договору сторони передбачили, що у випадку порушення Покупцем термінів розрахунку, Постачальник має право стягнути з Покупця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє на цей період, від несплаченої суми за кожен день затримки оплати. У разі порушення Покупцем термінів сплати більш ніж на 10 банківських днів, Постачальник вправі вимагати від нього сплати штрафу у розмірі 5% від суми простроченого платежу.

Відповідно до п.7.11 договору, договір набирає сили з дня його підписання і діє до повного виконання зобов`язань по договору.

Як вказує позивач, на виконання умов договору позивачем було поставлено відповідачу продукцію на загальну суму 29763,63грн., що підтверджується видатковими накладними №ТТДИм 165790 від 10.11.2020р. на суму 19566,90грн., №ТТДИм165788 від 10.11.2020р. на суму 413,28грн., №ТТДИм 166485 від 13.11.2020р. на суму 9783,46грн. Видаткові накладні були підписані директором Приватного підприємства Компанія ПЕТРОГЕРЦ - Панасюком Андрієм Петровичем, який підписував вказані видаткові накладні на підставі довіреності №1, відповідно до якої уповноважили його отримувати/повертати протягом строку дії довіреності від позивача будь-які товарно-матеріальні цінності згідно видаткових накладних, які складені на підставі договору №3845-ТД від 18.10.2018р. Оскільки, позивач вважав за можливе відпустити продукцію без передоплати, поставка здійснювалась без передоплати. Остання поставка продукції відбулась 13.11.2020р., тобто 18.11.2020р. був останнім днем для оплати поставленої продукції, однак станом на дату подачі вказаної позовної заяви, відповідач за поставлену за вказаними накладними продукцію не розрахувався у зв`язку з чим має заборгованість перед позивачем у розмірі 29763,63грн.

Враховуючи неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, позивач, на підставі п.5.4 договору нарахував відповідачу пеню у розмірі 2741,97грн. та штраф у розмірі 1488,18грн. та на підставі ст. 625 ЦК України нарахував відповідачу 2176,41грн. інфляційних витрат та 613,73грн. 3% річних.

Враховуючи викладене, позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути з відповідача 29763,63грн. основного боргу, 2741,97грн. пені, 2176,41грн. інфляційних витрат, 613,73грн. 3% річних, 1488,18грн. штрафу.

Відповідач в засідання суду не з`явився, відзиву на позов не надав, своїм правом на захист не скористався у зв`язку з чим справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 175 Господарського процесуального кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.10.2018р. між позивачем та відповідачем було укладено договір поставки №3845-ТД відповідно до умов якого позивач зобов`язався поставити і передати у власність відповідача кабельно-провідникову та(чи) іншу електротехнічну продукцію, а відповідач зобов`язався прийняти продукцію і вчасно сплатити позивачу її вартість.

Судом встановлено, що на виконання умов договору позивачем було поставлено відповідачу продукцію на загальну суму 29763,63грн., що підтверджується видатковими накладними № ТТДИм 165790 від 10.11.2020р. на суму 19566,90грн., №ТТДИм165788 від 10.11.2020р. на суму 413,28грн., №ТТДИм 166485 від 13.11.2020р. на суму 9783,46грн.

Видаткові накладні були підписані директором Компанія ПЕТРОГЕРЦ Панасюком А.П. на підставі довіреності №1, відповідно до якої його уповноважено отримувати/повертати протягом строку дії довіреності від позивача будь-які товарно-матеріальні цінності згідно видаткових накладних, які складені на підставі договору №3845-ТД від 18.10.2018р.

Статтею 692 Цивільного кодексу України встановлено, що Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач поставив продукцію без передоплати, остання поставка продукції відбулась 13.11.2020р., тобто 18.11.2020р. був останнім днем для оплати поставленої продукції.

Однак станом на дату подачі вказаної позовної заяви, відповідач за поставлену за вказаними накладними продукцію не розрахувався у зв`язку з чим станом на день розгляду справи має заборгованість перед позивачем у розмірі 29763,63грн.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно до ст. 193 Господарського кодексу України, яка цілком кореспондується зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Станом на день розгляду справи відповідач доказів оплати вартості поставленої позивачем за договором поставки №3845-ТД від 18.10.2018р. продукції не надав, доказів спростовуючих позовні вимоги також до суду не надано у зв`язку з чим вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 29763,63грн. заборгованості за поставлену продукцію є обґрунтованими.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 2741,97грн. пені та 1488,18грн. штрафу слід зазначити наступне.

Згідно з п. 3 ч. 1ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Приписами ст. 549 Цивільного кодексу України унормовано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (частина 2 статті 551 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частинами 2 і 4 статті 231 Господарського кодексу передбачено, що у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної вартості. Розмір штрафних санкцій встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України, частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України та статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", а право встановити у договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України. Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України. При цьому в інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За таких обставин, суд вважає, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (наведена правова позиція викладена зокрема у постанові Верховного Суду від 02.04.2019р. у справі №917/194/18).

Згідно 5.4. договору у випадку порушення Покупцем термінів розрахунку, Постачальник має право стягнути з Покупця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє на цей період, від несплаченої суми за кожен день затримки оплати. У разі порушення Покупцем термінів сплати більш ніж на 10 банківських днів, Постачальник вправі вимагати від нього сплати штрафу у розмірі 5% від суми простроченого платежу.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені у сумі 2741,97грн. за період з 18.11.2020р. по 26.07.2021р., вважає його вірним та зазначає, що стягненню з відповідача підлягає пеня у сумі 2741,97грн. за період з 18.11.2020р. по 26.07.2021р.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафу у розмірі 5% від суми простроченого платежу, а саме 1488,18грн., вважає його вірним та зазначає, що стягненню з відповідача підлягає штраф у сумі 1488,18грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 613,73грн. 3% річних та 2176,41грн. інфляційних витрат слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, а також 3 % річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних у сумі 613,73грн. за період з 18.11.2020р. по 26.07.2021р., вважає його вірним та зазначає, що стягненню з відповідача підлягають 3% річних у сумі 613,73грн.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних витрат у сумі 2176,41грн. за період з 18.11.2020р. по 26.07.2021р., вважає його вірним та зазначає, що стягненню з відповідача підлягають інфляційних втрати у сумі 2176,41грн.

Відповідно до ст.3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є зокрема справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведене, а також оцінюючи надані документальні докази в їх сукупності, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім ІНТЕРЕЛЕКТРО до відповідача Приватного підприємства Компанія ПЕТРОГЕРЦ про стягнення 36783,92грн. у тому числі 29763,63грн. основного боргу, 2741,97грн. пені, 2176,41грн. інфляційних витрат, 613,73грн. 3% річних, 1488,18грн. штрафу, обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2270,00грн. покласти на відповідача відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 79, 86, 129, 232-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім ІНТЕРЕЛЕКТРО до відповідача Приватного підприємства Компанія ПЕТРОГЕРЦ про стягнення 36783,92грн. у тому числі 29763,63грн. основного боргу, 2741,97грн. пені, 2176,41грн. інфляційних витрат, 613,73грн. 3% річних, 1488,18грн. штрафу задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Приватного підприємства Компанія ПЕТРОГЕРЦ (65123, м. Одеса, вул. Академіка Сахарова, 42, кв. 278, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім ІНТЕРЕЛЕКТРО (87510, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Ушакова, 8, ) 29763,63грн. основного боргу, 2741,97грн. пені, 2176,41грн. інфляційних витрат, 613,73грн. 3% річних, 1488,18грн. штрафу, 2270,00грн. судового збору.

Наказ видати згідно зі ст. 327 ГПК України.

Повне рішення складено 16 листопада 2021 р.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.В. Степанова