РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.11.2021Справа № 910/21182/15 (910/3523/21)

За позовом фізичної особи - підприємця Дорошенка Геннадія Георгійовича ( АДРЕСА_1 )

до Державного підприємства "Національна кінематека України" (02156, м. Київ, вул. Кіото, буд. 27)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерство культури та інформаційної політики України

про стягнення заборгованості в розмірі 283 980,00 грн.

В межах справи № 910/21182/15

За заявою Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

до Державного підприємства "Національна кінематека України" ()

про банкрутство

суддя Чеберяк П.П.

Представники:

Від позивача Роспотнюк В.О. - представник

Від відповідача Преснякова І.В. - представник

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Господарського суду м. Києва перебуває справа № 910/21182/15 за заявою Публічного акціонерного товариства "Київенерго" про банкрутство Державного підприємства "Національна кінематека України" на стадії процедури санації, введеної ухвалою Господарського суду м. Києва від 15.02.2016.

05.03.2021 до Господарського суду м. Києва звернулась фізична особа - підприємець Дорошенко Геннадій Георгійович з позовом до Державного підприємства "Національна кінематека України" про стягнення заборгованості в розмірі 283 980,00 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 12.03.2021 прийнято позовну заяву фізичної особи - підприємця Дорошенка Геннадія Георгійовича до Державного підприємства "Національна кінематека України" про стягнення заборгованості в розмірі 283 980,00 грн. до розгляду в межах справи № 910/21182/15 про банкрутство Державного підприємства "Національна кінематека України". Підготовче засідання призначено на 26.04.2021 та залучено Міністерство культури та інформаційної політики України до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

22.04.2021 до Господарського суду м. Києва надійшов відзив відповідача на позовну заяву.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 26.04.2021 відкладено розгляд справи на 31.05.2021.

18.05.2021 до Господарського суду м. Києва надійшла відповідь позивача на відзив.

24.05.2021 до Господарського суду м. Києва надійшли клопотання відповідача про відкладення розгляду справи та про зупинення провадження у справі.

24.05.2021 до Господарського суду м. Києва надійшли заперечення відповідача на позовну заяву.

Протокольною ухвалою від 31.05.2021 відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Також ухвалою Господарського суду м. Києва від 31.05.2021 відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.05.2021 закрито підготовче провадження та призначено позов фізичної особи - підприємця Дорошенка Геннадія Георгійовича до Державного підприємства "Національна кінематека України" про стягнення заборгованості в розмірі 283 980,00 грн. в межах справи № 910/21182/15 до судового розгляду по суті на 07.07.2021.

У судових засіданнях 07.07.2021, 04.08.2021, 15.09.2021 та 16.09.2021 оголошувались перерви.

У судовому засіданні 01.11.2021 представник позивача надав пояснення по суті позову, підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача щодо задоволення позову заперечив.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши докази, суд

ВСТАНОВИВ:

01.12.2012 між фізичною особою-підприємцем Дорошенком Геннадієм Георгійовичем (поклажодавець, позивач) та Державним підприємством «Національна кінематика України» (зберігач, відповідач) було укладено договір зберігання № 384.

Згідно п.1.1. договору, поклажодавець передає, а зберігач приймає за плату на відповідальне зберігання майно останнього на території зберігача за адресою: м. Київ, вул. Кіото, буд.27, та зобов`язується повернути його Поклажодавцю в обумовлений строк в цілості і схоронності

Відповідно до п.1.2. договору, перелік майна поклажодавця, надалі майно, його кількість і вартість визначаються у додатку №1 до договору і становить його невід`ємну частину.

Пунктом 1.3. договору встановлено, що приймання-передавання майна на зберігання здійснюється сторонами в день підписання даного договору і оформлюється відповідним актом, вміщеним у додатку № 3, що є невід`ємною частиною даного договору.

Додатком № 1 до договору від 01.12.2012 року № 384 Поклажодавець передав, а зберігав прийняв на зберігання наступне майно: Глечики з садово-парковими рослинами вартістю 150 000 гривень та металева огорожа вартістю 5 000 гривень.

Крім того, додатком №1-А до договору від 01.12.2012 року № 384 поклажодавець передав, а зберігач прийняв на зберігання рослини зазначені у додатку №1-А на загальну суму 81 650 гривень.

За таких обставин, зберігачеві поклажодавцем передано майна визначених додатками №1 та №1-А до договору зберігання № 384 від 01.12.2012 на загальну суму 236 650 грн.

Згідно п.2.1. договору, даний договір набуває чинності від дати підписання його обома сторонами і діє до 30.11.2020 року.

Позивач вказує, що 10.12.2019 за адресою Кіото, буд.27 невстановлена особа самовільно, всупереч установленому законом порядку знищила насадження, що належить позивачу, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 21.02.2020, копію якого долучено до позовної заяви.

Згідно копії акту обстеження зелених насаджень на ділянці за адресою: м.Київ, вул. Кіото, буд.27, які були пошкоджені та знесені в результаті протиправних дій третіх осіб від 10.12.2019 визначено сума завданого збитку у розмірі 146 000 грн.

Згідно копії акту обстеження зелених насаджень на ділянці за адресою: м.Київ, вул.Кіото, буд.27, які були пошкоджені та знесені в результаті протиправних дій третіх осіб від 21.04.2020 року визначено суму збитку 26 400 грн.

Між тим, у відповідності до пунктів 3.1., 3.2., 3.3., 3.5. договору, зберігач зобов`язаний здійснити через свого представника огляд майна при прийнятті його на зберігання, з метою визначення його кількості і якості. Вживати необхідних заходів для збереження схоронності майна. Повернути Поклажодавцеві на його вимогу те саме майно, що було передано на зберігання, в такому стані, в якому воно було прийняте на зберігання, з урахуванням зміни його природних властивостей. Не пізніше 3-х днів на письмову вимогу Поклажодавця повернути майно, прийняте на зберігання, навіть коли строк передбачений договором зберігання майна не закінчився.

У відповідності до п.6.2. договору, зберігач несе відповідальність за втрату, нестачу чи пошкодження майна, яке зберігається на території, що охороняється, якщо не доведе, що це стало наслідком дії непереборної сили: пожежі, зливи, повені, граду, снігопадів, перепадів температури повітря, або ж через властивості майна, про які зберігач, приймаючи майно на зберігання не знав і не повинен був знати, або ж у результаті умислу і грубої необережності Поклажодавця.

Пунктом 6.3. договору передбачено, що зберігач несе відповідальність: а) за втрату і нестачу майна - в розмірі вартості втраченого майна або майна якого не вистачає; б) за пошкодження майна - в розмірі суми, на яку знизилась його вартість. Зазначені суми розраховуються виходячи із вартості майна на дату початку зберігання.

Крім того, згідно п.6.9. укладеного договору, за невиконання умов договору , які не пов`язані із грошовими розрахунками, винна сторона зобов`язана сплатити іншій стороні штраф у розмірі 20 % вартості майна зданого на зберігання.

Листом від 10.03.2020 року позивач повідомив відповідача про необхідність повернення майна за договором зберігання.

Зважаючи на те, що відповідачем не повернуто майна у кількості та якості, що приймалося за актом прийому-передачі оформленого у вигляді додатку № 1 та № 1-А до договору зберігання, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення 283 980,00 грн., з яких: 47 330,00 грн. штраф та 236 650,00 грн. вартість неповернутого майна.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є зокрема, договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Статтями 526 та 530 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Приписами ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України наголошено на тому, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Спір у справі виник з правовідносин, що виникли між сторонами на підставі укладення договору зберігання майна, і спірні правовідносини регулюються главою 66 ЦК України.

Частиною 1 ст. 936 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Статтею 938 Цивільного кодексу України, а саме частиною 1 унормовано, що зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання.

У статті 942 Цивільного кодексу України передбачені обов`язки зберігача щодо забезпечення схоронності речі, а саме, зберігач зобов`язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі (ч. 1 ст. 942 Цивільного кодексу України) та якщо зберігання здійснюється безоплатно, зберігач зобов`язаний піклуватися про річ, як про свою власну (ч. 2 ст. 942 Цивільного кодексу України).

В свою чергу, ч. 1 ст. 946 Цивільного кодексу України передбачено, що плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання. Окрім того, якщо поклажодавець після закінчення строку договору зберігання не забрав річ, він зобов`язаний внести плату за весь фактичний час її зберігання (ч. 3 ст. 946 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, у зв`язку з порушенням поклажодавцем умов Договору, зберігачем було направлено, у порядку передбаченому п. 2.2. Договору, попередження про дострокове розірвання Договору № 01-07/151 від 25.09.2019 в якому встановлено строк до 01.11.2019, в продовж якого зберігач мав вивезти своє майно з території зберігача. Попередження про дострокове розірвання Договору отримане поклажодавцем 09.10.2019 року.

Таким чином, дія договору припинена 25.10.2019 і відповідно поклажодавець згідно п. 4.6. Договору, зобов`язаний забрати майно від зберігача після закінчення строку зберігання.

Наявні в матеріалах справи копії акту обстеження зелених насаджень та акту інвентаризації (непошкодженого майна) від 10.12.2019, складені з порушенням п. 4.4 договору, оскільки складені позивачем без участі представника зберігача, а відтак, не приймаються судом як належні та допустимі докази.

Щодо посилань позивача на те, що 10.12.2019 за адресою Кіото, буд. 27 невстановлена особа самовільно, всупереч установленому законом порядку знищила насадження, суд зазначає, що згідно наявних в матеріалах справи доказів, кримінальне провадження № 0001337 від 21.02.2020 закрито постановою старшого слідчого ВП № 1 Деснянського УП ГУНП у м. Києві Семенютою С.В. від 22.09.2020 у порядку ст. 110, п.1 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю складу злочину.

Згідно ч. 1 ст. 949 Цивільного кодексу України зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

Частиною 3 ст. 950 Цивільного кодексу України встановлено, що зберігач відповідає за втрату (нестачу) або пошкодження речі після закінчення строку зберігання лише за наявності його умислу або грубої необережності.

З аналізу зазначених норм права та умов договору зберігання вбачається, що зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості, а відшкодування збитків, завданих поклажодавцеві, можливе виключно у випадку втрати (нестачі) або пошкодження речі, переданої на зберігання.

За змістом ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно із ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, як: не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 78 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

З огляду на встановлені судом обставини припинення договору зберігання № 01-07/151 від 25.09.2019, а також відсутності належних та допустимих доказів втрати (нестачі) або пошкодження речечей, переданих на зберігання, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Копію рішення направити сторонам, керуючому санацією, кредиторам боржника та Міністерству культури та інформаційної політики України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 11.11.2021.

Суддя П.П. Чеберяк