ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" листопада 2021 р. Справа № 916/2733/21

Господарський суд Одеської області у складі:

судді Малярчук І.А.,

розглянувши у спрощеному провадженні без виклику сторін справу №916/2733/21 за позовом Одеського міського центру зайнятості (65078, м. Одеса, вул. Ген. Петрова, 22-В; ел. пошта: ) до Казенного підприємства Морська пошуково-рятувальна служба (65114, м. Одеса, Люстдорфська дорога, 140А) про стягнення 40886,07грн,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача, відповідача їх заяв, клопотань, процесуальні дії суду:

Позивач у позовній заяві позовні вимоги обґрунтовує тим, що Одеським міським центром зайнятості 23.04.2020 на підставі поданої заяви про надання статусу безробітного було надано статус безробітної ОСОБА_1 . Відповідно до наказу Одеського міського центру зайнятості від 23.04.2020 №НТ200423 ОСОБА_1 було призначено виплату допомоги по безробіттю з 23.04.2020 та розпочато виплату допомоги по безробіттю з 22.05.2020. Позивач вказує, що 16.10.2020 безробітною ОСОБА_1 було подано до Одеського міського центру зайнятості заяву про припинення її реєстрації як безробітної у зв`язку з поновленням на роботі за рішенням суду та на підставі наказу роботодавця. На підтвердження зазначеного факту до заяви надавались копія рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30.09.2020 у справі №521/8027/20, яким було задоволено позов ОСОБА_1 до КП «Морська пошуково-рятувальна служба» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, а також копію наказу роботодавця від 13.10.2020 №659-К «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 ». Позивачем відзначено, що за період з 22.05.2020 по 13.10.2020 безробітною ОСОБА_1 було отримано допомогу по безробіттю у розмірі 40886,07грн та в подальшому наказом Одеського міського центру зайнятості від 16.10.2020 №НТ201016 було припинено виплату допомоги по безробіттю ОСОБА_1 , знято її з реєстрації як безробітну з 13.10.2020 у зв`язку з поновленням на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили. На думку позивача, поновлення на роботі особи за рішенням суду є підставою для припинення допомоги по безробіттю та реєстрації безробітного, а сума виплаченого забезпечення та вартість наданих соціальних послуг безробітному підлягають поверненню роботодавцем до Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Відповідач заперечуючи проти позову подав відзив на позов від 12.10.2021 за вх.№26972/21, де зазначив, що рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 30.09.2020 у справі №521/8027/20 визнано незаконним та скасовано наказ КП «Морська пошуково-рятувальна служба» від 21.04.2020 № 236-к про звільнення ОСОБА_1 з посади завідувача сектору розвитку КП «Морська пошуково-рятувальна служба», поновлено ОСОБА_1 на посаді завідувача сектору розвитку КП «Морська пошуково-рятувальна служба», стягнуто з КП «Морська пошуково-рятувальна служба» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22.04.2020 до дати ухвалення рішення у сумі 106827 гривень 51 копійок, без урахування податків і зборів, стягнуто з КП «Морська пошуково- рятувальна служба» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5000 гривень 00 копійок. Відповідач вказує, що Одеський міський центр зайнятості 08.09.2021 передчасно звернувся до господарського суду з позовною заявою, оскільки, 02.11.2020 КП «Морська пошуково-рятувальна служба» оскаржило рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30.09.2020 у справі № 521/8027/20 до Одеського апеляційного суду, ухвалою якого від 15.12.2020 у справі №521/8027/20 відкрито апеляційне провадження за скаргою КП «Морська пошуково-рятувальна служба», зупинено дію рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30.09.2020 у справі №521/8027/20 та на дату подання Одеським міським центром зайнятості даного позову, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30.09.2020 у справі № 521/8027/20 не набрало законної сили, оскільки Одеським апеляційним судом скарга КП «Морська пошуково-рятувальна служба» не була розглянута та рішення у справі не було прийняте. Також відповідач зазначає, що обґрунтований розрахунок позивача стягуваної суми із зазначенням дат початку, закінчення періоду нарахування, виплат соціальних послуг ОСОБА_1 відсутній у позовній заяві та матеріали позовної заяви не містять доказів отримання ОСОБА_1 соціальних послуг наданих Одеським міським центром зайнятості у розмірі 40886,07 грн, а лише їх нарахування. Відповідач звертає увагу суду, що на виконання вищенаведеного рішення Малиновського районного суду м.Одеси КП «Морська пошуково-рятувальна служба» на користь ОСОБА_1 сплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 106827,51грн.

У відповіді на відзив за вх.№28351/21 від 26.10.2021 позивачем щодо заперечень відповідача про не доведення позивачем факту отримання ОСОБА_2 допомоги по безробіттю у розмірі 40886,07 грн вказано те, що Одеський міський центр зайнятості не володіє такою інформацією та відповідно до вимог законодавства центр зайнятості тільки нараховує та перераховує допомогу по безробіттю до банку за наданими безробітними особами реквізитами, що підтверджується бухгалтерською довідкою. Разом з тим, з порушеного відповідачем питання позивач зазначає, що ОСОБА_1 не зверталась до Одеського міського центру зайнятості з підстав не отримання нею нарахованої їй допомоги по безробіттю у розмірі 40886,07 грн. Також, щодо твердження відповідача про передчасність пред`явлення Одеським міським центром зайнятості претензійних вимог до КП «Морська пошуково-рятувальна служба» позивач вказує, що резолютивною частиною рішення, ухваленого 30.09.2020 Малиновським судом м. Одеси у справі №521/8027/20, яким скасовано наказ роботодавця про звільнення ОСОБА_1 з роботи та ухвалено поновити останню на посаді у КП «Морська пошуково-рятувальна служба» було визначено про негайне виконання роботодавцем цього рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі. На виконання рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30.09.2020 у справі №521/8027/20 відповідачем було скасовано наказ КП «Морська пошуково-рятувальна служба» від 21.04.2020 №236-к «Про звільнення ОСОБА_1 » та поновлено останню на посаді завідувача сектору розвитку КП «Морська пошуково-рятувальна служба» із зазначенням підстави: рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30.09.2020 у справі №521/8027/20. На думку позивача, фактичне поновлення на роботі в КП «Морська пошуково-рятувальна служба» безробітної ОСОБА_1 відбулося з 21.04.2020, що в свою чергу має передбачені законодавством наслідки для роботодавця щодо повернення суми виплаченої такій особі за період реєстрації в центрі зайнятості допомоги по безробіттю. Також, твердження відповідача про подвійну відповідальність роботодавця при поновленні особи на роботі є безпідставними на думку позивача, оскільки, не відповідають нормам матеріального права, якими врегульовано відповідні правовідносини, адже ч.1 ст.34, ч.4 ст.35 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено, що Фонд має право, зокрема, стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, із роботодавця утримується, зокрема, сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду. Позивач вважає, що вищенаведеними нормами закріплено право Фонду стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, та обов`язок роботодавця сплатити таку суму виплаченого забезпечення та вартість наданих соціальних послуг безробітному, у разі поновлення його на роботі за рішенням суду, при цьому дані норми є нормами прямої дії і не передбачають варіантів щодо зменшення суми, яка підлягає відшкодуванню.

Даний відзив судом долучено до матеріалів справи №916/2733/21 з урахуванням обґрунтування відповідачем пропуску строків на долучення заяв по суті спору.

У запереченнях на відповідь на відзив від 04.11.2021 за вх.№29384/21 відповідач вказав, про те, що відповідно до позиції Верховного Суду висловленої, зокрема, у постанові від 24.01.2019 по справі №760/9521/15-ц негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей здійснення і підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєвоважливих прав та інтересів громадян і держави. Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням. Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. На думку відповідача аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися. З огляду на наведене, негайне виконання рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30.09.2020 у справі № 521/8027/20 полягає на думку відповідача саме у обов`язку останнього видати наказ про поновлення працівника на роботі та виникає такий обов`язок відразу після оголошення рішення суду. При цьому відповідач зауважує, що видача роботодавцем наказу про поновлення безробітного на посаді у порядку негайного виконання судового рішення не є наслідком виникнення обов`язку роботодавця щодо виконання вимог про відшкодування виплаченої суми забезпечення та вартості наданих соціальних послуг, оскільки за положеннями ч. 4 ст. 35 ЗУ Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття саме судове рішення про поновлення на роботі може бути правовою підставою для стягнення з працедавця суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному. Оскільки ухвалою Одеського апеляційного суду від 15.12.2020 у справі № 521/8027/20 відкрито апеляційне провадження за скаргою КП «Морська пошуково- рятувальна служба» та зупинено дію рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30.09.2020 у справі № 521/8027/20, на думку відповідача, на дату подання Одеським міським центром зайнятості позову у справі №916/2733/21, рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 30.09.2020 у справі № 521/8027/20 не набрало законної сили, адже Одеським апеляційним судом скарга КП «Морська пошуково- рятувальна служба» не була розглянута та рішення у справі не було прийняте. Також, відповідач звертає увагу суду на те, що позивач бухгалтерською довідкою зазначає дохід ОСОБА_1 у певний період, однак бухгалтерська довідка не містить платіжних доручень чи інших фінансових документів на підтвердження перерахування вказаних у довідці грошових коштів.

Так, положення ч.1 ст.248 ГПК України визначають, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, враховуючи, вжиті судом заходи із забезпечення повідомлення відповідача про розгляд судом справи №916/2733/21 засобами поштового зв`язку, суд, зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, дійшов висновку в контексті гарантій ст.6 ратифікованої Україною Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року щодо розумного строку розгляду справи, про необхідність розгляду справи по суті за наявними матеріалами.

Ухвалою суду від 10.09.2021 відкрито провадження у справі №916/2733/21, постановлено розглядати справу №916/2733/21 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Подані позивачем за супровідним листом від 15.09.2021 за вх.№24450/21 оригінали доказів були судом оглянуті.

12.10.2021 відповідач звернувся до суду із клопотанням за вх.№26974/21 про розгляд справи з повідомленням та викликом сторін.

Відповідно до ч.ч.5, 7 ст.252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

За положеннями ч.1 ст.251 ГПК України відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Положення статті 12 Господарського процесуального кодексу визначають, серед іншого, наступні форми господарського судочинства.

Так, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Умови, за яких суд має право розглядати вимоги про стягнення грошових сум у наказному провадженні, а справи - у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом. Для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (ч.ч.3, 4, 5, 7 ст.12 Господарського процесуального кодексу України).

У порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. У порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті, зокрема, справи у спорах щодо захисту прав інтелектуальної власності, крім справ про стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч.ч.1, 2, 3, п.4 ч.4 ст.247 Господарського процесуального кодексу України).

Положення ч.2 ст.250 Господарського процесуального кодексу України встановлюють, що у випадку, передбаченому частиною другою статті 247 цього Кодексу, за наслідками розгляду відповідного клопотання позивача суд з урахуванням конкретних обставин справи може: задовольнити клопотання та визначити строк відповідачу для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження; або відмовити в задоволенні клопотання та розглянути справу за правилами загального позовного провадження. При цьому, ч.7 ст.250 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що частини друга - шоста цієї статті не застосовуються, якщо відповідно до цього Кодексу справа підлягає розгляду тільки в порядку спрощеного провадження.

Відповідно до ч.ч.5, 7 ст.252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Положення ч.13 ст.8 ГПК України визначають, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З огляду на викладене, сукупний аналіз положень ст.12, п.4 ч.4 ст.247, ч.7 ст.250 Господарського процесуального кодексу України дає підстави суду дійти висновку про те, що справа, розмір заявленої до стягнення грошової суми у якій не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, має бути розглянута у порядку спрощеного позовного провадження, а справа, розмір заявленої до стягнення грошової суми у якій знаходиться в діапазоні від ста до п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, може бути розглянута у порядку спрощеного позовного провадження.

Так, у справі №916/2733/21 позивачем заявлено до стягнення з відповідача 40889,07грн, тобто, з врахуванням положень ч.ч.5, 7 ст.12, 247, 250 Господарського процесуального кодексу України, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, те, що розгляд справи не становить значний суспільний інтерес, розмір заявлених позивачем вимог не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд вважає за доцільне розглядати дану справу у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Зміст спірних правовідносин, фактичні обставини справи та докази, на підставі яких судом встановлені обставини справи:

Одеським міським центром зайнятості 23.04.2020 на підставі поданої заяви ОСОБА_1 від 23.04.2020 про надання статусу безробітного було надано статус безробітної ОСОБА_1 .

Наказом Одеського міського центру зайнятості від 23.04.2020 №НТ200423 ОСОБА_1 було призначено виплату допомоги по безробіттю з 23.04.2020 та розпочато виплату допомоги по безробіттю з 22.05.2020.

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 30.09.2020 по справі №521/8027/20 визнано незаконним та скасовано наказ КП «Морська пошуково-рятувальна служба» від 21.04.2020 № 236-к про звільнення ОСОБА_3 з посади завідувача сектору розвитку КП «Морська пошуково-рятувальна служба», поновлено ОСОБА_3 на посаді завідувача сектору розвитку КП «Морська пошуково-рятувальна служба», стягнуто з КП «Морська пошуково-рятувальна служба» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22.04.2020 до дати ухвалення рішення у сумі 106827 гривень 51 копійок, без урахування податків і зборів, стягнуто з КП «Морська пошуково-рятувальна служба» на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 5000 гривень 00 копійок, стягнено з КП «Морська пошуково-рятувальна служба» на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 1682 гривні 00 копійок, стягнено з КП «Морська пошуково-рятувальна служба» в дохід держави судовий збір у розмірі 1909 гривень 07 копійок та ухвалено допустити негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_3 на роботі та виплати заробітної плати за один місяць у сумі 19248 гривень 20 копійок.

Наказом КП «Морська пошуково-рятувальна служба» №659-К від 13.10.2020 скасовано наказ КП «МПРС» від 21.04.2020 №236-к «Про звільнення», поновлено ОСОБА_1 на посаді завідувача сектору розвитку, наказано бухгалтерії виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі 19248,00грн.

16.10.2020 ОСОБА_1 було подано до Одеського міського центру зайнятості заяву про припинення її реєстрації як безробітної у зв`язку з поновленням на роботі за рішенням суду.

Наказом Одеського міського центру зайнятості від 16.10.2020 №НТ201016 було припинено виплату допомоги по безробіттю ОСОБА_1 та знято її з реєстрації як безробітну з 13.10.2020.

Відповідно до довідки виданої Одеським міським центром зайнятості ОСОБА_1 було отримано допомогу по безробіттю за період з травня по жовтень 2020 у розмірі 40886,07грн.

22.10.2020 позивачем було направлено претензію до КП «Морська пошуково-рятувальна служба» від 22.10.2020 №4622/19/06 про повернення суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітній ОСОБА_1 у зв`язку з поновленням її на роботі з 13.10.2020 за рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 30.09.2020 у справі №521/8027/20 та на підставі наказу роботодавця від 13.10.2020 №659-К. Дану претензію було вручено відповідачу 26.10.2020 згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Постановою Одеського апеляційного суду від 23.09.2021 апеляційну скаргу КП «Морська пошуково-рятувальна служба» задоволено частково, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30.09.2020 по справі №521/8027/20 за позовом ОСОБА_3 до КП «Морська пошуково-рятувальна служба», за участю третьої особи Професійної спілки працівників казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди змінено в його мотивувальній частині та залишено без змін в його резолютивній частині.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши сторін, їх мотивовані оцінки кожного аргументу щодо наявності підстав для задоволення чи відмови у позові, проаналізувавши нижченаведені норми чинного законодавства, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, які протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування мають страховий стаж менше шести місяців або звільнені з останнього місця роботи з підстав, передбачених статтею 37, пунктами 3, 4, 7 і 8 статті 40, статтями 41 і 45 Кодексу законів про працю України, а також з аналогічних підстав, визначених іншими законами, особи, зазначені у частині другій статті 6 цього Закону, особи, зазначені в абзаці третьому частини четвертої статті 7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", мають право на допомогу по безробіттю.

Відповідно до частини першої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» фонд має право, зокрема, стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а також незаконно виплачені безробітному суми матеріального забезпечення в разі неповідомлення роботодавцем Фонду про прийняття його на роботу.

Згідно із частиною четвертою статті 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» із роботодавця утримується, зокрема, сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (ч.ч.1, 2 ст.73, ст.74 ГПК України).

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.2 ст.76, ч.1 ст.77, ч.ч.1, 2 ст.79 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч.1, 2 ст.76 ГПК України).

Отже, із матеріалів справи вбачається, що за період з травня по жовтень 2020 безробітною ОСОБА_1 отримано допомогу по безробіттю у розмірі 40886,07грн., що підтверджується довідкою Одеського міського центру зайнятості. У зв`язку із цим та з врахуванням вищенаведених вимог чинного законодавства, поновлення відповідачем за наказом №659-К від 13.10.2020 ОСОБА_1 на роботі, суд вважає такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості з виплаченої суми забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному в розмірі 40886,07грн.

Твердження відповідача щодо передчасності звернення позивача до суду з даним позовом з огляду на не набранням законної сили рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 30.09.2021 по справі №521/8027/20 не прийнято судом до уваги з врахуванням того, що ухвалою Одеського апеляційного суду від 07.12.2020 було зупинено дію рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30.09.2020 по справі 521/8027/20, при цьому до 07.12.2020 відповідачем на виконання зазначеного рішення суду від 30.09.2021 наказом КП «Морська пошуково-рятувальна служба» №659-К від 13.10.2020 скасовано наказ КП «МПРС» від 21.04.2020 №236-к «Про звільнення», поновлено ОСОБА_1 на посаді завідувача сектору розвитку, наказано бухгалтерії виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі 19248,00грн. Окрім цього, постановою Одеського апеляційного суду від 23.09.2021 рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 30.09.2020 по справі №521/8027/20 в його резолютивній частині було залишено в силі, тобто дане рішення набрало законної сили.

Згідно ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Положення п.2 ч.1 ст.129 ГПК України передбачають, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За розгляд даного позову судом позивач поніс витрати на оплату судового збору в сумі 2270,00грн.

Враховуючи повне задоволення позову позивача, йому за рахунок відповідача підлягає відшкодуванню судовий збір в сумі 2270,00грн.

Керуючись ст.ст. 123, 124, 129, 130, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Задовольнити повністю позовні вимоги Одеського міського центру зайнятості (65078, м. Одеса, вул. Ген. Петрова, 22-В) до Казенного підприємства Морська пошуково-рятувальна служба (65114, м. Одеса, Люстдорфська дорога, 140А) про стягнення 40886,07грн.

2. Стягнути з Казенного підприємства Морська пошуково-рятувальна служба (65114, м. Одеса, Люстдорфська дорога, 140А, ) на користь Одеського міського центру зайнятості (65078, м. Одеса, вул. Генерала Петрова, 22-В, ) 40886 (сорок тисяч вісімсот вісімдесят шість) грн 07 коп заборгованості, 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили згідно зі ст.241 ГПК України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до п.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 15 листопада 2021 р. у зв`язку з перебуванням судді Малярчук І.А. з 22.10.2021 по 08.11.2021 включно на лікарняному та з 09.11.2021 по 12.11.2021 включно у відпустці.

Суддя І.А. Малярчук