ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.11.2021 м. Івано-ФранківськСправа № 909/707/21
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Максимів Т. В. , секретар судового засідання Матейко І. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Пуратос Україна",

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІГОС",

про стягнення заборгованості в сумі 5854723 грн 13 коп.

за участю:

від позивача: Боярчук Ірина Володимирівна,

від відповідача: не з"явився,

встановив: до Господарського суду Івано-Франківської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Пуратос Україна" із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лігос" про стягнення заборгованості за договором постачання від 22.05.2017 № П-5 в сумі 5854723 грн 13 коп.

Вирішення процесуальних питань під час розгляду справи.

27.07.2021 суд постановив прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначити на 31.08.2021, яке суд постановив відкласти на 27.09.2021.

16.08.2021 від представника відповідача надійшов відзив на позов (вх.№12808/21), який суд прийняв до розгляду.

Від представника позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог (від 26.08.2021 вх.№13221/21), яку суд прийняв до розгляду, у зв"язку з чим позовними вимогами є стягнення заборгованості в сумі 5954723 грн 13 коп.

Від відповідача надійшло клопотання про призначення експертизи (від 27.09.2021 вх.№16164/21), в задоволенні якого суд відмовив (ухвала від 04.10.2021).

27.09.2021 суд постановив продовжити підготовче провадження строком на 30 днів до 27.10.2021 та відкласти підготовче судове засідання на 04.10.2021.

04.10.2021 від позивача надійшли письмові пояснення щодо клопотання про призначення експертизи (вх.№15445/21) та заява про зменшення позовних вимог (вх.№15444/21), яку суд прийняв до розгляду. За таких обставин позовними вимогами є стягнення заборгованості в сумі 5854723 грн 13 коп.

04.10.2021 від відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, яке суд прийняв до розгляду та про відкладення підготовчого засідання (вх.№15428/21), в задоволенні якого суд відмовив (ухвала від 04.10.2021).

В судовому засіданні 04.10.2021 суд також відмовив у задоволенні усного клопотання представника відповідача про врегулювання спору за участю судді, оскільки представник позивача заперечив таку можливість, тому підстави для застосування ст.186 ГПК України відсутні.

04.10.2021 суд постановив, підготовче провадження у справі закрити; розгляд справи по суті призначити на 27.10.2021.

27.10.2021 позивач подав заяву про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 100000 грн 00 коп., у зв"язку із відсутністю предмета спору вх.№18188/21, яку суд прийняв до розгляду, а також клопотання про долучення доказів, що підтверджують понесення позивачем витрат на правову допомогу вх.№16891/21, яке суд прийняв до розгляду.

В судовому засіданні 27.10.2021 суд оголосив перерву до 02.11.2021.

02.11.2021 від відповідача електронною поштою надійшло клопотання про відкладення розгляду справи вх.№17284/21, яке суд повернув без розгляду, оскільки вказане клопотання не підписане електронним цифровим підписом (ЕЦП), що унеможливлює ідентифікацію особи, яка звернулась до суду з цим клопотанням (ухвала від 02.11.2021).

Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином про розгляд судової справи і забезпечення його явки в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів, а також беручи до уваги принципи змагальності та диспозитивності судового процесу, суд дійшов висновку, що є підстави для розгляду справи за наявними у ній матеріалами.

Після перерви в судовому засіданні 02.11.2021 суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Позиція позивача.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач на виконання умов укладеного між сторонами договору постачання №П-5 від 22.05.2017 поставив відповідачу товар, однак відповідач в порушення умов договору отриманий товар оплатив частково, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 5954723 грн 13 коп. Позовні вимоги обґрунтовані положеннями ст. 526, 530, 612, 625, 629 ЦК України, ст.193 ГК України. Керуючись п.11.1 та п.11.2 вказаного договору, за порушення строків оплати нарахував відповідачу 99012 грн 56 коп. пені та 52113 грн 98 коп. 10% річних. На підставі ст.625 Цивільного кодексу України за прострочення виконання грошового зобов"язання, нарахував 4386 грн 67 коп. інфляційних втрат.

Позиція відповідача.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позов. Зазначив, що відповідач частково погашає заборгованість; вказав, що позивач при розрахунку пені та 10% річних неправильно вказав дату початку періоду нарахування, як наслідок сума пені та 10% річних менші ніж заявлені позивачем. Просив суд в цій частині позову відмовити.

Обставини справи. Оцінка доказів.

22.05.2017 Товариство з обмеженою відповідальністю "Пуратос Україна" (компанія) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Лігос" (покупець) уклали договір постачання №П-5, відповідно до п.1.1. якого компанія зобов"язується поставити покупцю продукцію торгової марки "Пуратос", вироблену безпосередньо в Україні або в інших країнах, дочірніми підприємствами "Пуратос Груп" (далі - продукція), а покупець - прийняти продукцію, належним чином її зберігати, своєчасно сплатити за продукцію, на умовах цього договору.

Підтвердженням факту здійснення поставки продукції є підпис представника або співробітника покупця на товарно-транспортній та видатковій накладних, завірених печаткою. Покупець надає компанії зразки (відбитки) таких печаток у порядку, визначеному п.6.6. договору (п.6.9. договору).

Відповідно до п.6.6. договору, покупець зобов"язаний до початку відвантажень надати компанії інформацію про перелік фактичних адрес складів, на які планується доставка, розкладу їх роботи, а також зразки печаток та штампів, якими буде підтверджуватись факт прийняття продукції, у встановленій компанією формі (картка покупця).

Прийняття покупцем продукції в кількості та асортименті, що відрізняється від зазначеного в замовленні, вважається підтвердженням узгодження нової кількості та асортименту продукції (п.6.10).

Базова ціна продукції встановлюється на підставі специфікації, що є невід"ємною частиною цього договору, та підписана сторонами. Базова ціна включає в себе всі непрямі податки, що передбачені діючим законодавством України. Відпускна ціна у видатковій накладній є остаточною, узгодженою сторонами (п.7.1.).

Оплата продукції та незворотної тари покупцем здійснюється на умовах 100% передоплати або відстрочення платежу. Спосіб розрахунку зазначається покупцем самостійно у замовленні на відвантаження продукції (п.8.1.).

У випадку 100% передоплати після отримання замовлення компанія направляє рахунок на оплату замовлення на електронну адресу покупця, з якої був надісланий лист із замовленням, до кінця робочого дня, протягом якого було отримано замовлення. Покупець здійснює оплату рахунку не пізніше ніж за один банківський день до запланованої дати відвантаження зі складу компанії. В разі ненадходження оплати у встановлений строк компанія має право відхилити замовлення або, за погодженням з покупцем, змінити спосіб розрахунку на відстрочення платежу (п.8.2.).

У випадку відстрочення платежу, покупець зобов"язаний здійснити оплату поставленої продукції не пізніше встановленого строку: 30 (тридцять) календарних днів з моменту відвантаження плюс строк доставки, що вказаний в п.6.7. договору. Порушення строків оплати поставленої продукції (прострочення платежу) вважається невиконанням покупцем своїх платіжних зобов"язань перед компанією (п.8.3.).

Відповідно до п.6.7 договору, строк доставки для покупця встановлюється рівним 3 календарних днів.

19.08.2019 сторони уклали додаткову угоду про внесення змін до договору, відповідно до якої сторони встановили відтермінування платежу 45 (сорок п"ять) календарних днів за умови здійснення покупцем щомісячних закупівель поліпшувача Soft"r LSL Croissant у кількості не меншій ніж 2 тонни.

Підставою для оплати по факту є цей договір та видаткова накладна, в якій зазначена вартість продукції, вартість тари, податки та збори, передбачені законодавством та цим договором (п.8.4.).

Покупець сплачує за продукцію шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок компанії. Датою оплати вважається дата зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок компанії (п.8.5.).

Поточні надходження грошових коштів від покупця зараховуються в рахунок зменшення заборгованості з найбільш раннім терміном виникнення. При цьому інформація, що зазначена покупцем у призначенні платежу із посиланням на видаткову накладну, не враховується (п.8.6.).

Звіряння взаєморозрахунків за продукцію здійснюється компанією щоквартально, до 15-го числа місяця, наступного за звітним кварталом. Акт звіряння спрямовується на підпис покупцю. В строк до 20-го числа того самого місяця покупець зобов"язаний повернути підписаний акт звіряння компанії або, за наявності незгоди, у ті ж строки направити компанії зустрічний акт звіряння або свого уповноваженого представника з усіма необхідними бухгалтерськими документами для підтвердження розрахунків. Якщо покупець не повертає підписаний ним акт звіряння або не направляє зустрічний акт звіряння або свого представника для врегулювання розбіжностей, компанія має право призупинити відвантаження продукції (п.8.8.).

В пункті 11.1. договору сторони узгодили, що за прострочення оплати продукції покупець сплачує компанії пеню у розмірі подвійної ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від несплаченої суми за кожен день прострочення платежу. Відповідно до п.6 ст.232 Господарського кодексу України, сторони домовились, що на відносини між ними по цьому договору не діє обмежувальний шестимісячний строк.

Згідно з п.11.2. договору, сторони встановлюють, що з 8 дня прострочення оплати покупець зобов"язаний відповідно до ст.536 ЦК України сплачувати проценти. Розмір процентів 10 % річних. Проценти нараховують на суму заборгованості незалежно від нарахування пені. Вказане положення застосовується до будь-якої заборгованості покупця по цьому договору, включаючи всі додатки.

Відповідно до п.14.1. договору, цей договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31 грудня 2017 року, а стосовно взаєморозрахунків - до повного виконання зобов"язання боржником. Строк дії договору може бути продовжений сторонами шляхом підписання додаткової угоди. Сторони уклали ряд додаткових угод, відповідно до яких продовжували строк дії договору, зокрема згідно з додатковою угодою від 30.06.2021 строк дії договору продовжений до 31.12.2021.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на суму 5799209 грн 92 коп., що підтверджується видатковими та товарно - транспортними накладними, актами звірки розрахунків та гарантійним листом №478 від 09.07.2021, копії яких приєднані до матеріалів справи.

Відповідач в порушення взятих на себе договірних зобов"язань за отриманий товар розрахувався частково та з порушенням строку оплати, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 5699209 грн 92 коп.

Оскільки відповідач заборгованості повністю не погасив, позивач згідно з п. 11.1 та 11.2 договору нарахував відповідачу пеню в сумі 99012 грн 56 коп. та 52113 грн 98 коп. -10 % річних, а також керуючись статтею 625 Цивільного кодексу України - інфляційні втрати в сумі 4386 грн 67 коп. та звернувся до суду за захистом порушеного права.

Після відкриття провадження у справі відповідач погасив частину заборгованості в розмірі 100000 грн 00 коп., що підтверджується банківською випискою від 26.10.2021, копії яких приєднані відповідачем до матеріалів справи, у зв"язку із чим, провадження у справі в цій частині належить закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, за змістом якої господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача 5599209 грн 92 коп. - основної заборгованості, 4386 грн 67 коп. - інфляційних втрат, 99012 грн 56 коп. - пені та 52113 грн 98 коп. -10 % річних.

Норми права та мотиви, якими суд керувався при ухваленні рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 ГК України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України (ч. 2 ст. 67 ГК України).

Згідно з ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України)

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до наведеного, договір укладений між позивачем і відповідачем, є договором поставки.

На підставі господарського договору між суб`єктами господарювання виникають господарські зобов`язання, в силу яких один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (ст.173, 174 ГК України).

Згідно з ч. 1 ст. 179 ГК України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Частиною 1 ст. 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 525, 526, 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Приписами п.3 ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України, передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2).

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 2 ст. 614 Цивільного кодексу України встановлено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов"язання.

Відповідно до статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст.86 ГПК України).

Висновок суду.

В частині позовних вимог про стягнення 100000 грн 00 коп. провадження належить закрити на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України у зв"язку з відсутністю предмету спору.

Факт порушення відповідачем зобов`язання щодо оплати отриманого товару в строк, встановлений договором, підтверджується матеріалами справи, тому вимога позивача про стягнення з відповідача 5599209 грн 92 коп. основної заборгованості обґрунтована та належить до задоволення.

Суд, перевірив правильність нарахування позивачем 10 % річних за період 21.06.2021- 20.08.2021 та пені за період 14.06.2021-20.08.2021, які згідно арифметичного розрахунку, проведеного судом за допомогою ІПС "Законодавство" менші за суму заявлену позивачем до стягнення, оскільки позивач при розрахунку не врахував положення ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, відповідно до якої, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день, тому суд задовольняє вимоги щодо стягнення пені в сумі 63148 грн 43 коп. та 10 % річних в сумі 41977 грн 34 коп. В решті суми нарахованої пені та 10 % річних належить відмовити.

Також, суд перевірив правильність нарахування позивачем інфляційних втрат за період червень 2021 року - липень 2021 року та задовольняє їх згідно з розрахунком позивача, оскільки такий є арифметично вірним.

За таких обставин суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача 5599209 грн 92 коп. - основної заборгованості, 4386 грн 67 коп. - інфляційних втрат, 63148 грн 43 коп. - пені, 41977 грн 34 коп. 10 % річних.

Судові витрати.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.2 ст.123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору, визначені Законом України "Про судовий збір". Відповідно до підп. 1, 2 п. 2 ч.2 ст. 4 вказаного Закону, ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ціна позову в цій справі враховуючи заяву про збільшення позовних вимог становить 5954723 грн 13 коп. Відповідно, суд встановив, що позивач повинен був сплатити судовий збір в сумі 89320 грн 85 коп.

При зверненні з позовом позивач сплатив судовий збір в розмірі 89320 грн 95 коп., що підтверджується платіжним дорученням №6866 від 13 липня 2021 року та №7008 від 20 серпня 2021 року та є більшим за розмір судового збору, що передбачений законом.

Згідно з п.1 та п.5 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням сторони, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі: внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях. У випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю (ч.2 ст.7 Закону України "Про судовий збір").

Відтак позивачу належить повернути частину судового збору у розмірі 3000 грн 10 коп. (3000 грн 00 коп. - сплаченого за вимогу про стягнення з відповідача 100000 грн 00 коп. заборгованості, в частині якої провадження у справі закрито та 0 грн 10 коп. - внесеного в більшому розмірі ніж встановлений законом).

Щодо судового збору в сумі 86320 грн 75 коп., суд зазначає, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи часткове задоволення позову, судовий збір в сумі 85630 грн 74 коп. - суд покладає на відповідача. Судовий збір в сумі 690 грн 01 коп. - на позивача.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України).

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 ГПК України).

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч. 1 ст. 16 ГПК України).

Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 16 ГПК України).

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно зі ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

12.07.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю "Пуратос Україна" (клієнт) та Боярчук Ірина Володимирівна, що здійснює адвокатську діяльність індивідуально на підставі Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії МК №001535, видане Радою адвокатів Миколаївської області 08.02.2019 (адвокат), уклали договір про надання правової допомоги № 12/07/21, відповідно до умов якого клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання здійснювати представництво та надавати інші види професійної правничої (правової) допомоги клієнту на умовах і в порядку, що визначені цим Договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання професійної правничої (правової) допомоги на умовах, передбачених у договорі.

Розмір гонорару, умови та порядок здійснення розрахунків за цим договором узгоджується Сторонами та передбачається Додатком до договору.

Відповідно до Додатку №1 до Договору про надання правової допомоги № 12/07/21 від 12.07. 2021 сторони домовились про розмір гонорару, умови та порядок здійснення розрахунків за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги, загальна вартість якої становить 20000 грн 00 коп.

Також сторони узгодили гонорар успіху адвоката у розмірі 10000 грн (десять тисяч гривень) 00 коп. у випадку задоволення позовних вимог у суді першої інстанції у повному обсязі. У випадку задоволення позовних вимог судом першої інстанції у меншому розмірі гонорар успіху адвоката розраховується пропорційно до задоволених позовних вимог.

На виконання умов договору, позивач перерахував адвокату кошти в сумі 20 000 грн 00 коп., що підтверджується платіжними дорученнями № №22213 від 30 липня 2021 року, №22491 від 17 серпня 2021 року.

В ч. 4 ст. 126 ГПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Приписами ч.ч. 5, 6 ст. 126 ГПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, - яка вказує на неспівмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

В судовому засіданні 27.10.2021 представник відповідача заявив усне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Відповідач вважає надмірними суми на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, що надавались адвокатом Боярчук Іриною Володимирівною та зазначені в актах, оскільки адвокат неправильно здійснив розрахунків суми заборгованості.

Суд вважає такі заперечення відповідача помилковими, оскільки дії адвоката відповідають умовам договору про надання правової допомоги, витрати є співмірними із складністю справи та ціною позову, а час, витрачений на складання та подання цих документів, є обґрунтованим; виходячи із конкретних обставин справи, адвокат самостійно визначається зі стратегією захисту інтересів свого клієнта та алгоритмом дій задля задоволення вимог останнього та найкращого його захисту.

Щодо неправильності розрахунку суми заборгованості, суд зазначає, що у разі часткового задоволення позову судові витрати пов"язані із наданням правової допомоги покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та враховано судом під час ухвалення рішення.

Відтак клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката до задоволення не належить.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладені положення процесуального законодавства, враховуючи підготовку адвокатом документів для подання до суду, підтвердження розміру витрат на оплату правничої допомоги адвоката відповідними документами, а також часткове задоволення позову, суд дійшов висновку про покладення судових витрат позивача, пов`язаних з наданням правничої допомоги, на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 29760 грн 19 коп. належить покласти на відповідача - ТОВ "Лігос". Витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 239 грн 81 коп. на позивача - ТОВ "Пуратос Україна".

Керуючись ст. 8, 124 Конституції України, статтями 2, 86, 129, 236-238, 240, 241, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

в частині позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІГОС" основної заборгованості в сумі 100000 (сто тисяч) грн 00 коп. провадження закрити.

позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Пуратос Україна" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІГОС" про стягнення заборгованості в сумі 5754723 грн 13 коп. задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лігос", вул. Вовчинецька, буд. 192, м. Івано-Франківськ, 76018 (код 20547427 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Пуратос Україна", вул. Чорноморського козацтва, буд. 115, м. Одеса, Одеська область, 65003 (код 33933338) 5599209 (п"ять мільйонів п"ятсот дев"яносто дев"ять) грн 92 коп. - основної заборгованості, 4386 (чотири тисячі триста вісімдесят шість) грн 67 коп. - інфляційних втрат, 63148 (шістдесят три тисячі сто сорок вісім) грн 43 коп. - пені, 41977 (сорок одна тисяча дев"ятсот сімдесят сім ) грн 34 коп. 10 % річних, а також 85630 (вісімдесят п"ять тисяч шістсот тридцять) грн 74 коп. судового збору та 29760 (двадцять дев"ять тисяч сімсот шістдесят) грн 19 коп. витрат на правничу допомогу.

В частині позовних вимог про стягнення пені в сумі 35864 (тридцять п"ять тисяч вісімсот шістдесят чотири) грн 13 коп. та 10% річних в сумі 10136 (десять тисяч сто тридцять шість) грн 64 коп. відмовити.

Судовий збір в сумі 690 (шістсот дев"яносто) грн 01 коп. та витрати на правничу допомогу в сумі 239 (двісті тридцять дев"ять) грн 81 коп. покласти на позивача.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Пуратос Україна", вул. Чорноморського козацтва, буд. 115, м. Одеса, Одеська область, 65003 ( код 33933338) з Державного бюджету України судовий збір в сумі 3000 грн 10 коп. судового збору сплаченого згідно з платіжним дорученням №6866 від 13 липня 2021 року.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строк, встановлений розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 17.11.2021

Суддя Т.В. Максимів