СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2021 року м. Харків Справа № 905/20/21

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Радіонова О.О., суддя Істоміна О.А. , суддя Стойка О.В.

за участю секретаря судового засідання Бірчак К.Є.

за участю

прокурора - Горгуль Н.В., посвідчення №057317 від 09.10.2020;

представників сторін:

від позивача Драпак Е.О., (самопредставництво) рішення №8/6-488 від 28.04.2021;

від відповідача - не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду в режимі відеоконференції апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплект", м. Маріуполь, Донецька область (2363 Д/3) та Заступника керівника Харківської обласної прокуратури, м. Харків (2405 Д/3) на рішення Господарського суду Донецької області від 16.06.2021 (повний текст підписано 29.06.2021, суддя Говорун О.В.) у справі № 905/20/21

за позовом Керівника Лівобережної окружної прокуратури Донецької області в інтересах держави в особі Маріупольської міської ради Донецької області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплект", м. Маріуполь, Донецька область

про стягнення 1632851,75 грн.

ВСТАНОВИВ:

Керівник Маріупольської місцевої прокуратури №2 Донецької області в інтересах держави в особі Маріупольської міської ради Донецької області звернувся до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплект" про стягнення 1 632 851,75 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, починаючи з часу придбання нерухомого майна, не здійснює оплату за фактичне користування земельною ділянкою комунальної форми власності загальною площею 1,1530 га, що розташована в місті Маріуполь Донецької області по вул. Виноградній, 60-А. У зв`язку з чим територіальній громаді міста Маріуполя завдано збитків у вигляді упущеної вигоди у розмірі не отриманої за звичайних умов орендної плати за землю в сумі 1 632 851,75 грн. за період з 01.01.2017 по 31.12.2019.

Відповідно до ухвали суду від 17.05.2021, замінено особу, якій законом надано право звертатись до суду в інтересах інших осіб - Маріупольську місцеву прокуратуру №2 Донецької області на Лівобережну окружну прокуратуру Донецької області.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 16.06.2021 у справі №905/20/21 позов задоволено частково (т.2, а.с.120-124).

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплект" на користь Маріупольської міської ради Донецької області безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати 143 434,94 грн та 2 151,52 грн витрат з оплати судового збору. В задоволенні інших вимог відмовлено.

Вирішуючи даний господарський спір, суд вважав не доведеним факт користування відповідачем земельною ділянкою площею саме 1,1530 га, оскільки відповідач, звертаючись з заявами про надання згоди на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1,1530 га висловлював намір щодо майбутнього використання цієї земельної ділянки та, за відсутності інших переконливих доказів, що доводять реальне використання відповідачем земельної ділянки площею саме 1,1530 га, не можуть свідчити про її фактичне використання у розмірі, який вказаний у відповідних заявах.

Разом з цим, суд дійшов висновку, що внаслідок придбання відповідачем нерухомого майна, до нього перейшло право користування земельною ділянкою площею 0,80 га, на якій було розташоване таке майно та яка була надана в користування відповідно до рішення Виконавчого комітету Жданівської міської ради від 26.01.1966 №27/2, а відтак суд вважав доведеним факт користування відповідачем земельною ділянкою площею 0,80 га.

Судом встановлено, що 31.01.2020 комісією з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам складено Акт №7 про визначення обсягу збитків та визначено розмір збитків, завданих територіальній громаді відповідно до фактичного використання ТОВ "Комплект" земельної ділянки площею 1,153 га з кадастровим номером :01:004:0277 по вул. Виноградній, 60а у м. Маріуполі за період з 01.01.2017 по 31.12.2019, який складає 1 632 851,75 грн.

Рішенням Маріупольської міської ради від 25.06.2018 №7/32-2920 вирішено установити на території Маріупольської міської ради ставки земельного податку згідно додатку №1, розмір орендної плати за землі в місті Маріуполі згідно додатку №3, відповідно до якого ставка орендної плати за землі рекреаційного призначення в 2017-2019 роках становить 3% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки.

Згідно з витягом №1108 із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області (кадастровий номер :01:004:0277), яка розташована за адресою: Донецька область, м.Маріуполь, вул.Виноградна, 60-а; цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення; площа - 11530 кв.м., нормативна грошова оцінка складає 3408773,48 грн.

Враховуючи, що земельна ділянка площею 0,80 га, яка перебуває в користуванні відповідача, охоплюється сформованою земельною ділянкою площею 1,1530 га з кадастровим номером :01:004:0277, приймаючи до уваги, що фактичне безоплатне користування землею відповідачем, який згідно з чинним законодавством зобов`язаний здійснювати оплату за таке користування, призведе до безпідставного збереження (заощадження) відповідачем у себе грошових коштів у виді орендної плати, які належить сплатити до місцевого бюджету, а отже до реальних втрат місцевого бюджету, суд вважав за можливе визначити розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки площею 0,80 га пропорційно розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки площею 1,1530 га.

Відтак, нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 0,80 га, за розрахунком суду, становить 2 365 150,72 грн (3408773,48:11530х8000), а розмір орендної плати, який би відповідач мав сплачувати до місцевого бюджету становить 70 954,52 грн на рік.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що за 2017-2019 роки відповідачем безпідставно збережено грошові кошти у виді орендної плати в розмірі 212 864,16 грн.

Щодо заяви відповідача про застосування у спірних правовідносинах позовної давності, судом встановлено, що при зверненні до суду пропущена позовна давність щодо вимог про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за період з 01.01.2017 по 22.12.2017 (порушене право щодо вимоги про стягнення безпідставно збережених коштів за 23.12.2017 виникло 24.12.2017).

З урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов до висновку про обґрунтованість вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за період з 23.12.2017 по 31.12.2017 в сумі 1 525,9 грн. та за період з 01.01.2018 по 31.12.2019 в розмірі 141 909,04 грн, а всього 143 434,94 грн.

Також, у даній справі судом встановлено, що прокурор підтвердив підстави для представництва інтересів територіальної громади, а звернення прокурора до господарського суду в цій справі відповідає функції представництва прокуратурою інтересів територіальної громади та направлено на їх захист.

Відповідач із рішенням не погодився та звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Донецької області від 16.06.2021 в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплект" (далі, ТОВ "Комплект") на користь Маріупольської міської ради Донецької області безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати 143 434,94 грн та 2 151,52 грн витрат з оплати судового збору та ухвалити нове рішення в цій частині, відмовивши в задоволенні позовних вимог (т.3, а.с.-6).

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає про незаконність рішення позивача, яким затверджено акт № 7 від 31.01.2020 про визначення обсягу збитків та визначено розмір збитків, завданих територіальній громаді відповідно до фактичного використання ТОВ "Комплект" земельної ділянки площею 1,1530 га з кадастровим номером :01:004:0277 за період з 01.01.2017 по 31.12.2019. Відповідач при цьому посилається на те, що до даного акту внесені відомості, які не відповідають дійсності, а також невідповідність даного акту рішенню виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 18.07.2018 № 318, а також постанові Кабінету Міністрів України від від 19.04.1993 № 284.

Стосовно неправомірності застосування коефіцієнту 3,0 до визначення розміру збитків відповідач зазначає, що існує певна невизначеність відносно земельної ділянки, яка є предметом судового спору, оскільки згідно інформації з державного земельного кадастру, земельна ділянка площею 1,1530 га з кадастровим номером :01:004:0277 належить до земель комунальної власності з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення. Тоді як з іншого боку наявне рішення Маріупольської міської ради від 21.06.2011 № 6/8-616, яким затверджені Правила благоустрою міста Маріуполя, якими встановлено, що до територій загального користування належать в тому числі рекреаційні зони.

Крім того, відповідач вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та неправильно застосував норми матеріального права стосовно перебування частини земельної ділянки під забудовою у постійному користуванні на підставі рішення виконавчого комітету Жданівської міської ради від 26.01.1966 № 27/2. Відповідач наголошує на тому, що стягнення безпідставно збережених коштів на підставі ст. 1212 ЦК України є неправомірним, оскільки відповідач користувався земельною ділянкою 0,80 га на законних підставах (право постійного користування) і ця підстава існує дотепер, а на момент придбання ТОВ "Комплект" будівлі, земельної ділянки площею 1,1530 га з кадастровим номером :01:004:0277 не існувало.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.08.2021 для розгляду справи № 905/20/21 визначено колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Радіонова О.О., суддя Зубченко І.В., суддя Чернота Л.Ф.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.08.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплект" на рішення Господарського суду Донецької області від 16.06.2021 у справі №905/20/21, встановлено прокурору та позивачу строк до 25.08.2021 року включно, для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Заступник керівника Харківської обласної прокуратури, також не погодився з рішенням господарського суду та звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Донецької області від 16.06.2021 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги прокурора в інтересах держави в особі Маріупольської міської ради Донецької області до ТОВ "Комплект" про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати у сумі 1 187 086,88 грн. Судові витрати відшкодувати на користь Харківської обласної прокуратури за рахунок відповідача (т.3, а.с.53-67).

Апеляційна скарга обґрунтована неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права (ст.1212-1214 ЦК України, ст.120, 122-125 ЗК України) та процесуального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи.

Прокурор при цьому посилається на відсутність в матеріалах справи доказів, що підтверджують право постійного користування будівельно-монтажного тресту "Азовстальбуд" земельною ділянкою площею 0,80 га за адресою: вул. Виноградна, 60а, м. Маріуполь, а також доказів, що саме ця земельна ділянка на теперішній час використовується ТОВ "Комплект". Прокурор зазначає, що відповідно до даних, які містяться у державному земельному кадастрі, земельна ділянка площею 1,1530 га з кадастровим номером :01:004:0277 за адресою: вул. Виноградна, 60а, м.Маріуполь, знаходиться у комунальній власності територіальної громади міста Маріуполя в особі Маріупольської міської ради.

Прокурор звертає увагу суду на те, що факт знаходження нежитлової будівлі загальною площею 892 кв.м. на сформованій вже земельній ділянці площею 1,1530 га документально підтверджено відповідними рішеннями Маріупольської ради, які прийнято на підставі звернення (заяви) ТОВ "Комплект" про надання йому в користування земельної ділянки площею саме 1,1530 га; актом обстеження; проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки; інформацією з Державного земельного кадастру, Витягом з технічної документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки від 09.04.2021.

На переконання прокурора, враховуючи, що спірна земельна ділянка комунальної форми власності сформована як об`єкт цивільних прав (на підставі проекту землеустрою за заявою відповідача), має кадастровий номер, а відповідачем не було укладено договір оренди на іншу площу, тому судом безпідставно проведено розрахунок заборгованості з урахуванням меншої площі земельної ділянки, яка розташована виключно під придбаними ТОВ "Комплект" будівлями.

Прокурор також вважає, що судом першої інстанції безпідставно не враховано, що нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки проведена та станом на 01.01.2017 і на 01.01.2018 діяла на підставі рішення Маріупольської міської ради від 15.12.2009 №5/38-6108 (зі змінами та доповненнями). Нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки змінилася з 01.01.2019 відповідно до рішення Маріупольської міської ради від 13.07.2018 № 7/32-2922.

Прокурор посилається на відсутність у позивача обов`язку отримувати витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку спірної земельної ділянки у спірний період, та зазначає, оскільки такий витяг за минулі періоди не надавався, тому при підготовки матеріалів для подання позовної заяви було зроблено запит до Відділу у м. Маріуполі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області та отримано відповідний лист від 20.12.2019 № 2067/105-19 з наведенням нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки за весь спірний період. В подальшому, позивачем долучено до матеріалів справи Витяг з технічної документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки від 09.04.2021 № 1108 на земельну ділянку площею 1,1530 га з кадастровим номером :01:004:0277.

Однак, як вважає прокурор, судом не надано належної оцінки доказам, наданим прокурором на підтвердження позовних вимог та розрахунку безпідставно збережених коштів, та здійснено помилковий розрахунок розміру безпідставно збережених коштів, що підлягають стягненню.

Крім того, прокурор не погоджується з розрахунком безпідставно збережених коштів, який здійснено судом першої інстанції при застосуванні позовної давності.

Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 06.08.2021 року сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Радіонова О.О., судді Зубченко І.В., Чернота Л.Ф.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.08.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Заступника керівника Харківської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Донецької області від 16.06.2021 у справі №905/20/21. Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплект" та Заступника керівника Харківської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Донецької області від 16.06.2021 року у справі № 905/20/21 об`єднано в одне апеляційне провадження.

Встановлено учасникам справи строк до 25.08.2021 року включно, для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання всім учасникам справи.

04.08.2021 на адресу Східного апеляційного господарського суду від Керівника Лівобережної окружної прокуратури надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, у якому останній просить суд відмовити в апеляційних вимогах скаржника (т.3, а.с.21-26).

25.08.2021 на адресу Східного апеляційного господарського суду від Маріупольської міської ради, у встановлений судом строк, надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, у якому останній просить рішення Господарського суду Донецької області від 16.06.2021 у справі №905/20/21 скасувати повністю та ухвалити нове рішення, відповідно до якого задовольнити позовні вимоги прокурора, який діє в інтересах держави в особі Маріупольської міської ради, у повному обсязі, а в задоволенні апеляційної скарги ТОВ "Комплект" відмовити (т.3, а.с.96-103).

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.09.2021 у зв`язку з відпустками судді Зубченко І.В. та судді Чернота Л.Ф. у справі №905/20/21 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Радіонова О.О., суддя Істоміна О.А., суддя Стойка О.В.

В судовому засіданні 22.09.2021 оголошено перерву до 10.11.2021 о 09:15 год.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.11.2021 задоволено клопотання представника Маріупольської міської ради Драпак Елеонори Олександрівни про участь у судовому засіданні 10.11.2021 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, за допомогою системи відеоконференцзв`язку EаsyCon.

09.11.2021 до суду надійшла заява ТОВ "Комплект" про залучення до матеріалів справи промови у дебатах. Відповідач просить апеляційну скаргу Заступника Харківського обласного прокурора залишити без задоволення, апеляційну скаргу ТОВ "Комплект" задовольнити, скасувавши рішення Господарського суду Донецької області від 16.06.2021 у справі № 905/20/21 в частині стягнення з ТОВ "Комплект" на користь Маріупольської міської ради Донецької області безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати 143 434,94 грн., витрат по сплаті судового збору в розмірі 2151,52 грн. та ухвалити нове рішення в цій частині, відмовивши в задоволенні позовних вимог (т.3, а.с.231-234).

В судове засідання 10.11.2021 представник відповідача не з`явився, про час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник позивача - Маріупольської міської ради в судовому засіданні 10.11.2021 заявив клопотання про зупинення апеляційного провадження по справі № 905/20/21 до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду постанови Східного апеляційного господарського суду від 17.05.2021 у справі № 905/1680/20.

Прокурор в судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання позивача про зупинення провадження у справі.

Судова колегія приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення зазначеного клопотання, враховуючи наступне.

Відповідно до приписів ст. 227 Господарського процесуального кодексу України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках, зокрема, об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Пов`язаною із цією справою є така справа, в якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання та оцінку доказів у цій справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиційне значення (частини 4 та 6 статті 75 Господарського процесуального кодексу України).

Під неможливістю розгляду справи потрібно розуміти неможливість для господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи цьому господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Отже, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному конкретному випадку зобов`язаний з`ясовувати: 1) як саме справа, яка розглядається господарським судом, пов`язана зі справою, що розглядається іншим судом; 2) чим обумовлена неможливість розгляду справи. Аналогічну правову позицію виклав Верховний Суд у постановах від 10.09.2019 у справі № 922/1962/17 і від 17.12.2019 у справі № 917/131/19.

Водночас, зупиняючи провадження у справі, суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють оцінити обставини, які є предметом розгляду, або ж коли установлені судами обставини дозволяють вирішити спір по суті.

В даному випадку, зібрані по справі докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду, а тому відсутні підстави для зупинення провадження у справі.

Крім того, необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування у стані невизначеності учасників процесу, що може призвести до порушення положень частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, яка покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку. Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 910/5425/18 та від 20.06.2019 у справі № 910/12694/18.

З огляду на викладене, суд відхиляє клопотання Маріупольської міської ради про зупинення апеляційного провадження по справі № 905/20/21 до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду постанови Східного апеляційного господарського суду від 17.05.2021 у справі № 905/1680/20.

Прокурор в судовому засіданні 10.11.2021 підтвердив свою позицію та вимоги апеляційної скарги, наголошує на правомірності та обґрунтованості позовних вимог, просить апеляційну скаргу прокурора задовольнити, апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Представник Маріупольської міської ради в судовому засіданні підтримав позицію прокурора. Разом з цим, наполягає на застосуванні правової позиції, викладеній Верховним Судом у складі Касаційного цивільного суду у постанові від 02.06.2021 у справі № 201/2956/19, який дійшов висновку щодо проведення розрахунку безпідставно збережених коштів не лише на підставі витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, а й на підставі інших документів про нормативну грошову оцінку земельної ділянки. Просить рішення скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги прокурора, а в задоволенні апеляційної скарги ТОВ «Комплект» відмовити.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши у відповідності до ст.269 Господарського процесуального кодексу України в межах доводів та вимог апеляційних скарг законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.

Звертаючись до господарського суду, прокурор зазначив про те, що Маріупольською місцевою прокуратурою № 2 Донецької області з`ясовано, що ТОВ "Комплект" неодноразово зверталось до Маріупольської міської ради з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 1,1530 га для будівництва та обслуговування об`єктів фізичної культури і спорту, будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування (функціонування водної станції) по вул. Виноградній, 60а в Лівобережному районі міста.

Рішеннями Маріупольської міської ради від 18.06.2013 №6/28-3281, від 10.07.2014 №6/40-4673, від 27.10.2016 №7/12-873 ТОВ "Комплект" наданий дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 1,1530 га для будівництва та обслуговування об`єктів фізичної культури і спорту, будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування (функціонування водної станції) (т.1 а.с.20-21).

Рішенням Маріупольської міської ради від 19.04.2017 №7/17-1414 затверджено проект землеустрою ТОВ "Комплект" щодо відведення та надано із земель рекреаційного призначення в оренду строком на 1 рік земельну ділянку площею 1,1530 га з кадастровим номером :01:004:0277. Крім того, вирішено відповідачу укласти договір земельного сервітуту з ПАТ "Укртелеком" та зареєструвати його в установленому порядку; укласти договір земельного сервітуту з Маріупольською міською радою для безперешкодного проходу, проїзду громадян на пірс (т. 1 а.с. 22)

Однак, договір оренди земельної ділянки між Маріупольською міською радою та ТОВ "Комплект" не був укладений.

Відповідно до інформації з Державного земельного кадастру про право власності та про речові права на земельну ділянку від 14.04.2020, земельна ділянка площею 1,153 га по вул. Виноградній, 60-а у м. Маріуполі з кадастровим номером :01:004:0277 належить до земель комунальної власності, цільове призначення "07.01 для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення" (т.1 а.с.36).

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 11.03.2020, право власності на нежитлову будівлю (водна станція) загальною площею 892 кв.м. за адресою: Донецька область, м.Маріуполь, вул. Виноградна, 60а з 17.05.2005 зареєстроване за ТОВ "Комплект", підстава договір купівлі-продажу від 16.07.2001 № 144 з ТОВ "Азовзалізобетон" (т.1 а.с.37).

Як зазначає прокурор, відповідач, починаючи з часу придбання об`єкту нерухомого майна по вул. Виноградній, 60а в м. Маріуполь Донецької області, право користування відповідною земельною ділянкою не оформив, плату за фактичне користування землею не вносить, тому, з метою реалізації свого права на отримання плати за використання земельної ділянки комунальної власності та наповнення міського бюджету, приведення користування земельної ділянки у відповідність до вимог чинного законодавства, Маріупольською міською радою відповідачу спрямовано лист за № 26.6.3-3385-09 від 17.01.2020 з запрошенням прибути на засідання комісії з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам 31.01.2020.

В подальшому, на підставі Положення про порядок з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Маріупольської міської ради № 318 від 18.07.2018, комісією проведений розрахунок збитків, завданих територіальній громаді міста Маріуполя відповідно до фактичного використання земельної ділянки ТОВ "Комплект" за період з 01.01.2017 по 31.12.2019, який складає 1 632 851,75 грн (т. 1 а.с. 29-32).

Маріупольською міською радою відповідачу спрямовано лист за № 26.6.3-22564-09 від 17.04.2020, копію рішення виконавчого комітету від 14.04.2020 № 108, копію акту про визначення збитків власнику землі від 31.01.2020 № 7 з пропозицією у 10-денний термін з дня надходження цього повідомлення розглянути його разом з актом про визначення збитків власнику землі від 31.01.2020 № 7 та про результати їх розгляду інформувати у письмовій формі Департамент по роботі з активами Маріупольської міської ради.

Однак, у визначений термін відповідач добровільно збитки не відшкодував.

Таким чином, на переконання прокурора, викладене свідчить, що з боку Маріупольської міської ради Донецької області вжито всіх можливих і необхідних заходів щодо досудового врегулювання питання стосовно відшкодування завданих відповідачем збитків.

З огляду на викладене, прокурор вважає, що наявні всі підстави для ініціювання здійснення судового захисту порушеного права територіальної громади м. Маріуполя на відшкодування збитків, посилаючись на те, що після оформлення відповідачем права власності на нежитлову будівлю, розташовану на земельній ділянці, загальною площею 1,1530 га по вул. Виноградній, 60а, договір оренди вказаної земельної ділянки відповідач не уклав, орендну плату не сплачує, тобто відбувається факт безпідставного збереження коштів у розмірі орендної плати ТОВ "Комплект" за рахунок Маріупольської міської ради.

Зазначені обставини стали підставою звернення прокурора з позовом про стягнення з ТОВ "Комплект" на користь Маріупольської міської ради безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати у сумі 1 632 851,75 грн. за період з 01.01.2017 по 31.12.2019 на підставі ст.1212-1214 ЦК України.

Відповідач під час розгляду справи заперечував щодо задоволення позову, посилаючись на безпідставність застосування кондикції до спірних правовідносини, оскільки на думку відповідача, земельна ділянка загальною площею 0,80 га за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, вул. Виноградна, 60а, належить відповідачу на праві постійного користування, як і попередньому власнику водної станції, що розташована на вказаній земельній ділянці. Також, вказував на відсутність встановленого факту користування відповідачем спірної земельної ділянки в розмірі визначеному позивачем - 1,1530 га. Відповідач зазначає, що ним було отримано разом з проектом договору оренди й договір на встановлення сервітуту (вільного проїзду та проходу по земельній ділянці), що стало підставою для відмови від укладання договору оренди на 1,1530 га, оскільки ставка орендної плати разом із сервітутом робили користування земельною ділянкою невигідною для відповідача. Крім того, відповідач зазначив, що позивачем було порушено процедуру розрахунку розміру збитків, що полягають у не включенні представника ТОВ "Комплект" до складу комісії, що здійснює такий розрахунок, позбавленні відповідача можливості подавати докази та документи, що впливають на визначення розміру збитків, а також викласти свої зауваження в акті, що був прийнятий за наслідками роботи цієї комісії, і який не був підписаний двома членами комісії. Окрім наведеного, вказав про відсутність у прокурора повноважень на звернення до суду із даним позовом, а також просив застосувати позовну давність до частини вимог.

Надаючи кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України, прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з ч.1, 3, 4 ст.23 Закону України "Про прокуратуру", представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов`язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об`єднань. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Частиною 3 статті 53 ГПК України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза їх порушення, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює відповідний орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

При цьому прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів.

Прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Маріупольської міської ради Донецької області.

При зверненні 24.12.2020 з позовом, в обґрунтування підстав для представництва, прокурор зазначив, що відповідач, починаючи з часу придбання відповідачем нерухомого майна, користується земельною ділянкою без правовстановлюючих документів, в наслідок чого місцевий бюджет не отримав кошти, які б мали надходити як орендна плата.

Як зазначає прокурор, 17.04.2020 позивачем на адресу відповідача був направлений лист №26.6.3-22564-09, в якому пропонувалося у десятиденний термін з дня надходження цього повідомлення розглянути його разом з актом про визначення збитків власнику землі від 31.01.2020 №7 та про результати їх розгляду повідомити Департамент по роботі з активами Маріупольської міської ради. У разі визнання вимог, добровільно відшкодувати кошти, у разі відмови добровільно відшкодувати завдані збитки, відповідні матеріали будуть направлені до юридичного відділу Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради для підготовки позову до суду про примусове відшкодування збитків та вжиття інших заходів, спрямованих на поновлення порушених прав територіальної громади у сфері земельних відносин (т.1 а.с.28).

30.06.2020 Маріупольською місцевою прокуратурою №2 заступнику Маріупольського міського голови було направлено лист №39-2712вих-20, в якому зазначено, що на засіданні, яке відбулось 31.01.2020, були розглянуті матеріали про розрахунок збитків, які нанесені, зокрема, ТОВ "Комплект" (земельна ділянка площею 1,1530 га, кадастровий номер :01:004:0277) по вул. Виноградній, 60а та підлягають відшкодуванню внаслідок використання земельних ділянок з порушенням вимог законодавства про плату за землю, у зв`язку з чим просить повідомити, чи зверталась Маріупольська міська рада до суду з позовом про стягнення безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою. У випадку, якщо не зверталась, повідомити про причини, які перешкоджали цьому (т.1 а.с.24).

15.07.2020 позивач надав відповідь на лист прокурора від 30.06.2020. Про звернення позивача до суду з відповідним позовом у вказаній відповіді не зазначено (т.1 а.с.25).

09.10.2020 прокурор, на підставі ч.4 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" повідомив про намір звернутись до суду із позовною заявою в інтересах держави в особі Маріупольської міської ради до ТОВ "Комплект" про стягнення безпідставно збережених коштів (т.1 а.с.45-48).

13.11.2020 позивач надав відповідь на лист прокурора від 09.10.2020, в якому зазначив, що, у зв`язку з обмеженим асигнуванням на оплату судового збору, зокрема, пов`язаних з перепрофілюванням наявного фінансування на боротьбу з короновірусною хворобою COVID-19, не заперечує щодо звернення прокурора до суду з позовом до ТОВ "Комплект".

В той же час, сам факт не звернення до суду органу місцевого самоврядування з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси територіальної громади, свідчить про те, що вказані органи неналежно виконують свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів територіальної громади та звернення до суду з відповідним позовом.

Вищезазначене свідчить про бездіяльність органу місцевого самоврядування, до компетенції якого внесені відповідні повноваження, що є підставою для здійснення прокурором представництва в суді законних інтересів держави.

Таким чином, враховуючи, що позивач з позовом про стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати, починаючи з часу придбання відповідачем нерухомого майна, не звертався, приймаючи також до уваги, що після повідомлення прокурором про виявлені порушення позивачем не вживались дієві заходи щодо відновлення порушених прав територіальної громади, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що звернення прокурора в інтересах територіальної громади в особі Маріупольської міської ради Донецької області до господарського суду в цій справі відповідає функції представництва прокуратурою інтересів територіальної громади та направлено на їх захист.

Щодо суті спірних правовідносин, колегія суддів виходить з наступного.

Предметом даного господарського спору є матеріально-правова вимога про стягнення з ТОВ "Комплект" на користь Маріупольської міської ради безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати у сумі 1 632 851,75 грн. за період з 01.01.2017 по 31.12.2019 на підставі ст.1212-1214 ЦК України.

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Положення цієї статті застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події, та зокрема, застосовуються до вимог про витребування майна власником із чужого незаконного володіння.

Згідно з приписами ч.1 ст.93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт «в» частини першої статті 96 Земельного кодексу України).

Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (стаття 125 Земельного кодексу України).

Земельні ділянки можуть передаватися в оренду, зокрема, громадянам та юридичним особам України (частина друга статті 93 ЗК України).

Передання в оренду земельних ділянок комунальної власності громадянам у разі розташування на цих ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), які перебувають у їх власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 123 Земельного кодексу України (частина третя статті 124 цього кодексу).

Надання земельних ділянок комунальної власності в користування здійснюється на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, зокрема, у разі формування нової земельної ділянки (крім поділу й об`єднання) та в інших випадках, якщо ділянка не зареєстрована в Державному земельному кадастрі, і право власності на неї не зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни меж і цільового призначення такої земельної ділянки (частина перша статі 123 Земельного кодексу України).

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки (частина друга статті 123 Земельного кодексу України).

Орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про надання земельної ділянки у користування (частина 6 статті 123 Земельного кодексу України).

Рішеннями Маріупольської міської ради від 18.06.2013 №6/28-3281, від 10.07.2014 №6/40-4673, від 27.10.2016 №7/12-873 ТОВ "Комплект" наданий дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 1,1530 га для будівництва та обслуговування об`єктів фізичної культури і спорту, будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування (функціонування водної станції) (т.1 а.с.20-21).

Рішенням Маріупольської міської ради від 19.04.2017 №7/17-1414 затверджено проект землеустрою ТОВ "Комплект" щодо відведення та надано із земель рекреаційного призначення в оренду строком на 1 рік земельну ділянку площею 1,1530 га з кадастровим номером :01:004:0277. Крім того, вирішено відповідачу укласти договір земельного сервітуту з ПАТ "Укртелеком" та зареєструвати його в установленому порядку; укласти договір земельного сервітуту з Маріупольською міською радою для безперешкодного проходу, проїзду громадян на пірс (т.1 а.с.22).

Доказів укладання договору оренди земельної ділянки за результатами прийнятих зазначених вище рішень, до суду надано не було.

Рішенням Маріупольської міської ради від 26.02.2020 №7/50-5018 "Про повторний розгляд заяви ТОВ "Комплект" про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по вул. Виноградній, 60-а, в Лівобережному районі міста" вирішено, надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 1,1530 га для будівництва та обслуговування об`єктів фізичної культури і спорту (функціонування водної станції) по вул. Виноградній, 60 а в Лівобережному районі міста ТОВ "Комплект" з урахуванням права проходу, проїзду громадян на пірс (т.1 а.с.143).

Отже, між сторонами виникли відносини, пов`язані з укладенням договору оренди, однак доказів укладання між сторонами по справі договору оренди землі, після ухвалення позивачем рішення від 26.02.2020, суду надано не було. При цьому, як було з`ясовано судом апеляційної інстанції, договір оренди земельної ділянки та договір сервітуту до нього не були підписані відповідачем з причин незгоди зі ставкою орендної плати та встановлення сервітуту.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 11.03.2020, право власності на нежитлову будівлю (водна станція) загальною площею 892 кв.м. за адресою: Донецька область, м.Маріуполь, вул. Виноградна, 60а з 17.05.2005 зареєстроване за ТОВ "Комплект", підстава договір купівлі-продажу від 16.07.2001 № 144 з ТОВ "Азовзалізобетон" (т.1 а.с. 37).

Відповідач в обґрунтування своєї позиції зазначає, що земельна ділянка загальною площею 0,80 га за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, вул. Виноградна, 60а, належить відповідачу на праві постійного користування, як і попередньому власнику водної станції, що розташована на вказаній земельній ділянці.

Як свідчать матеріали справи, 16.07.2001 між ТОВ "Азовзалізобетон" (далі - продавець) та ТОВ "Комплект" (далі - покупець) укладено договір купівлі-продажу відповідно до п.п.1.1, 1.2 якого, продавець продає, а покупець купує об`єкт "Водну станцію" на умовах діючого договору, яка знаходиться за адресою: Донецька область, м.Маріуполь, вул.Виноградна, 60-а, (двох поверхова будівля) площею 891,6 кв.м (т.1 а.с.82-83).

Згідно з положеннями ст.7, 20 Земельного кодексу УРСР від 18.12.1990 (в редакції на момент набуття ТОВ "Комплект" права власності на нерухоме майно), постійним визнається землекористування без заздалегідь установленого строку. Право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

За приписами ст. 92 Земельного кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2002, право постійного користування земельною ділянкою це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановленого строку.

Зазначеною нормою встановлено вичерпний перелік суб`єктів, які набувають право постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності, проте ТОВ "Комплект" не належить до жодної з перелічених категорій землекористувачів.

Окрім того, за приписами ст.125-126 Земельного кодексу України (у редакції, що діяла до 01.05.2009), право постійного користування земельною ділянкою виникає після одержання її користувачем документа, що посвідчує право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами, форма яких затверджується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до редакції ст. ст. 125-126 чинного ЗК України, що діяла після 01.05.2009, право постійного користування земельною ділянкою виникає після державної реєстрації цих прав.

Так, матеріали справи містять копію рішення від 26.01.1966 №27/2 виконкому Жданівської (Жданів - колишня назва міста Маріуполя) міської ради депутатів трудящих Донецької області, згідно з яким тресту «Азовстальбуд» відведено земельну ділянку в Орджонікідзевському районі міста (колишня назва Лівобережного району міста Маріуполя) на березі Азовського моря в умовних границях площею 0,80 га для будівництва водної станції. Адресу земельної ділянки не зазначено. З наведеного документа вбачається також, що землекористувача зобов`язано оформити акт про надання у безстрокове користування земельної ділянки для забудівлі та подальшої його експлуатації.

Водночас, матеріали справи не містять доказів на підтвердження належності будівельно-монтажному тресту «Азовстальбуд» на праві постійного користування земельної ділянки площею 0,80 га і оформлення ним державного акту на право постійного користування землею у встановленому законом порядку, а також доказів правонаступництва між будівельно-монтажним трестом «Азовстальбуд» ТОВ «Азовзалізобетон» та ТОВ «Комплект».

Разом з тим, відповідно до даних, які містяться у Державному земельному кадастрі, земельна ділянка площею 1,1530 га з кадастровим номером :01:004:0277 за адресою: вул. Виноградна, 60-а, м. Маріуполь Донецької області, знаходиться у комунальній власності територіальної громади міста Маріуполя в особі Маріупольської міської ради.

За таких обставин, колегія суддів відхиляє доводи відповідача про неправомірність застосування до спірних правовідносин ст.1212 ЦК України та його посилання на те, що земельна ділянка загальною площею 0,80 га за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, вул. Виноградна, 60а, належить відповідачу на праві постійного користування.

Отже, з моменту виникнення права власності на нерухоме майно у власника - ТОВ "Комплект" виник обов`язок оформити та зареєструвати речове право на земельну ділянку, розташовану під об`єктом нерухомого майна "Водна станція". Однак, відповідач, набувши право власності на нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу від 16.07.2001 №144, належним чином не оформив право користування земельною ділянкою та не уклав з Маріупольською міською радою відповідного договору оренди.

Таким чином, ТОВ "Комплект", як фактичний користувач спірної земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини 1 статті 1212 ЦК України (аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц та від 20.11.2017 у справі № 922/3412/17, постанові Верховного Суду від 25.05.2018 у справі № 922/2976/17).

Зі змісту глави 15, статей 120, 125 ЗК України та положень статті 1212 ЦК України випливає, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформленого права на цю ділянку (без укладеного договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17, постановах Верховного Суду від 14.01.2019 у справі № 912/1188/17, від 21.01.2019 у справі № 902/794/17, від 04.02.2019 у справі № 922/3409/17, від 12.03.2019 у справі 916/2948/17, від 09.04.2019 у справі № 922/652/18, від 21.05.2019 у справі № 924/552/18, а також у постановах Верховного Суду України від 30.11.2016 у справі № 922/1008/15, від 07.12.2016 у справі № 922/1009/15, від 12.04.2017 у справах № 922/207/15 і № 922/5468/14, від 17.03.2020 у справі № 922/2413/19.

Для вирішення спору щодо стягнення з власника об`єкта нерухомого майна, безпідставно збережених коштів орендної плати згідно із статтями 1212 - 1214 Цивільного кодексу України за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою комунальної власності, на якій цей об`єкт розташований необхідно з`ясувати: а) чи наявні правові підстави для використання земельної ділянки; б) яка площа земельної ділянки та чи є вона сформованою відповідно до вимог земельного законодавства; в) в якому розмірі підлягають відшкодуванню доходи, пов`язані із безпідставним збереженням майна, розраховані відповідно до вимог земельного законодавства, а саме на підставі нормативної грошової оцінки землі.

Верховним Судом у постановах від 29.01.2019 у справах № 922/3780/17 та № 922/536/18, від 11.02.2019 у справі № 922/391/18, від 12.04.2019 у справі № 922/981/18, від 12.06.2019 у справі № 922/902/18 наголошено, що для вирішення спору щодо фактичного користування земельною ділянкою без укладання правовстановлюючих документів та без державної реєстрації прав на неї встановленню підлягають обставини, зокрема, чи є спірна земельна ділянка, за користування якою Харківська міська рада просить стягнути безпідставно збережені кошти, сформованим об`єктом цивільних прав протягом усього періоду, зазначеного у позові, та необхідність підтвердження площі займаної земельної ділянки належними доказами, якими є витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки.

Приписами статті 79-1 ЗК України передбачено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

З приписів наведеної норми права вбачається, що земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі, а об`єктом цивільних прав виступає з моменту державної реєстрації права власності на неї.

Відповідно до інформації з Державного земельного кадастру про право власності та про речові права на земельну ділянку від 14.04.2020, земельна ділянка площею 1,153 га по вул. Виноградній, 60-а у м. Маріуполі з кадастровим номером :01:004:0277 належить до земель комунальної власності, цільове призначення "07.01 для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення" (т.1 а.с.36).

Виходячи з того, що відомості про земельну ділянку площею 1,153 га по вул. Виноградній, 60-а у м. Маріуполі містяться в державному земельному кадастрі та їй присвоєно кадастровий номер, слід дійти висновку про те, що ця земельна ділянка сформована з визначенням площі та межі.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що використовує земельну ділянку 0,80 га, а не всю площу земельної ділянки - 1,1530 га, що також було підтверджено судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

З цього приводу судова колегія зазначає наступне.

За змістом частини 1 статті 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Отже, нерухоме майно нерозривно пов`язане із земельною ділянкою, на якій воно знаходиться, і переміщення такого майна неможливе без його знецінення, а відтак використання нежитлових приміщень, які належать відповідачу, неможливе без відповідної земельної ділянки.

Наведена правова норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований.

Таким чином, у зв`язку з користуванням відповідачем об`єктом нерухомого майна (водна станція) загальною площею 892 кв.м. за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, вул. Виноградна, 60а, який знаходиться на сформованій земельній ділянці з кадастровим номером :01:004:0277 площею 1,153 га, презюмується його користування спірною земельною ділянкою.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 02.06.2020 у справі №922/2417/19.

Водночас, факт знаходження нежитлової будівлі (Водної станції) загальною площею 892 кв.м. на сформованій вже земельній ділянці площею 1,1530 га документально підтверджено копіями рішень Маріупольської міської ради від 18.06.2013 № 6/28-3281 та від 19.04.2017 № 7/17-1414, які було прийнято саме на підставі звернення (заяви) ТОВ "Комплект" про надання в користування земельної ділянки площею саме 1,1530 га.

При цьому, жодних заперечень щодо площі земельної ділянки, яка надавалась у користування відповідачеві, останній не висловлював, у тому числі не звертався до позивача із заявами про намір оформити орендні правовідносини щодо частини земельної ділянки площею 892 кв.м. під об`єктом нерухомого майна.

Отже, спірна земельна ділянка з кадастровим номером :01:004:0277 площею 1,1530 га сформована як об`єкт цивільних прав та відповідач використовує земельну ділянку, на якій розташований належний відповідачу на праві власності об`єкт нерухомого майна, без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Статтею 14 Податкового кодексу України визначено, що плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

З наведеного вбачається, що чинним законодавством розмежовано поняття "земельний податок" і "орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності".

Відповідач не є власником або постійним землекористувачем земельної ділянки, тому єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього, як землекористувача, є орендна плата (ст. 14.1.72 Податкового кодексу України).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07.07.2020 у справі №922/3208/19.

Розмір безпідставно збережених коштів відповідача розраховано Маріупольською міською радою на підставі Положення про порядок з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Маріупольської міської ради № 318 від 18.07.2018, комісією з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам на засіданні, яке відбулося 31.01.2020 відповідно до фактичного використання земельної ділянки ТОВ "Комплект".

Згідно проведених розрахунків розмір збитків, завданих територіальній громаді міста Маріуполя відповідно до фактичного використання земельної ділянки ТОВ "Комплект" за період з 01.01.2017 по 31.12.2019, який складає 1 632 851,75 грн. (т.1, а.с. 29-32).

Разом з цим, звертаючись до суду з даним позовом, прокурор просив стягнути з відповідача безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 1 632 851,75 грн. за період з 01.01.2017 по 31.12.2019.

Згідно положень частини 5 статті 5, частини 1 статті 13 Закону України "Про оренду земель" для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності використовується нормативна грошова оцінка.

Відповідно до частин 1 2 статті 15, частини 2 статті 18 Закону України "Про оренду земель" підставою для проведення оцінки земель (бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок) є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок може проводитися також на підставі договору, який укладається заінтересованими особами в порядку, встановленому законом. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів незалежно від їх цільового призначення, проводиться не рідше ніж один раз на 5 - 7 років.

Згідно з частинами 1, 2 статті 20, частини 1 статті 23 Закону України "Про оренду земель" за результатами нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Технічна документація з нормативної грошової оцінки земельних ділянок затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою. Протягом місяця з дня надходження технічної документації з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель, нормативної грошової оцінки відповідна сільська, селищна, міська рада розглядає та приймає рішення про затвердження або відмову в затвердженні такої технічної документації.

Отже, нормативна грошова оцінка є основою визначення розміру орендної плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.

Зазначену правову позицію викладено у пункті 48 постанови Верховного Суду від 28.01.2019 у справі № 922/3782/17, в пункті 7.30 постанови Верховного Суду від 12.03.2019 у справі 916/2948/17 та в пункті 6.11 постанови Верховного Суду від 09.04.2019 у справі № 922/652/18.

Відтак, оскільки нормативна грошова оцінка землі проводиться в обов`язковому порядку для визначення розміру орендної плати за землі комунальної та державної форм власності, наявність витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки для розрахунку заявленої до стягнення суми безпідставно збережених відповідачем грошових коштів у виді орендної плати за землю є обов`язковою.

Отже, для вирішення даного спору встановленню підлягають також обставини визначення розміру орендної плати на підставі затвердженої у встановленому законом порядку нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Розрахунок нормативної грошової оцінки земельної ділянки здійснюється відповідно до Методики нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.1995 року № 213, згідно з п. 21 якої нормативна грошова оцінка земель населених пунктів визначається за спеціальною формулою з урахуванням, зокрема, коефіцієнта, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (під житлову та громадську забудову, для промисловості, транспорту тощо).

Апеляційний господарський суд встановив, що розрахунок розміру збитків, нанесених ТОВ «Комплект» Маріупольській міській раді за час фактичного користування земельною ділянкою, загальною площею 1,1530 га кв.м. за період 01.01.2017 по 31.12.2019 (який є додатком до Акту комісії з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам від 31.01.2020), на підставі якого прокурор просить стягнути з відповідача кошти за безпідставне користування земельною ділянкою, не містить інформації щодо технічної документації такої земельної ділянки, а також посилань на витяг із нормативної грошової оцінки землі. Розрахунки здійснено на підставі інформації, наданої Відділом у м. Маріуполь Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області № 2067/105-19 від 20.12.2019 (т.1,а.с. 33-34), з урахуванням коефіцієнту розміру орендної ставки в 3 %, помножених на площу земельної ділянки.

Так, додаток до листа № 2067/105-19 від 20.12.2019 містить відомості щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:004:0277 площею 1,1530 га, а саме:

станом на 01.01.2017, 01.01.2018 нормативна грошова оцінка становить 1321,29, (Кф=2,0);

з 17.07.2018 нормативна грошова оцінка становить 1982,09 (Кф=3,0);

станом на 01.01.2019 нормативна грошова оцінка становить 1773,86 (Кф=3,0).

Разом з тим, як свідчать матеріали справи, Маріупольською міською радою до матеріалів справи надано Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером :01:004:0277 площею 1,1530 га станом на 09.04.2021.

Даний Витяг містить цільове призначення земельної ділянки 07.01. Для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення; коефіцієнт функціонального призначення Кф 0,5.

Однак, інформація про спірну земельну ділянку, що міститься в листі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області м. Маріуполь № 2067/105-19 від 20.12.2019 містить коефіцієнти функціонального призначення Кф 2,0 та 3,0.

Колегія суддів зазначає, що 17.07.2018 набрав чинності наказ Міністерства аграрної політики та продовольства України від 27.03.2018 № 162 «Про внесення змін до Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів», яким змінено коефіцієнти, які характеризують функціональне використання земельної ділянки.

Так, для земельних ділянок, інформація про які не внесена до відомостей державного земельного кадастру, коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки Кф, застосовується із зазначенням 3,0, раніше було 2,0. У разі, якщо у відомостях державного земельного кадастру відсутній код класифікації видів цільового призначення земель для земельної ділянки, коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки Кф, застосовується з зазначенням 3,0, раніше було 2,0.

Однак, відомості викладені в листі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області м. Маріуполь № 2067/105-19 від 20.12.2019 щодо застосування коефіцієнтів 2,0 та 3,0, які покладені в основу розрахунку позивача, не відповідають дійсності, та суперечать даним з Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером :01:004:0277, який містить інший коефіцієнт функціонального призначення Кф 0,5, що відповідає цільовому призначенню земельної ділянки з кадастровим номером :01:004:0277 (для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення).

При цьому, Порядком нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, який затверджено наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25.11.2016 № 489 (зі змінами) встановлені коефіцієнти, які характеризують функціональне використання земельної ділянки, зокрема, для земель рекреаційного призначення, у тому числі будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення (07.01) встановлено коефіцієнт функціонального призначення К(ф)- 0,5.

У класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 №548, наявний такий код цільового призначення, як 07.01 для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення, який присвоєно земельній ділянці з кадастровим номером :01:004:0277, і саме такий код міститься у відомостях Державного земельного кадастру про земельну ділянку, згідно наданої до суду інформації (т.1,а.с. 36).

За встановлених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що наданий прокурором розрахунок суми безпідставно збережених коштів у сумі 1 632 851,75 грн ґрунтується на інформації, яка викладена в листі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області м. Маруполь № 2067/105-19 від 20.12.2019, та не відповідає даним з Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером :01:004:0277.

Колегія суддів звертає увагу, що Верховний Суд у своїх судових рішеннях неодноразово викладав правову позицію, що відповідно до положень чинного законодавства не вбачається можливість зазначення даних про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки в інший спосіб, ніж оформлення у вигляді витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель, що спростовує доводи прокурора та позивача про необов`язкову наявність у матеріалах справи витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки для розрахунку заявленої до стягнення суми безпідставно збережених відповідачем грошових коштів у виді орендної плати за землю.

Аналогічні за змістом правові висновки про те, що при стягненні безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати, нарахування мають здійснюватися позивачем не самостійно (шляхом арифметичного розрахунку без проведення нормативної грошової оцінки землі), а виключно на підставі витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель викладено Верховним Судом у постановах від 12.06.2019 у справі № 922/902/18, від 08.08.2019 у справі № 922/1276/18, від 01.10.2019 у справі №922/2082/18, від 06.11.2019 у справі № 922/3607/18.

Відтак, оскільки в даному випадку предметом позову є стягнення безпідставно збереженого майна у розмірі орендної плати, нарахування мають здійснюватися саме на підставі технічної документації та витягу з нормативної грошової оцінки землі, а із наданого позивачем розрахунку неможливо встановити, чи вірними є застосовані коефіцієнти та нормативна грошова оцінка землі, які зазначені як вихідні дані для розрахунку розміру орендної плати, заявленої до стягнення. В зв`язку з цим, апеляційний суд дійшов висновку, що позивачем належними та допустимими доказами по справі не було доведено розрахунок розміру заявлених до стягнення коштів, що в свою чергу свідчить про необґрунтованість позовних вимог.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 09.04.2020 у справі № 915/1806/19 та відповідають практиці Верховного Суду при розгляді даної категорії спорів, зокрема, висновкам, викладеним у постановах Касаційного господарського суду від 12.03.2020 у справі № 922/893/19, від 05.03.2020 у справі №922/926/19, від 29.01.2020 у справі №922/2811/18, від 29.05.2019 у справі № 922/955/18, від 06.08.2019 у справі №922/3560/18, від 10.09.2019 у справі № 922/96/19, від 06.11.2019 у справі № 922/3607/18.

Доводи прокурора та позивача про те, що у Маріупольської міської ради не було обов`язку отримувати витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки у спірний період, оскільки остання не є платником плати за землю, не приймаються судовою колегією апеляційного господарського суду, оскільки в силу ч.1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, Маріупольська міська рада, як власник спірної земельної ділянки, не була позбавлена права отримати витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку такої земельної ділянки, враховуючи також той факт, що витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку все ж був наданий Маріупольською міською радою до суду першої інстанції майже через три місяці після відкриття провадження у справі.

З приводу наведених Маріупольською міською радою доводів про те, що у спірних правовідносинах слід застосовувати останню правову позицію щодо проведення розрахунку безпідставно збережених коштів не лише на підставі витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, а й на підставі інших документів про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, яка викладена Верховним Судом у складі Касаційного цивільного суду у постанові від 02.06.2021 у справі № 201/2956/19, колегія суддів зазначає таке.

Так, частина 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України вказує на те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Разом із тим суддівський розсуд - необхідна складова незалежності суду. Знаходячись поза межами прецедентної судової системи, суд проявляє свій розсуд у тому, що вирішує спір, ґрунтуючись виключно на статутному праві, самостійно даючи йому тлумачення, виходячи зі змісту, значення конкретного закону, галузі права і законодавства в цілому у рамках індивідуальних особливостей обставин конкретної справи, що розглядається.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що в силу приписів частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України суди при посиланні на правові висновки мають враховувати індивідуальні особливості обставин даної справи та конкретних доказів з урахуванням принципу правової визначеності та верховенства права.

Проте, судові рішення, на які посилається апелянт, прийнято за наслідком розгляду цивільного спору, при наявності різних фактичних обставин та обґрунтування їх іншими доказами, отже підстави для врахування позиції, наведеній у справі № 201/2956/19 - відсутні.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції при вирішенні даного спору застосовує правові висновки, викладені Верховним Судом у постановах від 08.07.2021 у справі №905/979/20, від 09.04.2020 у справі № 915/1806/19, від 12.06.2019 у справі № 922/902/18, від 08.08.2019 у справі № 922/1276/18, від 01.10.2019 у справі № 922/2082/18, від 06.11.2019 у справі № 922/3607/18 про те, що при стягненні безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати, нарахування мають здійснюватися позивачем не самостійно (шляхом арифметичного розрахунку без проведення нормативної грошової оцінки землі), а виключно на підставі витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

При цьому, колегія суддів ще раз звертається до правової позиції, викладеній Верховним Судом у складі Касаційного господарського суд від 08.07.2021 у справі №905/979/20, у справі з аналогічних правовідносин, а саме:

«п. 5.4 Верховний Суд у своїх судових рішеннях неодноразово викладав правову позицію, що відповідно до положень чинного законодавства не вбачається можливість зазначення даних про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки в інший спосіб, ніж оформлення у вигляді витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель, що спростовує доводи скаржника про необов`язкову наявність у матеріалах справи витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки для розрахунку заявленої до стягнення суми безпідставно збережених відповідачем грошових коштів у виді орендної плати за землю.

Аналогічні за змістом правові висновки про те, що при стягненні безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати, нарахування мають здійснюватися позивачем не самостійно (шляхом арифметичного розрахунку без проведення нормативної грошової оцінки землі), а виключно на підставі витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель викладено Верховним Судом у постановах від 12.06.2019 у справі № 922/902/18, від 08.08.2019 у справі № 922/1276/18, від 01.10.2019 у справі № 922/2082/18, від 06.11.2019 у справі № 922/3607/18.

Оскільки Велика Палата Верховного Суду та Верховний Суд у наведених вище постановах неодноразово викладали правовий висновок щодо застосування положень, зокрема, статей 20, 23 Закону України "Про оцінку земель" і такі висновки є чіткими, зрозумілими й сприяють однозначному застосуванню зазначених норм матеріального права, а практика застосування цих норм сталою, Касаційний господарський суд не вбачає підстав для відступу від правової позицій Верховного Суду викладеної у постанові від 29.05.2020 у справі № 922/2843/19, при цьому доводи, наведені у касаційній скарзі не спростовують вказаного висновку. За наведених обставин відсутні підстави й для задоволення клопотання скаржника про передачу цієї справи на розгляд відповідної палати.

З огляду на викладене Верховний Суд погоджується з позицією суду апеляційної інстанції, який в оскаржуваній постанові врахував, зокрема, наведений вище правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 29.05.2020 у справі № 922/2843/19 та зазначив, що є необґрунтованими будь-які розрахунки, зроблені за відсутності витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель (зокрема на підставі базової вартості одного квадратного метра землі із застосуванням відповідних коефіцієнтів чи викладеної в листі відповідного органу інформації)».

Статтею 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про недоведеність позовних вимог за документальною необґрунтованістю розрахунку безпідставно одержаних коштів у розмірі орендної плати.

При цьому, колегія суддів зазначає, що, у зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог право позивача не є порушеним, що, з огляду на положення статі 261 Цивільного кодексу України свідчить про відсутність підстав для застосування позовної давності за заявою відповідача, поданою до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що господарський суд першої інстанції внаслідок нез`ясування обставин справи та неправильного застосування норм матеріального права дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення з ТОВ "Комплект" на користь Маріупольської міської ради Донецької області безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати 143 434,94 грн, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення в зазначеній частині із ухваленням нового рішення про відмову в позові.

В силу положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, понесені прокурором витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги залишаються за прокурором, а понесені відповідачем судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги, покладаються на позивача.

Керуючись ст. 129, 269, 273, 275, 277, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Заступника керівника Харківської обласної прокуратури, м.Харків на рішення Господарського суду Донецької області від 16.06.2021 у справі №905/20/21 залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплект", м.Маріуполь, Донецька область на рішення Господарського суду Донецької області від 16.06.2021 у справі № 905/20/21 задовольнити.

3. Рішення Господарського суду Донецької області від 16.06.2021 у справі №905/20/21 в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплект" на користь Маріупольської міської ради Донецької області безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати 143 434,94 грн та 2 151,52 грн витрат з оплати судового збору скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.

4. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

5. Стягнути з Маріупольської міської ради Донецької області (87500, м. Маріуполь, Донецька область, пр. Миру, 70, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплект" (87502, м. Маріуполь, Донецька область, вул. Таганрозька, 1 ) витраті по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3 227,29 грн.

6. Доручити Господарському суду Донецької області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів через Східний апеляційний господарський суд з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 15.11.2021

Головуючий суддя О.О. Радіонова

Суддя О.А. Істоміна

Суддя О.В. Стойка