УХВАЛА

за результатами розгляду скарги

м. Київ

11.11.2021Справа № 910/23657/13

За скаргоюМіністерства оборони України
на діїДеснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)
у справі№ 910/23657/13
За позовомМіністерства оборони України
доТовариства з обмеженою відповідальністю "ДКДС-Проектбуд"
простягнення 49 794, 09 грн
Суддя Підченко Ю.О.
Секретар судового засідання Лемішко Д.А.
Представники сторін:

від позивача: Барда С.Ю. - представник за довіреністю;

від відповідача: не з`явився;

від відділу ДВС: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Міністерство оборони України (надалі - "МОУ") звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДКДС - Проектбуд" (надалі - ТОВ "ДКДС - Проектбуд") про стягнення 49 794,09 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вартість витрат, які понесені позивачем за Договором на коригування (передачу) проектно-кошторисної документації №303/3/12/13-13 від 17.05.2013 р., не відповідає вартості, встановленій експертизою, а отже різниця, сплачена позивачем виконавцю (відповідачу) підлягає поверненню.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 27.01.2014 р., яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 28.05.2014 р. в задоволенні позовних вимог Міністерства оборони України відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 22.07.2014 р. рішення господарського суду м. Києва від 27.01.2014 р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 28.05.2014 р. скасовано, а справу №910/23657/13 передано на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду міста Києва від 05.08.2014 р. було призначено повторний автоматичний розподіл справи №910/23657/13.

05.08.2014 р. в результаті повторного автоматичного розподілу справ у господарському суді міста Києва справу №910/23657/13 передано на розгляд судді Підченку Ю.О.

Відповідно до рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2014 позовні вимоги задоволено повністю, а 17.11.2014 року на виконання вказаного рішення було видано відповідні накази.

22.10.2021 через загальний відділ діловодства суду від Міністерства оборони України надійшла скарга на дії Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відповідно до якої скаржник просить:

- поновити строк для подання скарги та прийняти скаргу до розгляду;

- визнати неправомірними дії державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в частині винесення постанови від 29.12.2020 про повернення виконавчого документа стягувачу в межах виконавчого провадження № 48086143;

- визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 29.12.2020 про повернення виконавчого документа стягувачу в межах виконавчого провадження № 48086143;

- зобов`язати Деснянський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винести постанову про відновлення виконавчого провадження № 48086143.

Ухвалою суду від 01.11.2021 скаргу призначено до розгляду в судовому засіданні 11.11.2021.

Представник позивача (скаржника) безпосередньо в судовому засіданні 11.11.2021 наполягав на задоволенні скарги та надав усні пояснення по суті заявлених вимог.

Відповідач та відділ ДВС явку уповноважених представників у судове засідання 11.11.2021 не забезпечили, про час та місце розгляду скарги були повідомлені належним чином.

Разом із тим, в силу ч. 2 ст. 342 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Розглянувши подані документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується скарга, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва прийшов до висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

Так, Європейський суд з прав людини повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, interalia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення Європейського суду з прав людини у справі Глоба проти України, no. 15729/07, від 05.07.2012).

Пунктом 9 частини 2 статті 129 Конституції України визначено, що однією із основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Конституційний Суд України у своєму рішенні №18-рп/2012 від 13.12.2012 вказав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Розглядаючи справу №5-рп/2013 Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.06.2013 зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Частиною 1 статті 129-1 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13.06.2007 "Про незалежність судової влади" передбачено, що за змістом частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Частинами 1 та 2 статті 18 ГПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Як вбачається з доводів, викладених у скарзі, згідно з постановою Головного державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Вахрушевої Ради Миколаївни від 22.12.2018 (виконавче провадження № 48086143) оригінал наказу Господарського суду міста Києва від 07.11.14 № 910/23657/13 повернуто стягувачу (засвідчені копії супровідного листа з відміткою про отримання, постанови, та виконавчого документу додаються).

Ухвалою Господарського суд міста Києва від 15.03.2019 у справі у справі № 910/23657/13 задоволено скаргу Міністерства оборони України визнано неправомірними дії державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві в частині винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 22.12.2018 №48086143. При чому, судом скасовано постанову державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. про повернення виконавчого документа стягувачу від 22.12.2018 № 48086143.

Скаржник наголошує, що згаданим державним виконавцем всупереч вимогам статті 41 Закону України "Про виконавче провадження" (аналогічна вимога також містилась в статті 51 Закону України "Про виконавче провадження" у редакції, чинній на дату відкриття виконавчого провадження) не винесено постанову про відновлення виконавчого провадження 48086143. Та, як наслідок, стягувач не набув обов`язку у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити наказ до виконання.

Внаслідок такої бездіяльності державного виконавця отриманий стягувачем 05.02.2019 оригінал наказу Господарського суду міста Києва від 07.11.14 № 910/23657/13 не пред`явлено до виконання (не направлено на адресу Деснянського РВ ДВС).

Разом з тим, на офіційному сайті Автоматизованої системи виконавчого провадження (https://asvpweb.miniust.gov.ua/) оприлюднено інформацію, відповідно до якої головним державним виконавцем Деснянського РВ ДВС в межах виконавчого провадження № 48086143 винесено постанови від 06.01.2020 про передачу виконавчого провадження, у якій міститься інформація щодо передачі виконавчого документа, а саме наказу від 07.11.14 № 910/23657/13 до Деснянського РВ ДВС, від 09.01.2020 про прийняття виконавчого провадження та від 29.12.2020 про повернення виконавчого документа стягувачу.

Згідно зі статтею 3 Закону України "Про виконавче провадження" підлягають примусовому виконанню рішення, зокрема, на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;

У відповідності зі статтею 28 Закону України "Про виконавче провадження" копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

В той же час, як наголошує скаржник та не спростовано відділом ДВС, оскаржувана постанова Головного державного виконавця Деснянського РВ ДВС Вахрушевої Ради Миколаївни від 29.12.2020 про повернення виконавчого документа стягувачу (виконавче провадження № 48086143) на адресу Міністерства оборони України (стягувача) не надходила. Про її існування Міністерству оборони України стало відомо під час ознайомлення з інформацією, розміщеною на офіційному сайті Автоматизованої системи виконавчого провадження (https://asvpweb.minjust.gov.ua/)

Таким чином, оскаржувана постанова державного виконавця від 29.12.2020 про повернення виконавчого документа стягувачу є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 343 ГПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 234, 339, 340, 341, 342 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Міністерства оборони України на дії Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) задовольнити.

2. Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в частині винесення постанови від 29.12.2020 про повернення виконавчого документа стягувачу в межах виконавчого провадження № 48086143.

3. Визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 29.12.2020 про повернення виконавчого документа стягувачу в межах виконавчого провадження № 48086143.

4. Зобов`язати Деснянський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винести постанову про відновлення виконавчого провадження № 48086143.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено та підписано 16.11.2021

Суддя Ю.О. Підченко