УХВАЛА

02 листопада 2021 року

м. Київ

Справа № 922/4198/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Багай Н. О. - головуючого, Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,

секретар судового засідання - Гогусь В. О.,

за участю представників:

позивача - Орлова О. О. (адвоката),

відповідача 1 - Шильця А. Р. (адвоката),

відповідача 2 - Романченка О. М. (адвоката, в режимі відеоконференції),

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Азово-Чорноморської інвестиційної компанії у формі товариства з обмеженою відповідальністю

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 05.07.2021 (колегія суддів: Попков Д. О. - головуючий, Пушай В. І., Стойка О. В.) у справі

за позовом Азово-Чорноморської інвестиційної компанії у формі товариства з обмеженою відповідальністю

до 1) Публічного акціонерного товариства "Банк Золоті Ворота", 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Женева"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська міжрегіональна фінансова компанія",

про визнання недійсним договору,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. У грудні 2020 року Азово-Чорноморська інвестиційна компанія у формі товариства з обмеженою відповідальністю (далі - Азово-Чорноморська інвестиційна компанія у формі ТОВ) звернулася до Господарського суду Харківської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Банк Золоті Ворота" (далі - ПАТ "Банк Золоті Ворота") та Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Женева" (далі - ТОВ "ФК "Женева") про:

- визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 05.01.2018 за іпотечним договором № 16-03-09 від 21.01.2008, з урахуванням всіх змін та доповнень до нього, на підставі положень статті 24 Закону України "Про іпотеку" та частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України, а саме відступлення права вимоги за іпотечним договором без отримання згоди від іпотекодавця (позивача) на цей правочин;

- припинення речового права ТОВ "ФК "Женева" як іпотекодержателя щодо нерухомого майна - нежитлових приміщень третього поверху № 1-6, 8-20 літ. "А-3", реєстраційний номер 1, загальною площею 357,3 м2, розташованих за адресою: м. Харків, вул. Сумська, 96, відомості про які було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі укладеного договору про відступлення права вимоги від 05.01.2018 за іпотечним договором № 16-03-09 від 21.01.2008.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що договір про відступлення права за іпотечним договором є недійсним, оскільки суперечить вимогам закону та порушує права позивача.

2. Короткий зміст судових рішень у справі

2.1. Рішенням Господарського суду Харківської області від 06.04.2021 (суддя Бринцев О. В.) у справі № 922/4198/20 позовні вимоги Азово-Чорноморської інвестиційної компанії у формі ТОВ до ПАТ "Банк Золоті Ворота", ТОВ "ФК "Женева" про визнання недійсним договору та припинення речових прав задоволено у повному обсязі.

2.2. Визнано недійсним укладений 05.01.2018 між ПАТ "Банк Золоті Ворота" та ТОВ "ФК "Женева" договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором № 16-03-09, посвідчений 21.01.2008 Зубарєвим І. Ю. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу за реєстровим № 369, з урахуванням всіх змін та доповнень до нього, посвідчений 05.01.2018 Тарасовою Ю. Г. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 1. Припинено речові права ТОВ "ФК "Женева" як іпотекодержателя щодо нерухомого майна - нежитлових приміщень 3-го поверху № 1-6, 8-20 літ. "А-3", реєстраційний номер 1, загальною площею 357,3 м2, розташованих за адресою: м. Харків, вул. Сумська, буд. 96, відомості про які були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі Договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором № 16-03-09, посвідченого 21.01.2008 Зубарєвим І. Ю. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу за реєстровим № 369, з урахуванням всіх змін та доповнень до нього, посвідченого 05.01.2018 Тарасовою Ю. Г. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 1.

2.3. Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив із того, що спірний договір укладено всупереч вимогам Закону "Про іпотеку", а саме положенням статей 1, 2, 3, 4, 24 Закону України "Про іпотеку", статей 202 - 215, 516, 1054 Цивільного кодексу України, у зв`язку з тим, що основне зобов`язання було розподілене між різними кредиторами, однак право вимоги за іпотечним договором, укладеним в забезпечення повного основного зобов`язання, без обов`язкової згоди позивача передано одному з кредиторів, таким чином, що продовжує забезпечувати лише частину основного зобов`язання, що не допускається Законом України "Про іпотеку".

2.4. Постановою Східного апеляційного господарського суду від 05.07.2021 скасовано рішення Господарського суду Харківської області від 06.04.2021 у справі № 922/4198/20, ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

2.5. Ухвалюючи зазначену постанову, апеляційний господарський суд виходив із того, що права позивача не були порушені укладенням спірного договору, а форма та зміст цього договору, за висновком апеляційного суду, відповідають вимогам Закону України "Про іпотеку", Цивільного кодексу України. Крім того, суд констатував, що ще до моменту вчинення спірного договору, забезпеченим іпотекою майна позивача стала лише частина первісного основного зобов`язання, яке виникло одночасно з такою іпотекою.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги та заперечень на неї

3.1. Не погоджуючись із постановою Східного апеляційного господарського суду від 05.07.2021 у справі № 922/4198/20, до Верховного Суду звернулася Азово-Чорноморська інвестиційна компанія у формі ТОВ із касаційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову апеляційного господарського суду, а рішення Господарського суду Харківської області від 06.04.2021 у справі № 922/4198/20 залишити в силі.

3.2. Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, Азово-Чорноморська інвестиційна компанія у формі ТОВ зазначає, що постанова апеляційного господарського суду ухвалена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Азово-Чорноморська інвестиційна компанія у формі ТОВ, звертаючись із касаційною скаргою, зазначає, що касаційна скарга подається на підставі пунктів 1, 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України. Скаржник наголошує, що апеляційний господарський суд, ухвалюючи оскаржувану постанову, застосував статті 1, 7, 12, 24 Закону України "Про іпотеку" без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 758/3453/16-ц. Крім того, на думку скаржника, на цей час відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування положень статей 12, 24 Закону України "Про іпотеку" у подібних правовідносинах.

3.3. У відзиві на касаційну скаргу Азово-Чорноморської інвестиційної компанії у формі ТОВ Фонд гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення ПАТ "Банк Золоті Ворота" з ринку просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного господарського суду - без змін. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення ПАТ "Банк Золоті Ворота" з ринку зазначає про безпідставне посилання позивача справу № 758/3453/16-ц, оскільки весь існуючий обсяг права вимоги, забезпечений іпотекою майна позивача, перейшов повністю (разом із забезпеченням) від ПAT "Банк Золоті Ворота" до ТОВ "ФК "Женева", а отже конструкція "абстрактної іпотеки" в розумінні постанови Верховного Суду постанові Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 758/3453/16-ц в цьому випадку не утворюється.

3.4. У відзиві на касаційну скаргу Азово-Чорноморської інвестиційної компанії у формі ТОВ ТОВ "ФК "Женева" просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного господарського суду - без змін. ТОВ "ФК "Женева" зазначає про відсутність порушення прав позивача оспорюваним в цій справі договором відступлення права вимоги.

3.5. Крім того, до Верховного Суду від ТОВ "ФК "Женева" надійшло клопотання про закриття касаційного провадження за касаційного скаргою Азово-Чорноморської інвестиційної компанії у формі ТОВ на постанову Східного апеляційного господарського суду від 05.07.2021 у справі № 922/4198/20, яке враховується Верховним Судом під час розгляду касаційної скарги у цій справі.

4. Розгляд касаційної скарги та встановлені судами обставини справи

4.1. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що 21.01.2008 між Акціонерним комерційним банком "Меркурій" (далі - АКБ "Меркурій") (кредитор) та Азово-Чорноморською інвестиційною компанією у формі ТОВ (позичальник) було укладено договір на кредитну лінію № 02-25К-02, відповідно до пункту 1.1 якого у строк з 21.01.2008 по 25.01.2008 кредитор відкриває позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання невідновлювальну кредитну лінію у сумі, що не перевищує 6300000,00 грн на придбання нерухомості, а позичальник зобов`язується повернути кредит не пізніше 19.01.2009 згідно з графіком погашення.

4.2. Згідно з пунктом 2.1 кредитного договору кредитор надає кредит позичальнику шляхом перерахування кредитних коштів з позичкового рахунка № НОМЕР_1 на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_2 в АКБ "Меркурій".

4.3. В пункті 4.1 кредитного договору сторони погодили, що виконання позичальником своїх зобов`язань перед кредитором забезпечується договором поруки № 02-25П-02 від 21.01.2008 та іпотечним договором № 16-03-09 від 21.01.2008. Як встановлено положеннями пункту 8.1 кредитного договору, цей договір набирає чинності з дня підписання та діє до виконання сторонами своїх зобов`язань за договором у повному обсязі.

4.4. Суди установили, що кошти в сумі 6300000,00 грн за кредитним договором на поточний рахунок позивача були перераховані платіжним дорученням № 1050 від 21.01.2008.

4.5. 21.01.2008 між Азово-Чорноморською інвестиційною компанією у формі ТОВ (іпотекодавець) та АКБ "Меркурій" (іпотекодержатель) було укладено договір іпотечний договір № 16-03-09, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Забарєвим І.Ю. за реєстровим № 369, відповідно до пункту 1.1 якого цей договір забезпечує вимоги іпотекодержателя, що виникають із договору № 02-25К-02 від 17.01.2008 та всіх додаткових угод до нього, що виникають у майбутньому.

4.6. Пунктом 1.2 іпотечного договору передбачено, що для забезпечення виконання своїх зобов`язань за кредитним договором іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю нежитлові приміщення третього поверху № 1-6, 8-20, літ А-3 загальною площею 357,3 м2, які розташовані за адресою: м. Харків, вул. Сумська, 96. Майно стане власністю іпотекодавця в майбутньому, після державної реєстрації права власності на майно, відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого 21.01.2008 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Забарєвим І.Ю. за реєстровим №363.

4.7. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що листом № 338 від 20.12.2011 позивач звернувся до АКБ "Меркурій" із заявою про продовження строку дії кредитного договору та збільшення ліміту кредитування на 1465200,00 грн, тобто до 7585200,00 грн. Платіжним дорученням № 60915 від 21.12.2011 АКБ "Меркурій" здійснив перерахування на поточний рахунок позивача № НОМЕР_2 грошові кошти в сумі 1465200,00 грн.

4.8. Також суди установили, що 07.02.2014 між ПАТ Банк "Меркурій" (первісний кредитор) та ПАТ "Банк Золоті Ворота" (новий кредитор) було укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до пункту 1.1 якого первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає право вимоги первісного кредитора до Азово-Чорноморської інвестиційної компанії у формі ТОВ (боржник) у розмірі, зазначеному в пункті 1.2 цього договору, за договором на кредитну лінію № 02-25К-02 від 21.01.2008 та всіх додаткових угод до нього, укладених між первісним кредитором та боржником, та стає кредитором в зобов`язаннях за кредитним договором та всіма додатковими угодами до нього в обсязі та на умовах, визначених в договорі.

4.9. Право вимоги від первісного кредитора до нового кредитора передається частково, в обсязі, зазначеному в пункті 1.2 договору. Відповідно до пункту 1.2 договору сума вимог, що відступається, станом на дату укладення договору становить: строкова заборгованість за кредитом у розмірі 7566200,00 грн. Відповідно до меморіальних ордерів № 1389 від 11.02.2014, № 1865 від 11.02.2014, № 1835 від 12.02.2014, № 2195 від 13.02.2014, № 1043 від 14.02.2014, № 1284 від 18.02.2014 ПАТ "Банк Золоті Ворота" повністю розрахувалось з ПАТ Банк "Меркурій" за цим договором відступлення.

4.10. Господарськими судами констатовано, що 07.02.2014 між ПАТ Банк "Меркурій" (первісний іпотекодержатель) та ПАТ "Банк Золоті Ворота" (новий іпотекодержатель) було укладено договір відступлення права вимоги за іпотечним договором, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чибісовою А. О. за реєстровим №126. Відповідно до п.1.1 цього договору первісний іпотекодержатель передає, а новий іпотекодержатель приймає в повному обсязі всі права вимоги за іпотечним договором № 16-03-09, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Забарєвим І. Ю. за реєстровим № 369, який укладений між Азово-Чорноморською інвестиційною компанією у формі ТОВ та первісним кредитором, який є забезпеченням виконання зобов`язань за договором на кредитну лінію № 02-25К-02 від 21.01.2008, з усіма змінами та доповненнями до нього, укладеним між АКБ "Меркурій" та Азово-Чорноморською інвестиційною компанією у формі ТОВ.

4.11. Згідно з іпотечним договором в іпотеку було передано нежитлові приміщення третього поверху № 1-6, 8-20, літ А-3 загальною площею 357,3 м2, які розташовані за адресою: м. Харків вул. Сумська, 96 (пункт 1.2 цього договору).

4.12. 11.06.2015 між ПАТ Банк "Меркурій" (первісний кредитор) та ТОВ "Азово-Чорноморська іпотечна компанія" (новий кредитор) було укладено договір про відступлення права вимоги № 5, відповідно до пункту 1.1 якого первісний кредитор відступає новому кредитору своє право вимоги за кредитним договором на кредитну лінію № 02-25К-02 від 21.01.2008, який був укладений між первісним кредитором та Азово-Чорноморською інвестиційною компанією у формі ТОВ (боржник) та за договором забезпечення за цим кредитним договором; сума заборгованості 1104705,09 грн з усіма додатковими угодами та додатками за кредитних договорів та договорів забезпечення виконання зобов`язання за такими кредитними договорами.

4.13. Положеннями пункту 1.2 зазначеного договору визначено, що загальна сума права вимоги станом на день укладення складає 1104705,09 грн. До зазначеного договору сторонами 11.06.2015 було підписано акт приймання-передачі за яким первісний кредитор передав новому кредитору документи та інформацію за означеним договором.

4.14. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що протоколом електронних торгів №UA-ЕА-2017-11-24-000393-а від 08.12.2017р. ТОВ "ФК "Женева" було визначено переможцем лоту Право вимоги за кредитним договором № 02-25К-02 із забезпеченням: нежитлові приміщення третього поверху № 1-6, 8-20, літ А-3 загальною площею 357,3 м2, які розташовані за адресою: Харківська область м. Харків вул. Сумська, 96. Ціна продажу зазначеного лоту - 1573425,00 грн, яка була перерахована ТОВ "ФК "Женева" платіжним дорученням № 184 від 04.01.2018.

4.15. 05.01.2018 між ПАТ "Банк Золоті Ворота" (продавець/банк) та ТОВ "ФК "Женева" (новий кредитор) було укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до пункту 1 якого банк відступає новому кредитору належні банку права вимоги, а новий кредитор набуває права вимоги банку до юридичної особи позичальника - іпотекодавця (боржник), зазначеного в додатку № 1 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржника або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржника за кредитним договором та договором іпотеки, з урахуванням всіх змін, доповнень і додатків до них, згідно з реєстром у додатку № 1 до цього договору.

4.16. Відповідно до пунктів 1, 2 реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами (додаток № 1) є:

- договір на кредитну лінію № 02-25К-02 від 21.01.2008, укладений між АКБ "Меркурій", правонаступником якого є ПАТ Банк "Меркурій" (правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ Банк "Меркурій" за кредитним договором є ПАТ "Банк Золоті Ворота" на підставі договору від 07.02.2014 відступлення права вимоги за договором № 02-25К-02 від 21.01.2008) та Азово-Чорноморською інвестиційною компанією у формі ТОВ;

- іпотечний договір № 16-03-09 від 21.01.2008, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Забарєвим І. Ю. за реєстровим № 369, укладений між АКБ "Меркурій", правонаступником якого є ПАТ Банк "Меркурій" (правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ Банк "Меркурій" за договором іпотеки є ПАТ "Банк Золоті Ворота", до якого перейшло право вимоги на підставі посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чибісовою А. О. за реєстровим № 126 договору від 07.02.2014 відступлення права вимоги за іпотечним договором № 16-03-09 від 21.01.2018, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Забарєвим І. Ю. за реєстровим №369) та Азово-Чорноморською інвестиційною компанією у формі ТОВ.

4.17. Розмір прав вимоги, що відступаються банком на користь нового кредитора згідно з умовами цього договору станом на 05.01.2018 становить - 19188699,17 грн та складається з: 7566200,00 грн - простроченого кредиту, 2153974,54 грн - прострочених процентів та 9468524,63грн - пені.

4.18. Суди установили, що 05.01.2018 між ПАТ "Банк Золоті Ворота" (сторона 1) та ТОВ "ФК "Женева" (сторона 2) було укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до пункту 1 якого сторона 1 передала стороні 2, а сторона 2 прийняла від сторони 1 всі права та обов`язки, належні стороні 1 за іпотечним договором № 16-03-09 від 21.01.2008, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Забарєвим І. Ю. за реєстровим № 369, укладеним АКБ "Меркурій", правонаступником якого є ПАТ Банк "Меркурій" (правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ Банк "Меркурій" за договором іпотеки є ПАТ "Банк Золоті Ворота" до якого право вимоги перейшло на підставі посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чибісовою А. О. за реєстровим № 126 договору від 07.02.2014 відступлення права вимоги за іпотечним договором № 16-03-09 від 21.01.2018, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Забарєвим І. Ю. за реєстровим № 369) та Азово-Чорноморською інвестиційною компанією у формі ТОВ.

4.19. Згідно з пунктом 4.1 зазначеного договору предметом іпотеки є нежитлові приміщення третього поверху № 1-6, 8-20 літ А-3 загальною площею 357,3 м2, які розташовані за адресою: Харківська область м. Харків вул. Сумська, 96. Майно, яке є предметом іпотеки, є власністю іпотекодавця відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого 21.01.2008 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Забарєвим І. Ю. за реєстровим № 363.

4.20. Рішенням приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тарасової Т. Г. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 05.01.2018 за № 39120026 було зареєстровано іпотеку на нежитлове приміщення з реєстраційним номером 1, яке розташоване за адресою: м. Харків вул. Сумська, 96, за ТОВ "ФК "Женева", що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 234704084 від 30.11.2020.

4.21. Азово-Чорноморська інвестиційна компанія у формі ТОВ вважає, що укладений між ПАТ "Банк Золоті Ворота" та ТОВ "ФК "Женева" договір про відступлення права вимоги від 05.01.2018 за іпотечним договором № 16-03-09 від 21.01.2008 не відповідає положенням частини 1 статті 516 Цивільного кодексу України, статті 24 Закону України "Про іпотеку" (укладений без отримання згоди позивача, як іпотекодавця на цей правочин) та порушує права позивача.

5. Позиція Верховного Суду

5.1. Заслухавши суддю-доповідача, представників учасників справи, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі та відзивах на неї, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційне провадження за касаційною скаргою Азово-Чорноморської інвестиційної компанії у формі ТОВ необхідно закрити з огляду на таке.

5.2. Предметом позову в цій справі є вимоги Азово-Чорноморської інвестиційної компанії у формі ТОВ про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 05.01.2018 за іпотечним договором № 16-03-09 від 21.01.2008, з урахуванням всіх змін та доповнень до нього; припинення речового права ТОВ "ФК "Женева" як іпотекодержателя щодо нерухомого майна - нежитлових приміщень третього поверху № 1-6, 8-20 літ. "А-3", реєстраційний номер 1, загальною площею 357,3 м2, розташованих за адресою: м. Харків, вул. Сумська, 96, відомості про які було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі укладеного договору про відступлення права вимоги від 05.01.2018 за іпотечним договором № 16-03-09 від 21.01.2008.

5.3. Підставою позовних вимог, на думку Азово-Чорноморської інвестиційної компанії у формі ТОВ, є те, що договір про відступлення права за іпотечним договором суперечить вимогам закону та порушує права позивача, а тому повинен бути визнаний недійсним.

5.4. З урахуванням положень статті 300 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

5.5. Верховний Суд зазначає, що частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

5.6. Частинами 1, 2 статті 202 Цивільного кодексу України установлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

5.7. Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

5.8. Статтею 203 Цивільного кодексу України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина 1) тощо.

5.9. Частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

5.10. Отже, наведеними правовими положеннями визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, та підстави недійсності правочину, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність (оспорюваний правочин) (частина 3 статті 215 Цивільного кодексу України).

5.11. Згідно зі статтею 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

5.12. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину враховуються загальні положення статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося.

5.13. Крім того, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення), і настання відповідних наслідків та, у разі задоволення позовних вимог, зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

5.14. При цьому невідповідність правочину актам законодавства як підстава його недійсності повинна ґрунтуватися на повно та достовірно встановлених судами обставинах справи про порушення певним правочином (чи його частиною) імперативного припису законодавства. Саме по собі відступлення сторонами від положень законодавства, регулювання їх іншим чином не свідчить про суперечність змісту правочину Цивільному Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

5.15. Таким чином, для визнання недійсним у судовому порядку правочину необхідно встановити, що правочин не відповідає вимогам закону, або ж його сторонами (стороною) при укладенні було порушено господарську компетенцію.

5.16. Згідно зі статтею 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

5.17. Відповідно до статті 24 Закону України "Про іпотеку" відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням.

Іпотекодержатель зобов`язаний письмово у п`ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов`язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Відступлення прав за іпотечним договором та основним зобов`язанням не допускається у разі видачі заставної. Після видачі заставної перехід прав іпотекодержателя за іпотечним договором та основним зобов`язанням до іншої особи здійснюється шляхом передачі заставної у встановленому цим Законом порядку.

5.18 Частиною 1 статі 74 Господарського процесуального кодексу України установлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

5.19. Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

5.20. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, апеляційний господарський суд виходив із того, що права позивача не були порушені укладенням спірного договору, а форма та зміст цього договору, за висновком апеляційного суду, відповідають вимогам Закону України "Про іпотеку", Цивільного кодексу України.

5.21. Азово-Чорноморська інвестиційна компанія у формі ТОВ не погоджується із такими висновками, а тому звернулася із касаційною скаргою на постанову апеляційного господарського суду в цій справі. Азово-Чорноморська інвестиційна компанія у формі ТОВ, звертаючись із касаційною скаргою, зазначає, що касаційна скарга подається на підставі пунктів 1, 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

5.22. Відповідно до частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

Щодо підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

5.23. Касаційну скаргу із посиланням на положення пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України мотивовано тим, що апеляційний господарський суд, ухвалюючи оскаржувану постанову, застосував статті 1, 7, 12, 24 Закону України "Про іпотеку" без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 758/3453/16-ц.

5.24. За змістом пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України оскарження судових рішень з підстави, зазначеної в пункті 1 частини 2 цієї статті, можливе за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, у якій подано касаційну скаргу, і у справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

5.25. При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Такий правовий висновок викладено у пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц (провадження № 14-737цс19).

5.26. Крім того, Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 27.03.2020 у справі № 910/4450/19 також зазначила, що подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет).

5.27. Верховний Суд установив, що постанова Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 758/3453/16-ц, на яку посилається скаржник, ухвалена за позовом до ПАТ "Банк "Київська Русь" про визнання договору іпотеки припиненим, зобов`язання вчинити дії.

5.28. У зазначеній постанові Верховного Суду викладено висновок, який, на думку скаржника, не було враховано апеляційним господарським судом під час ухвалення оскаржуваної постанови, про те, що: "тлумачення абзацу 9 статті 1, статті 24 Закону України "Про іпотеку" дозволяє зробити висновок, що: - іпотекодержателем може бути тільки особа, яка є кредитором за основним зобов`язанням. Це пов`язано з тим, що для іпотеки є характерною така властивість як слідування, оскільки іпотека слідує за основним зобов`язанням з метою його забезпечення; - для відступлення прав за іпотечним договором необхідним є вчинення правочину в письмовій формі з нотаріальним посвідченням; - Законом України "Про іпотеку" не передбачено існування конструкції "абстрактної" іпотеки, при якій іпотека існує поза зв`язком із забезпеченням основного зобов`язання. Тобто, законодавством не допускається такої конструкції, коли суб`єктом права вимоги за основним договором буде один суб`єкт, який набув право вимоги внаслідок відступлення, а іпотекодержателем - інший суб`єкт, адже призначенням іпотеки є забезпечення основного зобов`язання".

5.29. Верховний Суд, проаналізувавши судове рішення, висновки щодо застосування норм права в якому, на думку скаржника, не було враховано при ухваленні оскаржуваної постанови апеляційного господарського у цій справі, установив, що висновки щодо застосування норм права у справі, на яку посилається скаржник, та у цій справі зроблені з урахуванням різних установлених фактичних обставин справи, що свідчить про неподібність правовідносин у зазначених справах.

5.30. А саме, у справі № 758/3453/16-ц, на яку посилається скаржник, судом було установлено, що за умовами договору про відступлення права вимоги ТОВ "Інсайд груп" набуло права кредитора, що виникли на підставі кредитного договору № 9009-45.1-14-2 від 24.01.2014 з всіма існуючими змінами та доповненнями до нього, укладеного між ПАТ "Банк "Київська Русь" та ОСОБА_1 . Поряд із цим, станом на 06.10.2015, за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, обтяження на іпотечне майно продовжує бути зареєстрованим за обтяжувачем - ПАТ "Банк "Київська Русь". Тобто у справі 758/3453/16-ц, на яку посилається скаржник, ПАТ "Банк "Київська Русь" відступило права вимоги тільки за кредитним договором, без права вимоги за договором іпотеки. З огляду на такі установлені обставини у справі 758/3453/16-ц, Верховний Суд дійшов висновку про існування конструкції "абстрактної" іпотеки та констатував, що оскільки в банку як іпотекодержателя відсутнє право вимоги за кредитним договором № 9009-45.1-14-2 від 24.01.2014, то ПАТ «Банк «Київська Русь» не може бути іпотекодержателем.

5.31. Проте, за установленими обставинами у цій справі № 922/4198/20, право вимоги за кредитним договором № 02-25К-02, забезпечене іпотекою майна позивача, перейшло (разом із забезпеченням) від ПAT "Банк Золоті Ворота" до ТОВ "ФК "Женева", а тому фактичні обставини, установлені судами у цій справі, не є подібними із обставинами справи № 758/3453/16-ц. Крім того, апеляційний господарський суд установив, що доводи позивача щодо факту поділу первісного основного зобов`язання та порушення прав позивача через такий поділ стосуються не оспорюваного договору в цій справі, а договорів про відступлення прав вимоги, укладених 07.02.2014 між ПАТ Банк "Меркурій" та ПАТ "Банк Золоті Ворота". Проте ці договори від 07.02.2014 не оспорюються в межах цієї справи, а за змістом статті 204 Цивільного кодексу України презюмуються правомірними. З огляду на викладене, доводи скаржника про неврахування висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 12.12.2018 у справі № 758/3453/16-ц, не підтвердилися.

5.32. Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 296 Господарського процесуального кодексу України, суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

5.33. Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають із подібних правовідносин, а їх застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.

5.34. Отже, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваних судових рішень з цієї підстави.

Щодо підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

5.35. На думку скаржника, на цей час відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування положень статей 12, 24 Закону України "Про іпотеку" у подібних правовідносинах.

5.36. Перевіривши та надавши оцінку таким доводам скаржника, Верховний Суд зазначає, що відповідно до статті 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Якщо вимога за основним зобов`язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов`язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов`язання.

Якщо інше не встановлено законом або іпотечним договором, іпотекою також забезпечуються вимоги іпотекодержателя щодо відшкодування: витрат, пов`язаних з пред`явленням вимоги за основним зобов`язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки; витрат на утримання і збереження предмета іпотеки; витрат на страхування предмета іпотеки; збитків, завданих порушенням основного зобов`язання чи умов іпотечного договору.

5.37. Згідно зі статтею 12 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

5.38. Статтею 24 Закону України "Про іпотеку" установлено, що відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням.

Іпотекодержатель зобов`язаний письмово у п`ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов`язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Відступлення прав за іпотечним договором та основним зобов`язанням не допускається у разі видачі заставної. Після видачі заставної перехід прав іпотекодержателя за іпотечним договором та основним зобов`язанням до іншої особи здійснюється шляхом передачі заставної у встановленому цим Законом порядку.

5.39. Верховний Суд звертає увагу скаржника на правові висновки, які викладені у постанові Верховного Суду від 31.07.2019 у справі № 910/974/18 за позовом Вищого навчального закладу "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор плюс", Товариства з обмеженою відповідальністю "Офіс Сервіс Люкс", у якій позивач просив визнати договір № 02/10-17/2 про відступлення частини прав вимог від 02.10.2017 та договір № 02/10-17/3 від 02.10.2017 про відступлення права вимоги за договором іпотеки № 24-47/1-08/04 від 12.06.2008, які укладено між відповідачами, недійсними. Позовні вимоги у справі № 910/974/18 були обґрунтовані тим, що оспорювані договори укладені з порушенням положень статей 203, 215, 1077 Цивільного кодексу України та статей 17, 24 Закону України "Про іпотеку", а тому підлягають визнанню недійсними в судовому порядку.

5.40. Верховний Суд за результатами касаційного перегляду оскаржуваних судових рішень у справі № 910/974/18 дійшов висновку про те, що: "якщо положення чинного законодавства на час укладення спірних договорів не містять обмежень щодо обсягу та розміру грошової вимоги до боржника, які можуть бути відступлені за договором про відступлення права вимоги, та не містять заборони щодо передачі лише частини такої вимоги за таким договором, то відсутні і правові підстави вважати, що такі умови договору суперечать Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Якщо судами буде встановлено як і у даній справі, що іпотечним договором не встановлено необхідності отримання письмової згоди іпотекодавця при відступленні права вимоги, і якщо одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням, то відсутні правові підстави вважати, що мало місце порушення статті 24 Закону України "Про іпотеку" при укладенні спірного договору, яка була чинною у редакції станом на час укладення спірного договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки.

Якщо положення чинного законодавства не містять обмежень щодо можливості відступлення частини права вимоги за основним зобов`язанням, та якщо судами буде встановлено, що одночасно із відступленням прав за іпотечним договором здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням чи його частини, та не буде встановлено, що за наслідками укладення таких правочинів збільшився обсяг відповідальності іпотекодавця, відсутні правові підстави вважати, що такими правочинами порушено особисті немайнові або майнові права чи інтереси останнього".

5.41. Таким чином, Верховний Суд викладав висновок щодо застосування положень статей 12, 24 Закону України "Про іпотеку" у подібних правовідносинах. Отже, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не підтвердилася під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваного судового рішення з цієї підстави.

5.42. Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 296 Господарського процесуального кодексу України, суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку).

5.43. При цьому Верховний Суд зазначає, що деякі доводи касаційної скарги стосуються з`ясування обставин, вже встановлених господарськими судами попередніх інстанцій, та переоцінки вже оцінених ними доказів у справі, тому не можуть бути враховані судом касаційної інстанції згідно з приписами частини 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України.

5.44. Ураховуючи викладене, Верховний Суд закриває касаційне провадження за касаційною скаргою Азово-Чорноморської інвестиційної компанії у формі ТОВ на постанову Східного апеляційного господарського суду від 05.07.2021 у справі № 922/4198/20, оскільки наведені скаржником підстави касаційного оскарження не підтвердилися після відкриття касаційного провадження.

Керуючись статтями 296, 300, 301 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

У Х В А Л И В :

Касаційне провадження за касаційною скаргою Азово-Чорноморської інвестиційної компанії у формі товариства з обмеженою відповідальністю на постанову Східного апеляційного господарського суду від 05.07.2021 у справі № 922/4198/20 закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. О. Багай

Судді Т. Б. Дроботова

Ю. Я. Чумак