ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2021м. ДніпроСправа № 904/7773/21
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СТЕМАКС"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АДІУС"

про стягнення боргу у розмірі 18 116,59 грн.

Суддя Юзіков С.Г.

Без участі представників сторін

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить стягнути з Відповідача 18 116, 59 грн., з яких: 17 998,00 грн. - основного боргу, 100,59 грн. - 3% річних, 18,00 грн. - інфляційне збільшення.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 13.09.2021 призначено справу №904/7773/21 до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами. Заперечень щодо порядку розгляду справи від сторін не надходило. Судом зобов`язано: Відповідача, протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, надати відзив на позовну заява; Позивача, протягом 5 днів з дня одержання відзиву, надати відповідь на відзив.

Про вирішення спору сторони повідомлялися належно, про повідомлення Відповідача свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №101.

Всупереч вимог суду, викладених в ухвалі від 13.09.2021, Відповідач відзив на позовну заву не надав, у зв`язку з чим, керуючись ч. 9 ст. 165 ГПК України, справа розглядається за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

За даними Позивача, у лютому 2018 ТОВ "СМК ДІРЕКТ СІСТЕМ" (нова назва ТОВ "СТЕМАКС" (Позивач) замовило у ТОВ "АДІУС" будівельні кріплення (далі Товар).

27.02.2018 Відповідач виставив Позивачеві рахунок № 188 від 27.02.2018 на оплату вартості товару на загальну суму 231 033,00 грн.

Відповідно до видаткової накладної № 123 від 02.03.2018 Позивач прийняв товар на загальну суму 231 033,00 грн.

Позивач сплатив за поставлений товар, що підтверджується платіжними дорученнями № від 27.03.2018 - 100 000,00 грн.; № від 04.04.2018 - 50 000,00 грн. № від 24.04.2018 - 131 033,00 грн. Всього, Позивач перерахував на рахунок Відповідача 281 033,00 грн. У зв`язку з чим виникла переплата у розмірі 50 000,00 грн.

Відповідач частково повернув переплату, що підтверджується платіжним дорученням № 470 від 15.06.2018 на суму 10 000,00 грн. з призначенням платежу "Повернення зайво перерахованих коштів, згідно платіжного доручення № від 04.04.18р. У сумі 8333.33 грн., ПДВ -20% 1666.67 грн.

В процесі подальших господарських відносин, Позивач замовив та прийняв товар на суму 22 002,00 грн.

У зв`язку з чим сума переплати становить 17 998,00 грн.

23.04.2021 Позивач направив Відповідачеві листа № 39 від 19.04.2021 щодо перезарахування грошових коштів.

За даними Позивача наведене звернення Відповідач залишив без відповіді та виконання.

10.06.2021 Позивач направив Відповідачеві вимогу № 67 від 09.06.2021 щодо повернення майна, набутого без достатньої правової підстави в сумі 17 998,00 грн. та з посиланням на ч. 2 ст. 530 ЦК України вимагав повернути суму переплати та повідомив, що у разі неповернення суми переплати у встановлений термін, звернеться з позовом до господарського суду.

Відповідач отримав зазначену вимогу 14.06.2021, що підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення №199.

Однак, за даними Позивача, вимогу Відповідач залишив без відповіді та задоволення.

З посиланням на ст. 625 ЦК України Позивач нарахував до стягнення з Відповідача 100,00 грн. 3% річних, 18,00 грн. інфляційного збільшення за період з 22.06.2021 по 28.08.2021.

Наведені обставини стали причиною звернення Позивачем з позовом та є предметом спору у даній справі.

Предметом доказування у даній справі є: факт переплати Позивачем за поставлений товар та не повернення Відповідачем переплаченої суми.

Відносини, що виникли між сторонами у справі, є господарськими зобов`язаннями, тому, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Згідно зі ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 1 та 2 ст. 639 ЦК України).

Частиною 1 ст. 205 ЦК України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Аналогічні положення містить ч. 2 ст.180 ГК України.

Згідно зі ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічні положення містить ст. 712 ЦК України.

Частиною 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У ст. 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 78, 79 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідач не надав суду доказів відсутності боргу чи контррозрахунку стягуваної суми, доводи Позивача не спростовував.

Як вбачається з документів (доказів), наданих Позивачем до матеріалів справи, сторони уклали договір у спрощений спосіб, Відповідач виставив Позивачеві рахунок №188 від 27.02.2018 на 231 033,00 грн., за видатковою накладною № 123 від 02.03.2018 Відповідач поставив Позивачеві товар на сум 231 033,00 грн., який останній оплатив, що підтверджується платіжними дорученнями № від 27.03.2018 на суму 100 000,00 грн.; № від 04.04.2018 на суму 50 000,00 грн. № від 24.04.2018 на суму 131 033,00 грн. Всього Позивач перерахував на рахунок Відповідача 281 033,00 грн., у зв`язку з чим виникла переплата у розмірі 50 000,00 грн.

Відповідно до платіжного доручення № 470 від 15.06.2018 Відповідач повернув Позивачеві 10 000,00 грн. переплати.

В процесі подальших господарських відносин, Позивач замовив та прийняв від Відповідача товар на суму 22 002,00 грн., на думку Позивача оплата за товар відбулася в рахунок переплати.

Станом на 19.04.2021 переплата становить 17 998,00 грн.

Оскільки сторонами не погоджено порядок повернення переплати, суд вважає правомірними дії Позивача щодо направлення 10.06.2021 Відповідачеві вимоги № 67 від 09.06.2021 про повернення набутих без достатньої правової підстави 17 998,00 грн. Відповідач отримав зазначену вимогу 14.06.2021, що підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення №199.

За даними Позивача, не спростованими Відповідачем, останній переплачені кошти не повернув.

Таким чином, грошові кошти у розмірі 17 998,00 грн., сплачені Позивачем, є такими, що набуті Відповідачем без достатніх правових підстав, та підлягають поверненню на користь Позивача в порядку ст. 1212 ЦК України.

Перевіривши розрахунки Позивача, за допомогою "Юридична інформаційно-пошукова система "Законодавство", судом встановлено, що індекс інфляції за липень серпень 2021 становить - мінус 18,03 грн., розрахунок 3% річних проведено правильно.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, до стягнення належить 17 998,00 грн. основного боргу, 100,59 грн. 3% річних, решта вимог задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір слід покласти на сторін, пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 247 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АДІУС" (49033, м. Дніпро, вул. Гладкова, буд. 9, код 40937273) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "СТЕМАКС" (01054, м. Київ, вул. Тургенєвська, 38, код 40212649) 17 998,00 грн. основного боргу, 100,59 грн. 3% річних, 2 267, 74 грн. судового збору.

Урешті позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду у строк, передбачений ст.256 ГПК України, з урахуванням ч. 4 розділу Х "Прикінцеві положення" цього Кодексу.

Повне судове рішення складене 12.11.2021.

Суддя С.Г. Юзіков