ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2021м. ДніпроСправа № 904/5923/21
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДМК "Дніпромлин", смт. Губиниха Дніпропетровської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрна компанія "Відродження", м. Дніпро

про стягнення 1 327044,37 грн.

Суддя Євстигнеєва Н.М.

Секретар судового засідання Чернявська Е.О.

Представники:

Від позивача: Доброгорський О.В., адвокат

Від відповідача: не з`явився

С У Т Ь С П О Р У :

Товариство з обмеженою відповідальністю "ДМК "Дніпромлин" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом, яким просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрна компанія "Відродження" заборгованість у розмірі 1 499 853,88 грн., з яких:

- основний борг у розмірі 1 024 911,14 грн.;

- пеня у розмірі 63 324,11 грн.;

- штраф у розмірі 307 473,34 грн.;

- 10 % річних у розмірі 48 433,84 грн.;

- інфляційні втрати у розмірі 55 711,45 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки №211 від 30 вересня 2020 року в частині повної та своєчасної оплати за поставлений товар.

У зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання позивачем на підставі частини 2 статті 625 ЦК України та пункту 6.6. договору нараховані інфляційні збитки за період з грудня 2020 року по травень 2021 року у розмірі 55 711,45 грн. та 10% річних у розмірі 48 433,84 грн. за загальний період з 08.12 2020 по 02.06.2021.

На підставі пункту 6.4 договору позивач нарахував пеню за порушення строків оплати за поставлений товар у розмірі 63 324,11 грн. за загальний період з 08.12 2020 по 02.06.2021 та штраф у розмірі 30% у розмірі 307 473,34грн.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 904/5923/21 передано на розгляд судді Євстигнеєвої Н.М.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 23.06.2021 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 20.07.2021.

19.07.2021 від відповідача надійшла заява про відкладення підготовчого засідання, мотивована зайнятістю представника в іншому судовому засіданні.

З 20.07.2021 оголошено перерву до 12.08.2021.

12 серпня 2021 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "ДМК "Дніпромлин" до господарського суду надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог (вх. №39641/21), якою просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрна компанія "Відродження" заборгованість у розмірі 1 327 044,37 грн., з яких:

- основний борг у розмірі 881 686,11 грн.;

- пеня у розмірі 56 574,02 грн.;

- штраф у розмірі 264 505,83 грн.;

- 10 % річних у розмірі 58 860,56 грн.;

- інфляційні втрати у розмірі 65 417,85 грн.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 12.08.2021 продовжено строк підготовчого провадження по справі №904/5923/21 на тридцять днів, відкладено підготовче засідання у справі на 30 серпня 2021 року.

Ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 15.09.2021. З 15.09.2021 оголошено перерву до 13.10.2021.

Судове засідання, призначене на 13.10.2021, не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Євстигнеєвої Н.М. у відпустці.

Телефонограмою Господарського суду Дніпропетровської області від 06.10.2021 повідомлено учасників справи про призначення наступного судового засідання на іншу дату після повернення судді з відпустки.

У період з 19 жовтня 2021 року по 01 листопада 2021 року включно суддя Євстигнеєва Н.М. перебувала на лікарняному.

Ухвалою суду від 02.11.2021, у зв`язку з виходом судді з лікарняного, розгляд справи призначено у засіданні на 18 листопада 2021 року.

Відповідач відзиву на позов не подав, у підготовчі та судові засідання не з`являвся, явку повноважного представника не забезпечив, про день, час, місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Про відкриття провадження у справі та можливість подання заяв по суті справи відповідач повідомлявся рекомендованим листом з повідомленнями про вручення за адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідно до вимог статей 120, 242 Господарського процесуального кодексу України.

На адресу суду повернулися направлені відповідачу конверти із копіями ухвал суду від 23.06.2021, від 20.07.2021, від 30.08.2021, від 15.09.2021, від 02.11.2021 до яких відділенням поштового зв`язку додано довідки про причину невручення поштового відправлення - "адресат відсутній за вказаною адресою" та "за закінченням терміну зберігання".

За частиною третьою статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Згідно з частиною десятою статті 242 Господарського процесуального кодексу України судові рішення відповідно до цієї статті вручаються шляхом надсилання (видачі) відповідній особі копії (тексту) повного або скороченого судового рішення, що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

За змістом статей 9, 14, 17 Закону України № 755-IV від 15.05.2003 (із змін. і доп.) "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" на підставі поданих юридичною особою документів у Єдиному державному реєстрі зазначаються відомості про її місцезнаходження.

Статтею 93 Цивільного кодексу України встановлено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Тобто, офіційне місцезнаходження повідомляється особою для забезпечення комунікації з нею, зв`язку зацікавлених осіб, у тому числі контрагентів, органів державної влади тощо.

Правила надання послуг поштового зв`язку визначені постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009 (далі - Правила).

Для отримання поштових відправлень юридична особа повинна забезпечити створення умов доставки та вручення поштових відправлень відповідно до вимог Закону України "Про поштовий зв`язок", цих Правил (п. 94 Правил).

Відтак повна відповідальність за достовірність інформації про місцезнаходження, а також щодо наслідків неотримання поштових відправлень покладається саме на юридичну особу.

У разі неможливості вручення одержувачам поштових відправлень останні зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження до об`єкта поштового зв`язку місця призначення (п. 116 Правил).

Після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення повертаються відправнику (п. 117 Правил).

За таких обставин можна дійти висновку, що неможливість вручення відправлень відповідачу є наслідком незабезпечення ним вимог законодавства щодо можливості реального вручення йому поштових відправлень за його офіційним місцезнаходженням, що розцінюється судом як фактична відмова від отримання адресованих йому таких поштових відправлень.

Отже, судом були вчинені всі передбачені законом заходи для належного повідомлення відповідача про розгляд даної справи, а неподання ним до суду відзиву не можна визнати таким, що обумовлене поважним причинами.

Згідно з частиною дев`ятою статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За викладених обставин суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

Справа розглядається відповідно до ст. 6 Конвенції, згідно якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи представника позивача, господарський суд,

В С Т А Н О В И В:

30 вересня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпромлин" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Аграрна компанія "Відродження" (покупець) укладено Договір поставки №211 (далі-Договір).

01 грудня 2020 року до Договору поставки №211 було укладено Додаткову угоду, згідно з якою була здійснена заміна постачальника за договором й усі права та обов`язки ТОВ "Дніпромлин" перейшли до ТОВ "ДМК "Дніпромлин" (далі - Позивач).

Додаткова угода підписана сторонами та скріплена печатками.

Згідно з умовами Договору (п.1.1.) ТОВ "Дніпромлин" зобов`язується поставити та передати у власність покупцеві товар (партію товару), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити такий товар.

Відповідно до п. 1.5 Договору датою поставки вважається дата передачі Постачальником Товару Покупцю, що підтверджується підписаною уповноваженими представниками Сторін накладною на Товар (товарно-транспортною накладною або видатковою накладною).

Датою передачі партії товару вважається дата прийому - передачі товару, зазначена у видатковій накладній (відповідному товаросупровідному документі) (п.2.9. договору).

Відповідно до п.5.4 Договору оплата за товар здійснюється Відповідачем протягом 10 (десяти) банківських днів з моменту передачі Позивачем Відповідачу кожної окремої партії товару.

Пунктом 6.1 договору передбачено, що сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання своїх обов`язків за цим договором відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до п.6.4 Договору у випадку порушення строку оплати поставленого Товару Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період прострочення, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення. При простроченні оплати поставленого товару на 10 (десять) календарних днів покупець зобов`язаний сплатити постачальнику штраф у розмірі 30% від вартості поставленого та неоплаченого у строк товару.

Договір набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін. Строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п.9.1 договору та закінчується 31.12.2022 (п.9.1-9.2 договору).

На виконання умов договору позивач поставив відповідача товар згідно з видатковими накладними в період з 01.10.2020 по 30.11.2020 загальною вартістю 3 782 886,35 грн:

№ВН-008355 від 01.10.2020 на суму 209000,88грн,

№ВН-009080 від 23.10.2020 на суму 225500,88грн,

№ВН-009120 від 24.10.2020 на суму 223300,44грн,

№ВН-009335 від 31.10.2020 на суму 238300,14грн,

№ВН-009344 від 31.10.2020 на суму 237600,00грн,

№ВН-009366 від 02.11.2020 на суму 237600,00грн,

№ВН-009465 від 05.11.2020 на суму 284055,02грн,

№ВН-009471 від 05.11.2020 на суму 238100,10грн,

№ВН-009591 від 09.11.2020 на суму 281234,26грн,

№ВН-009648 від 10.11.2020 на суму 282783,17грн,

№ВН-009933 від 18.11.2020 на суму 156521,48грн,

№ВН-009929 від 18.11.2020 на суму 108000,00грн,

№ВН-009995 від 20.11.2020 на суму 238300,14грн (частково оплачена, залишок складає 59096,51грн),

№ ВН-010044 від 23.11.2020 на суму 289127,88грн,

№ ВН-010084 від 24.11.2020 на суму 35225,03грн,

№ ВН-010069 від 24.11.2020 на суму 243736,61грн,

№ ВН-010270 від 30.11.2020 на суму 162700,14грн,

№ ВН-010266 від 30.11.2020 на суму 91800,18грн,

(арк.с.11,15,18,22,25,77,81,84,88,91,95,98,100,103,106,109,115,118,121,124,126, 129);

товарно-транспортними накладними: № Счф-010266 від 30.11.20, №Счф-010270 від 30.11.20, №Счф-010069 від 24.11.20, №Счф-010084 від 24.11.20, №Счф-010044 від 23.11.20, №Счф-009995 від 20.11.20, №Счф-009933 від 18.11.20, №Счф-009929 від 18.11.20, №Счф-009648 від 10.11.20, №Счф-009591 від 09.11.20, №Счф-009471 від 05.11.20, №Счф-009465 від 05.11.20, №Счф-009366 від 02.11.20, №Счф-009335 від 31.10.20, №Счф-009334 від 31.10.20, №Счф-009080 від 23.10.20, №Счф-008355 від 01.10.20, № Счф-010044 від 23.11.20, № Счф-010084 від 24.11.2020, № Счф-010069 від 24.11.2020, № Счф-010270 від 30.11.2020, № Счф-010266 від 30.11.2020, (а.с.12,16,19,24,26,78,82,85,89,92,97,99,102,105,108,111,114,117,120,123,128, 131)

та довіреностями на отримання товару:

№17 від 30.11.2020, №16 від 24.11.2020, №15 від 23.11.2020, №14 від 20.11.2020, №12 від 18.11.2020, №10 від 10.11.2020, №9 від 09.11.2020, №7 від 05.11.2020, №8 від 05.11.2020, №6 від 02.11.2020, №4 від 31.10.2021, №5 від 31.10.2021, №3 від 24.10.2020, №2 від 23.10.2020, №1 від 01.10.2020, №15 від 23.11.2020, № 16 від 24.11.2020, 17 від 30.11.2020, № 18 від 01.12.2020,

(а.с.14,21,28, 80,87,94,96,101,104,107,110,113,116,119,122,125,127,130).

Відповідач частково розрахувався за поставлений товар. Так, в період з 21.10.2020 по 30.11.2020 відповідач в рахунок погашення заборгованості за поставлений товар сплатив 2174 691,72 грн, що підтверджується випискою по рахунку (а.с 132).

В подальшому протягом грудня 2020 року відповідач сплатив позивачу в рахунок погашення заборгованості грошові кошти в загальному розмірі 726 508,52 грн, що підтверджується платіжними дорученнями (а.с 134-137).

Отже, позивач отримав право вимоги від відповідача погашення заборгованості в розмірі 881 686,11 грн.

01 грудня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпромлин" (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДМК Дніпромлин" (новий кредитор) було укладено договір про відступлення права вимоги.

Відповідно до якого, первісний кредитор передає належне йому право вимоги від боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрна компанія "Відродження" належного та реального виконання зобов`язань, що виникли з договором поставки №211 від 30.09.2020 з урахуванням Додаткової угоди від 01.12.2020 (далі - Основний договір) в сумі, що визначена в п. 1.2. Договору, а новий кредитор приймає право вимоги, що належне первісному кредитору за основним договором в цій частині (п.1.1 договору).

Пунктом 1.2. договору про відступлення права вимоги передбачено, що за цим договором під зобов`язаннями боржника розуміється грошовий борг (грошове зобов`язання) виключно у сумі 881 686,11грн, що виник на підставі основного договору.

З укладенням даного Договору первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває право вимоги також будь-яких інших, передбачених основним договором та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань (неустойка (штраф, пеня), 10% річних, інфляційні нарахування, судові витрати, витрати, пов`язані з отриманням боргу та примусовим стягненням та будь-які інші без виключень та обмежень).

Відступлення права вимоги за зобов`язаннями Боржника, вказаними в пункті 1.1 даного Договору, розповсюджується в повному обсязі та діють на умовах, що існували на

момент відступлення права вимоги (п.1.3. договору).

За передане право вимоги до боржника у порядку визначеним цим Договором, новий кредитор сплачує первісному кредитору суму 881 686,11 грн. Строк сплати грошових коштів новим кредитором на користь первісного кредитора за передане право вимоги встановлюється тривалістю у два роки з моменту укладання даного договору, у будь-який спосіб передбачений чинним законодавством на розсуд нового кредитора (п. 2.1., 2.2 договору).

Цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами (п.5 договору).

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що відповідач частково погасив заборгованість за поставлений за вказаним договором поставки товар. Станом на час розгляду справи заборгованість перед позивачем складає 881 686,11 грн.

Предметом розгляду у даній справі є стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу за поставлений товар, пені, штрафу, відсотків річних та втрат від інфляції за прострочення виконання зобов`язання з оплати вартості поставленого за договором товару.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Положення аналогічного змісту викладені в частині першій статті 712 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1ст.655 ЦК України).

Обов`язок оплати отриманого товару закріплено і в статтях 691, 692 ЦК України, які передбачають, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

За статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із статтею 526 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з частиною першою статті 193 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Виходячи із змісту пункту 5.4. договору та з урахуванням вимог статей 253, 254 Цивільного кодексу України щодо початку й закінчення перебігу строку, відповідач зобов`язаний був оплатити отриманий товар за спірними видатковими накладними у такі строки:

за видатковою накладною № ВН-009995 від 20.11.2020 на суму 238300,14грн (частково оплачена, залишок складає 59096,51грн) - не пізніше 04.12.2020,

за видатковою накладною № ВН-010044 від 23.11.2020 на суму 289127,88грн - не пізніше 07.12.2020,

за видатковою накладною № ВН-010084 від 24.11.2020 на суму 35225,03грн - не пізніше 08.12.2020,

за видатковою накладною № ВН-010069 від 24.11.2020 на суму 243736,61грн - не пізніше 08.12.2020,

за видатковою накладною № ВН-010270 від 30.11.2020 на суму 162700,14грн - не пізніше 14.12.2020,

за видатковою накладною № ВН-010266 від 30.11.2020 на суму 91800,18грн - не пізніше 14.12.2020.

В установлений договором строк, відповідач свої зобов`язання не виконав.

Доказів оплати вартості поставленого товару у сумі 881 868,11 грн., станом на дату звернення з позовом до суду відповідач суду не надав, доводів, наведених в обґрунтування позову, не спростував.

За таких обставин, вимога позивача про стягнення заборгованості за поставлений товар у розмірі 881686,11 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, а згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 6.6. договору покупець сплачує постачальнику суму боргу з врахуванням індексу інфляції за весь час прострочення платежу, а також 10 (десять) відсотків річних від простроченої суми в порядку ст. 625 ЦК України.

Перевіркою наданого позивачем розрахунку 10% річних та інфляційних втрат судом помилок не виявлено. Отже, 10% річних підлягають стягненню у розмірі 58 860,56грн. та інфляційні втрати у розмірі 65 417,85 грн.

Згідно зі ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Так, відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Оскільки відповідач порушив умови договору щодо строку оплати за поставлений товар, позивач, з посиланням на п. 6.4.договору, нарахував пеню за порушення строків оплати за поставлений товар у розмірі 56 574,02 грн. за загальний період з 07.12.2020 по 10.08.2021 на заборгованість, що склалася за видатковими накладними:

від 20.11.2020 на залишок боргу у сумі 59096,51грн,

від 23.11.2020 на суму 289127,88грн

від 24.11.2020 на суму 35225,03грн та на суму 243736,61грн,

від 30.11.2020 на суму 91800,18грн та 162700,14грн.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку судом встановлено, що позивачем не враховано положення ч. 6. ст. 232 Господарського кодексу України, відповідно до якої нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

За розрахунком суду пеня складає 58 099,65грн:

за видатковою накладною №ВН-009995 від 20.11.2020 на залишок суми боргу 59096,51грн - за період з 07.12.2020 по 06.06.2021 - 3873,59 грн. (заявлений позивачем період з 07.12.20, фактично прострочка виникає з 05.12.2020),

за видатковою накладною № ВН-010044 від 23.11.2020 на суму 289127,88грн - за період з 08.12.2020 по 08.06.2021 - 18 999,46грн,

за видатковими накладними № ВН-010084 від 24.11.2020 на суму 35225,03грн, № ВН-010069 від 24.11.2020 на суму 243736,61грн (на загальну суму 278961,64грн) за період з 09.12.2020 по 07.06.2021 пеня складає 18354,59 грн.;

за видатковими накладними № ВН-010270, № ВН-010266 від 30.11.2020 на суму 254500,32грн (162700,14грн +91800,18грн) за період з 15.12.2020 по 15.06.2021 - 16872,01грн.

Разом з тим, оскільки в силу положень частини другої статті 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог, стягненню підлягає пеня у заявленій позивачем сумі - 56 574,02грн.

У відповідності до п. 6.4. договору позивачем нараховано штраф у розмірі 30% у сумі 264 505,83грн. (881 686,11х30%).

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу та можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань надано сторонам частинами другою та четвертою статті 231 ГК України. В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, а також приписами статті 546 ЦК України та статті 231 ГК України.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Наведене узгоджується з висновками викладеними у постанові Великої палати Верховного Суду у справі №910/12876/19.

Вирішуючи питання щодо стягнення штрафу, суд вбачає підстави для його зменшення на 50% з огляду на таке.

Неустойка має подвійну правову природу. До настання строку виконання зобов`язання неустойка є способом його забезпечення, а у разі невиконання зобов`язання перетворюється на відповідальність, яка спрямована на компенсацію негативних для кредитора наслідків порушення зобов`язання боржником. Разом з тим пеня за своєю правовою природою продовжує стимулювати боржника до повного виконання взятих на себе зобов`язань.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України та статті 551 Цивільного кодексу України суд має право зменшити розмір штрафних санкцій (штрафу, пені).

Санкції за прострочку виконання грошових зобов`язань передбачені статтями 217, 230, 231 Господарського кодексу України. При цьому, частина 1 статті 229 Господарського кодексу України встановлює виняток із загального правила статті 218 Господарського кодексу України та статті 614 Цивільного кодексу України, які закріплюють принцип вини як підставу відповідальності боржника. За невиконання грошового зобов`язання боржник відповідає, хоч би його виконання стало неможливим не тільки в результаті його винних дій або бездіяльності, а і внаслідок дії непереборної сили або простого випадку. Тобто, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання грошового зобов`язання за будь-яких обставин.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Судом встановлено, що розмір нарахувань (пені, штрафу, 10% річних та інфляційного збільшення), які заявлені позивачем правомірно складає 445 358,26грн (пеня - 56 574,02 грн + 10 % річних - 58 860,56 грн + інфляційні втрати - 65 417,85грн + штраф- 264 505,83 грн), що складає 50,5% суми основного боргу та є непропорційно великим.

Господарський суд зазначає, що загальна сума нарахувань не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Цивільного кодексу України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у позивача можливості стягувати із відповідача надмірні грошові суми, як неустойку, спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. До того ж, порушення з боку відповідача не завдало збитків позивачу (в матеріалах справи відсутні докази зворотного).

З огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд дійшов висновку про зменшення розміру штрафу на 50% від суми, що підлягає стягненню.

Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає основний борг в сумі 881 686,11грн, пеня в сумі 56 574,02грн, штраф в сумі 132 252,92 грн (264505,83х50%), 10 відсотків річних в сумі 58 860,56грн, та втрати від інфляції в сумі 65 417,85грн.

В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача в сумі 19 905,67 грн., яка обчислена із заявленої позивачем суми позову (без урахуванням суми зменшення штрафу).

Керуючись ст.ст.2, 46, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 123, 126, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ДМК "Дніпромлин" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрна компанія "Відродження" про стягнення 1 327 044,37 грн. - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрна компанія "Відродження" (51250, Дніпропетровська область, смт. Губиниха, вул. Українська, 33, ідентифікаційний код 43846603) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДМК "Дніпромлин" (49051, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Калинова, буд. 12, ідентифікаційний код 43686789) основний борг у розмірі 881 686 (вісімсот вісімдесят одна тисяча шістсот вісімдесят шість) грн 11 коп, пеня у розмірі 56 574 (п`ятдесят шість тисяч п`ятсот сімдесят чотири) грн. 02 коп, штрафу у розмірі 132 252 (сто тридцять дві тисячі двісті п`ятдесят дві) грн 92 коп, 10% річних у розмірі 58 860 (п`ятдесят вісім тисяч вісімсот шістдесят)грн. 56коп., інфляційні втрати у розмірі 65 417 (шістдесят п`ять тисяч чотириста сімнадцять) грн. 85 коп., витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 19 905 (дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот п`ять) грн. 67коп., про що видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 ГПК України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 19.11.2021

Суддя Н.М. Євстигнеєва