РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

15.11.2021Справа № 910/12238/21
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогаз Інжиніринг»

до Виробничо-комерційної фірми «РВК-Плюс» у формі товариства з обмеженою

відповідальністю

про стягнення 242 883,04 грн

Суддя Підченко Ю.О.

Представники сторін: без виклику.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Нафтогаз Інжиніринг» (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Виробничо-комерційної фірми «РВК Плюс» у формі товариства з обмеженою відповідальністю (далі - Фірма) про стягнення заборгованості в розмірі 223 700 грн, пені в розмірі 15 928,66 грн, 3% річних в розмірі 3 254,38 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач неналежним чином виконує зобов`язання за договором поставки товару від 05.08.2019 № Д0145-19 (далі - Договір).

Відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 02.08.2021 відкрито провадження у справі № 910/12238/21, вирішено проводити розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Поряд із тим, розглядаючи дану справу судом враховано, що згідно з постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 № 211, зі змінами внесеними постановами КМУ, з 12.03.2020 до 22.05.2020 на усій території України установлено карантин.

Дію карантину, встановленого цією Постановою, продовжено на всій території України згідно з Постановами КМУ № 392 від 20.05.2020, № 500 від 17.06.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020, № 956 від 13.10.2020, № 1236 від 09.12.2020, № 104 від 17.02.2021, № 405 від 21.04.2021, № 611 від 16.06.2021.

З урахуванням епідемічної ситуації в регіоні з 19 грудня 2020 року до 31 серпня 2021 року на території України установлено карантин згідно з Постановами КМУ № 392 від 20.05.2020, № 500 від 17.06.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020, № 956 від 13.10.2020, № 1100 від 11.11.2020, № 1236 від 09.12.2020, № 104 від 17.02.2021, № 405 від 21.04.2021, № 611 від 16.06.2021.

Водночас, керуючись ч. 2 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд також враховує припис ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою закріплене право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

З урахуванням вищевикладеного та приймаючи до уваги те, що з моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк (з урахуванням введених обмежень, пов`язаних із запровадженням в Україні карантину), для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо, суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи по суті заявлених вимог.

При цьому суд приймає до уваги, що відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Так, ухвала суду була надіслана за адресою відповідача, яка містяться у позовній заяві та у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Окрім того, суд зауважує, що ухвала суду про відкриття провадження у даній справі була офіційно оприлюднена у Єдиному державному реєстрі судових рішень - на сайті за посиланням https://reyestr.court.gov.ua, а також знаходяться у вільному доступі в мережі Інтернет на інших відповідних веб-сайтах.

До матеріалів справи долучено рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 01 0, що підтверджує отримання ухвали суду від 02.08.2021 відповідачем 10.09.2021.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений ч. 1 ст. 251 ГПК України та ухвалою суду про відкриття провадження у даній справі не подав до суду відзиву на позов, відповідних клопотань про продовження процесуальних строків у зв`язку із запровадженням карантину, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, справа може бути розглянута за наявними у ній документами з урахуванням згаданого вище припису ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

05.08.2019 Товариством (постачальник) і Фірмою (покупець) було укладено Договір, за умовами якого:

- постачальник зобов`язується передати у власність покупцю товар в асортименті, кількості, комплектації, за цінами та у строки, передбаченими у специфікації (додатки до Договору), що є невід`ємною частиною Договору за умови, що вона скріплена підписами уповноважених представників сторін і відбитками печаток сторін (пункт 1.1 Договору);

- постачальник зобов`язаний передати в межах загальної вартості Договору виконати роботи з встановлення товару на об`єктах покупця, у строки та за цінами передбаченими у специфікації (пункт 1.2 Договору);

- покупець зобов`язується прийняти та оплатити поставлений постачальником товар та виконані ним роботи в порядку та строки, визначені Договором та його додатками (пункт 1.3 Договору);

- загальна вартість Договору складається із загальної вартості усіх специфікацій Договору (пункт 2.2 Договору);

- строки поставки товару та строки виконання робіт визначаються у специфікації (пункт 3.1 Договору);

- передача товару постачальником покупцю оформлюється відповідною видатковою накладною (пункт 3.3 Договору);

- виконання робіт в повному обсязі або поетапне виконання робіт оформляється відповідними актами виконаних робіт (пункт 3.4 Договору);

- Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2019 (пункт 8.1 Договору).

Сторонами було підписано специфікацію від 05.08.2019 на товар та роботи, в яку були внесені зміни додатковими угодами від 19.03.2020 № 1 та від 01.12.2020 № 2.

Так, відповідно до специфікації сторони узгодили, що:

- загальна вартість робіт і товару складає 591 700 грн, в тому числі ПДВ;

- покупець здійснює попередню оплату у розмірі 591 700 грн протягом п`яти банківських днів з моменту підписання додаткової угоди від 01.12.2020 № 2;

- строк поставки та виконання робіт - 90 робочих днів з моменту здійснення оплати.

Фірмою було здійснено часткову попередню оплату у розмірі 368 000 грн, що підтверджується платіжними дорученнями та банківськими виписками, копії яких долучені до матеріалів справи.

На виконання умов Договору позивач поставив відповідачу товар та виконав роботи на загальну суму 591 700 грн, що підтверджується такими документами:

- видатковою накладною від 01.02.2021 № 29 на суму 472 000 грн;

- актами здачі-приймання робіт (надання послуг) від 01.02.2021 № 27 на суму 50 000 грн та від 01.02.2021 № 29 на суму 69 700 грн.

Вказані накладні та акти підписані повноважними представниками сторін і скріплені печатками сторін без зауважень.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за отриманий товар та надані послуги складає 223 700 грн (591 700 грн - 368 000 грн).

16.06.2021 позивач надіслав відповідачу лист-претензію № 1 за вих. № 16/06-01-2021 з вимогою погасити заборгованість.

Факт надсилання вказаного листа підтверджується описом вкладення до цінного листа, фіскальним та службовим чеками, копії яких долучені до матеріалів справи.

Однак, Фірма залишила вказану претензію без відповіді та належного реагування, заборгованість не сплатила; доказів протилежного суду не подано.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов таких обґрунтованих висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Стаття 193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пункт 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Отже, укладений сторонами Договір є договором з елементами поставки та надання послуг.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтями 525, 615 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Згідно із ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що наявними в матеріалах справи документами підтверджується факт наявності у відповідача заборгованості за Договором на суму 223 700 грн.

Також, позивачем було нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 15 928,66 грн пені та 3 254,38 грн 3% річних (період нарахування з 02.02.2021 по 28.07.2021).

Товариство визначило початок нарахування 02.02.2021, посилаючись на те, що товар було поставлено 01.02.2021, а тому у Фірми виник обов`язок негайно оплатити такий товар відповідно до приписів ст. 692 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У ч. 1 ст. 546 ЦК України зазначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Згідно із ч. 2 ст. 343 ГК України і статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За приписом ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином, вирішуючи спір про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, суд визначає розмір такої пені за ставкою, що не перевищує подвійної облікової ставки НБУ.

Відповідно до пункту 6.5 Договору за порушення терміну проведення розрахунків у відповідності з умовами Договору покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період за який нараховується пеня та яка діяла в період за який нараховується пеня та яка обчислюється від суми прострочення платежу. Сторони дійшли згоди, що умови цього пункту не застосовуються сторонами у випадку обрання ними порядку розрахунків у вигляді передплати.

Разом з тим, у специфікації та додаткових угодах сторони чітко узгодили порядок розрахунку у вигляді передоплати (пункт 3 специфікації).

Таким чином, відсутні підстави для нарахування та стягнення пені, а тому позовні вимоги в частині стягнення пені не підлягають задоволенню.

Що ж до стягнення 3 % річних, то слід зазначити таке.

Так, перевіривши здійснені позивачем розрахунки за визначений ним період, Господарський суд міста Києва дійшов висновку, що вони правильні, а тому вимоги в частині стягнення 3 254,38 грн 3 % річних підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частина 1 ст. 74 ГПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з пунктом 3 ч. 4 ст. 238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 129 ГПК України пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 232, 233, 237, п. 2 ч. 5 ст. 238, ст. ст. 240, 241, ч. 1 ст. 256, 288 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогаз Інжиніринг» задовольнити частково.

2. Стягнути з Виробничо-комерційної фірми «РВК-Плюс» у формі товариства з обмеженою відповідальністю (01014, м. Київ, вул. Мічуріна, 4; ідентифікаційний код: 30697215) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтогаз Інжиніринг» (03067, м. Київ, провулок Чугуївський, 19-а; ідентифікаційний код: 36308885) 223 700 грн заборгованості, 3 254,38 грн 3 % річних і судовий збір у розмірі 3 404,32 грн.

3. Після набрання рішенням суду законної сили видати відповідний наказ.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, то строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 15.11.2021.

Суддя Ю.О. Підченко