ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26.10.2021 Справа № 905/1686/21

Суддя - Говорун О.В.

Секретар судового засідання Циктич А.Р.

Позивач - Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця".

Відповідач - Державне підприємство "Шахтоуправління "Південнодонбаське №1".

Про стягнення штрафу у розмірі 494746 грн.

Представники учасників справи:

від позивача не з`явився;

від відповідача не з`явився.

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до Державного підприємства "Шахтоуправління "Південнодонбаське №1" (далі відповідач) про стягнення 494746 грн штрафу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невірно вказану відповідачем масу вантажу в залізничних накладних, що є підставою для стягнення штрафу.

30.07.2021 до суду поданий відзив на позов, у якому відповідач заперечує щодо заявлених вимог та зазначає, що протокол зважування повинен був бути у друкованому вигляді. В той же час, номери вагонів та маса вантажу в протокол вписані вручну.

Наданий позивачем наказ, в якому визначені особи, які мають право підпису комерційних актів, не є належним доказом, оскільки покладання обов`язків начальника вантажного району на іншого працівника не передбачено. Передбачено лише право уповноважити іншого працівника залізниці на підписання комерційних актів, у разі відсутності в штаті вказаної посади.

Перевірка залізницею маси вантажу була здійснена без вивантаження вугілля з вагону та позивачем не була зважена тара (порожній вагон).

В актах загальної форми не зазначено яким чином було встановлено перенавантаження (недовантаження) вугілля у спірних вагонах.

Відповідач, з посиланням на ст.233 Господарського Кодексу України та ч.3 ст.551 Цивільного Кодексу України, якими передбачено право суду на зменшення розмір штрафних санкцій, вважає застосування штрафу в розмірі 5-кратної провізної плати завеликим.

27.08.2021 судом отримана відповідь на відзив, за змістом якої позивач зазначає про безпідставність доводів відповідача, викладених у відзиві на позов.

Крім того, позивач, з посиланням на постанову Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №914/2339/17, зазначає про відсутність правових підстав для зменшення розміру штрафу, нарахованого за невірне зазначення відправником маси вантажу в накладній, оскільки така штрафна санкція не є договірною.

Відповідно до ухвали суду від 03.09.2021 у справі №905/1167/21, позовні вимоги виділено у три окремих самостійних провадження.

Зокрема, в окреме самостійне провадження виділені позовні вимоги щодо стягнення штрафу у розмірі 133875 грн за невірно вказану відправником масу вантажу в накладній №52555471 (справа №905/1686/21).

Суд, дослідивши письмові докази у справі, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини.

11.01.2021 Державне підприємство "Шахтоуправління "Південнодонбаське №1" (вантажовідправник), зі станції Південнодонбаська Донецької залізниці на станцію Кривий Торець Донецької залізниці, відвантажило ТОВ "Донінтервугілля" (вантажоодержувач) за залізничною накладною №52555471, зокрема у вагонах №52236056, №63893622, №56521503 вантаж вугілля кам`яне, не поіменовано в алфавіті. Поверхня вантажу нижча рівня бортів вагону. Вантаж маркований повздовжньою смугою жовтого кольору 200 мм по усій довжині вагону. При оформленні залізничної накладної №52555471 відповідачем вказано масу вантажу у вказаних вагонах - 62800кг, 62000кг та 63700 кг відповідно. Завантаження вантажу у вагон здійснювалось засобами відправника. Маса визначена вантажовідправником на вагонних вагах (а.с.9-10).

При проходженні вагонів №52236056, №63893622, №56521503 станції Волноваха Донецької залізниці, було здійснено перевірку маси вантажу, під час якої виявлено невідповідність фактичної маси вантажу у вищезазначених вагонах з масою вантажу, яка зазначена вантажовідправником у накладній №52555471.

Невідповідність фактичної маси вантажу з масою вантажу, яка зазначена у накладній, засвідчено комерційним актом №486202/19/17 складеним 12.01.2021, в розділі "Д" якого зазначено: "Вагон №52236056 по документу значиться: брутто-не вказано, тара 23500 кг, нетто 62800 кг, фактично при зважуванні виявилось брутто-87200 кг, тара 23500 кг (згідно документа), нетто 63700 кг, що більше документа на 900 кг. Вагон №63893622 по документу значиться: брутто не вказано, тара 23200 кг, нетто 62000 кг, фактично при зважуванні виявилось брутто 885900 кг, тара 23200 кг (згідно документа), нетто 62700, що більш документа на 700 кг. Вагон №52561503 по документу значиться: брутто-не вказано, тара 22000 кг, нетто 63700 кг, фактично при зважуванні виявилось брутто-86300 кг, тара 22000 кг (згідно документа), нетто 64300 кг, що більше документа на 600 кг. Фактично при огляді виявлено: навантаження нижче рівня бортів 15-20 см, шапкоподібне, маються природні скоси, маркування жовтого кольору згідно перевізного документу, маркування не порушено. Течі вантажу немає. Вагони бездверні, люка закриті на запірний пристрій. Вагони технічно справні" (а.с.11-13).

На станції призначення (Кривий Торець Донецької залізниці) був заповнений розділ "Є" комерційного акту №486202/19/17 від 12.01.2021, в якому зазначено: "Під час перевірки маси вантажу різниці проти цього акту не виявлено" (а.с.11 зворотній бік).

Факт зважування та розходження у масі вантажу підтверджується також і протоколом зважування вагонів (а.с.15).

Відповідно до ч.1 ст.909 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та ч.1 ст.307 Господарського кодексу України (далі ГК України), за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з ч.2 ст. 908 ЦК України та ч. 5 ст. 307 ГК України, умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею 37 Статуту залізниць України (далі Статут) встановлено, що під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса. Маса вантажів визначається відправником. Спосіб визначення маси зазначається у накладній.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.24 Статуту, вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Згідно з ч.1 ст.129 Статуту, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Відповідно до ст.122 Статуту, за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Згідно з абз.2 п.2.6 Правил оформлення перевізних документів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 (далі Правила № 644), маса вантажу вважається правильною, якщо різниця між фактично виявленою масою і зазначеною в перевізних документах не перевищує 0,2%.

Пунктом 5.5. Правил № 644 встановлено, що якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли. Цей факт засвідчується актом загальної форми, якщо за цим фактом не складався комерційний акт.

Частиною 1 статті 118 Статуту встановлено, що за пред`явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Позивачем, за неправильно зазначену у залізничній накладній №52555471 масу вантажу у вагонах №52236056, №63893622, №56521503 нарахований штраф відповідачу в розмірі 133875 грн.

Судом встановлено, що розмір суми штрафу відповідає вимогам ст.ст. 118, 122 Статуту.

Суд відхиляє доводи відповідача щодо невідповідності комерційних актів вимогам п.10 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334 (далі Правил) виходячи з наступного.

Згідно з п.10 Правил, комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Надані позивачем комерційні акти підписав: заступник начальника станції Довгопольська Г.В.; агент з розшуку вантажів - Богатирьова В.В.; агент комерційний Говтва Т.М.

На підтвердження наявності повноважень на підписання комерційного акту, позивачем наданий наказ про призначення відповідальних працівників станції Волноваха, які мають право підпису комерційних актів по станції Волноваха.

Згідно з витягом зі штатного розпису структурного підрозділу "Станція Волноваха" регіональної філії "Донецька залізниця" АТ "Укрзалізниця", посада начальника вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) не передбачена.

Як зазначається в комерційному акті №486202/19/17 від 12.01.2021, контрольне зважування вагонів №№52236056, №63893622, №56521503 було здійснене агентом комерційним Говтвою Т.М. в присутності ДЗС Довгопольської Г.В.

Отже, комерційний акт підписаний відповідно до вимог п.10 Правил №334.

Суд відхиляє доводи відповідача щодо складання протоколу зважування з порушенням п.3.4 Інструкції про порядок застосування засобів ваговимірювальної техніки на залізничному транспорті України, яка затверджена наказом №442 від 31.07.2012 Міністерства інфраструктури України, за змістом якого результати зважування на електронних ЗВВТ повинні видаватися у друкованому вигляді, оскільки в матеріалах справи наявний друкований протокол зважування вагонів на вагонних вагах від 17.03.2021.

Також, суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо відсутності матеріалів фотофіксації вагонів, оскільки відповідачем не доведений обов`язок позивача здійснювати відповідну фотофіксацію під час перевірки маси вантажу у вагоні.

Суд зазначає, що підставою для матеріальної відповідальності вантажоодержувача, виходячи зі змісту ст.129 Статуту, є обставини які засвідчені комерційними актами або актами загальної форми, що складені станціями залізниць.

Доводи відповідача щодо необхідності здійснення зважування маси вагону без вантажу суд також залишає поза увагою, оскільки залізницею перевірка маси вантажу була здійснена таким самим способом, яким цю масу було визначено на станції відправлення вантажовідправником та виходячи з маси тари кожного з вагонів, яка була зазначена відправником в накладній.

Згідно з п.22 Правил видачі вантажів, затверджених Міністерством транспорту України від 21.11.2000 №644, перевірка маси вантажу на станції призначення провадиться, як правило, таким самим способом, яким цю масу було визначено на станції відправлення.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про зменшення розміру штрафу, суд зазначає наступне.

В обґрунтування заяви відповідач посилається на те, що порушення не завдало збитків та іншої майнової шкоди позивачу, а отже застосування штрафу у розмірі 5-кратної провізної плати є завеликим.

Згідно з ст.233 ГК України, у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Статтею 551 ЦК України передбачено, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, виходячи з наведених норм, суду, за наявності певних обставин, надано право зменшити розмір неустойки.

В той же час, ані нормами ЦК України, ані нормами ГК України, які є законами України, неможливість реалізації судом права на зменшення неустойки в цивільних (господарських) відносинах, розмір якої передбачений актами цивільного законодавства, зокрема Постановами Кабінету Міністрів України, не передбачена.

Також, в чинному законодавстві України не міститься переліку обставин, які мають істотне значення, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.09.2019 у справі №910/16925/18.

У вирішенні питання щодо можливості застосування ст.233 ГК України та ч.3 ст.551 ЦК України в спірних правовідносинах суд не приймає правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 05.02.2019 (справа №914/2339/17), на які посилався позивач у відповіді на відзив, оскільки релевантними є правові висновки викладені Верховним Судом в постанові від 06.09.2019 (справа №910/16925/18).

Встановлення розміру штрафу за невірно зазначену масу вантажу Статутом залізниць України, а не договором, не позбавляє суд права зменшити розмір нарахованого штрафу, за наявності підстав передбачених законодавством.

Статутом не врегульоване питання зменшення розміру штрафу на відміну від законів - Цивільного та Господарського кодексів, які мають вищу юридичну силу порівняно із Статутом залізниць України, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України.

Відсутність можливості зменшення розміру штрафу, передбаченого законодавством, та його стягнення без врахування судом конкретних обставин справи, зокрема, характеру вчиненого порушення, негативних наслідків (в тому числі і можливих), та їх співмірності з розміром штрафних санкцій, може призвести до ситуації коли за різні по характеру та наслідкам правопорушення судом може бути стягнений один і той саме розмір штрафу, що, в свою чергу, не сприятиме виконанню завдання господарського судочинства щодо справедливого вирішення справи судом.

Різниця між масою вантажу, яка зазначена відповідачем в накладній та масою вантажу, яка була виявлена залізницею становить:

у вагоні №52236056 1,4%;

у вагоні №63893622 1,13%;

у вагоні №56521503 0,94%.

В той же час, розмір штрафу становить 500% від провізної плати.

Суд приймає до уваги, що згідно доданих до відзиву на позов документів на підтвердження вартості вантажу, розмір штрафу, який позивач просить стягнути з відповідача, становить майже 86% від вартості вугілля (товару), яке перевозилось, що фактично позбавляє відповідача на отримання будь-якої економічної вигоди від цієї господарської операції.

До того ж, хоча відповідач вказав в накладній масу вантажу меншу ніж було виявлено залізницею, фактична маса вантажу не перевищувала вантажопідйомність кожного з вагонів, а отже вчинене відповідачем правопорушення не могло створювати небезпеку на під час перевезення.

Також, судом враховано, що на території частини Донецької області органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, що обумовило збільшення відстані, яку проходить вантаж, у разі відправки з однієї станції Донецької залізниці на іншу станцію Донецької залізниці, що має наслідком збільшення розміру провізної плати.

Зокрема, виходячи з залізничної накладної в цій справі, вантаж був відправлений зі станції Південнодонбаська Донецької залізниці на станцію Кривий Торець Донецької залізниці. Відстань перевезення склала 652 км.

Позивач не довів ані настання, ані обґрунтовану можливість настання будь-яких негативних наслідків від вчиненого відповідачем порушення, а стягнення штрафу в розмірі 500% від ціни договору за лише сам факт невірного зазначення особою маси вантажу в накладній не може вважатись розумним та справедливим.

За наявності вказаних обставин, стягнення штрафу в такому розмірі вочевидь перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитора, та не спрямовано на розумне стимулювання боржника виконувати зобов`язання.

Приймаючи до уваги наведене, з огляду на те, що допущене відповідачем порушення не спричинило збитків для залізниці та іншим учасникам господарських відносин та не могло створювати небезпеку на залізничному транспорті, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу до 1 провізної плати за кожний вагон.

Такий розмір штрафу, на думку суду, є справедливим та співмірним вчиненому порушенню відповідачем та становить 100% від суми нарахованої позивачем за перевезення залізницею вантажу в кожному з вагонів, що дорівнює 20% ціни позову.

Згідно з ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Щодо судових витрат.

Позовні вимоги у справі №905/1167/21 були роз`єднані у три окремих самостійних провадження (№№905/1167/21, 905/1685/21, 905/1686/21).

Судовий збір за подання до господарського суду позовної заяви позивачем був сплачений в розмірі 7421,19 грн.

В рішеннях суду в справах №905/1167/21 та №905/1685/21 було визначено, що судові витрати будуть розподілені судом за результатом розгляду вказаних справ в межах справи №905/1686/21.

Враховуючи, що вимоги позивача у вказаних справах були задоволені частково внаслідок задоволення судом клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу, судові витрати, за приписами статті 129 ГПК України, покладаються на відповідача в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 129, 236-238 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Шахтоуправління "Південнодонбаське №1" (85670, Донецька область, м.Вугледар, вул.Магістральна 4, ідентифікаційний код юридичної особи 34032208) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м.Київ, вул. Ежи Гедройця, 5, ідентифікаційний код юридичної особи - 40075815) в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (84404, Донецька область, м.Лиман, вул. Привокзальна, 22, код ЄДРПОУ ВП - 40150216) штраф у розмірі 26775 (двадцять шість тисяч сімсот сімдесят п`ять) грн та витрати з оплати судового збору в сумі 7421 (сім тисяч чотириста двадцять одна) грн 19 грн.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 05.11.2021.

Суддя О.В. Говорун