ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2021 року Справа № 904/4822/21

м.Дніпро, пр.Дмитра Яворницького, 65

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Орєшкіної Е.В. (доповідач),

суддів Іванова О.Г., Подобєда І.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Логістик Машинері" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.08.2021 (повний текст складений 10.08.2021, суддя Євстигнеєва Н.М.) у справі №904/4822/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Логістик Машинері", м. Бровари, Київська область

до Акціонерного товариства "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат", м. Покров, Дніпропетровська область

про стягнення 98 545,67 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Логістик Машинері" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом про стягнення з Акціонерного товариства "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" на свою користь 95 943,87 грн. пені, 1 813,28 грн. штрафу, 788,52 грн. 3 % річних.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору №ЛМ629 про надання послуг з обслуговування техніки від 19.11.2018 в частині повної та своєчасної оплати за надані послуги, внаслідок чого, у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання, позивачем, на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України нараховані 3 % відсотки річних за період: з 11.12.2018 по 05.01.2021 в сумі 788,52 грн.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 05.08.2021 у справі №904/4822/21 позов задоволено частково: з Акціонерного товариства "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Логістик Машинері" 4 316,66 грн. пені, 1 813,28 грн. штрафу, 715,3% річних, 157,68 грн. витрат по сплаті судового збору; в решті позовних вимог відмовлено.

Приймаючи рішення, місцевий господарський суд виходив з обставин неналежного виконання відповідачем умов договору № ЛМ629 про надання послуг з обслуговування техніки від 19.11.2018 в частині повної та своєчасної оплати наданих позивачем відповідачу послуг.

Здійснивши перевірку уточненого розрахунку пені, господарським судом встановлено, що сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 4 316,66 грн.

Також, суд першої інстанції зазначив, що враховуючи підпункт 9.2.1 п. 9.2 розділу 9 договору, обов`язок здійснити оплату за актами наданих послуг №1938 та №1939 від 30.11.2018, №3359 від 15.05.2020, №3731 від 19.08.2020, №4139 та №4141 від 10.11.2020 виникає в наступний день після дня складення і реєстрації позивачем відповідних податкових накладних в ЄРПН.

Щодо розрахунку позивача в частині вимог про стягнення штрафу в розмірі 3% від простроченої заборгованості понад 30 календарних днів в сумі 1 813,28 грн., господарський суд, здійснивши його перевірку, дійшов висновку про відсутність арифметичних помилок при здійсненні розрахунку та про задоволення вказаних позовних вимог у зазначеній сумі. При цьому, суд першої інстанції, враховуючи заперечення відповідача на відповідь на відзив, в яких відповідач частково визнав позов, прийняв визнання позову відповідачем в частині стягнення штрафу у розмірі 1 813,28 грн. та зазначив, що відповідачем сума штрафу в сумі 1813,28 грн. не оспорюється та визнається повністю.

Стосовно розрахунку позивача в частині 3 % річних, суд першої інстанції дійшов висновку, що вцілому вказаний розрахунок виконано вірно, крім розрахунку за актами наданих послуг № 2967 від 23.12.2019, № 3009 від 16.01.2020, № 3084 від 20.02.2020, № 3103 від 28.02.2020, № 3104 від 28.02.2020, № 3731 від 19.08.2020, відповідно, задовольнив позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних в сумі 715,47 грн.

Не погодившись із рішенням місцевого господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Логістик Машинері" звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, якою просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.08.2021 у справі №904/4822/21 в частині стягнення з Акціонерного товариства "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Логістик Машинері" 4 316,66 грн. пені та ухвалити нове рішення, яким з Акціонерного товариства "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Логістик Машинері" 88 569,08 грн. пені.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскільки, до спірних правовідносин не застосовуються норми спеціальних законів, які б обмежували розмір пені, то чинне законодавство передбачає право сторін встановити у договорі розмір неустойки, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (пеню).

Крім того, як зазначає апелянт, під час укладання спірного договору сторони за вільним волевиявленням і на власний розсуд погодили в пункті 6.3 договору, що за порушення строків оплати наданих послуг замовник зобов`язаний сплатити виконавцю пеню в розмірі 1% від вартості послуг за кожен день прострочення, що узгоджується із засадами свободи договору, справедливості, добросовісності та розумності, які є одними із загальних засад цивільного законодавства.

За доводами скаржника, суперечність правочину (його частини) актам законодавства як підстава неможливості його застосування, повинна ґрунтуватись на повно і достовірно встановлених обставинах про порушення цим правочином (його частиною) імперативного припису законодавства чи укладення певного правочину (внесення до нього певного положення) всупереч змісту чи суті правовідносин сторін; саме по собі відступлення сторонами від положення законодавства, регулювання їх іншим чином, не свідчить про суперечність змісту правочину Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Враховуючи зазначене, позивач вважає, що сторони у цьому випадку діяли у межах закону, а саме скористалися наданим їм законом правом врегулювати у договорі правовідносини щодо господарсько-правової відповідальності замовника шляхом нарахування пені у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення, що не суперечить природі пені, закріпленій нормою частини 3 статті 549 Цивільного кодексу України.

Скаржник вважає безпідставними доводи відповідача, які були прийняті судом першої інстанції, про те, що розмір пені не може перевищувати той, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки НБУ, оскільки матеріали справи не містять доказів (протоколу розбіжностей тощо), з яких вбачалося б, що під час укладання договору відповідач пропонував будь-які інші умови в частині відповідальності за порушення договірних зобов`язань; договір укладений у редакції відповідача, це саме він вніс відповідні положення до нього, а позивач погодився.

Позивач посилається і на те, що суд першої інстанції не прийняв твердження позивача стосовно того, що норма частини 1 статті 343 Господарського кодексу України, на яку посилався відповідач, а згодом і суд, стосується виключно правовідносин, які виникають та існують у фінансово-банківській галузі.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.09.2021 для розгляду справи № 904/4822/21 визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач Орєшкіна Е.В., судді Іванов О.Г., Подобєд І.М.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 20.09.2021 (колегією суддів у складі: головуючого судді Орєшкіної Е.В., суддів Іванова О.Г., Подобєда І.М.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Логістик Машинері" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.08.2021 у справі №904/4822/21; розгляд скарги призначений в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

11.10.2021 від Акціонерного товариства "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач заперечує проти задоволення апеляційної скарги, просить залишити рішення місцевого господарського суду без змін. Відповідач зазначає, що у господарських правовідносинах норми ст.ст.1 і 3 Закону України від 22.11.1996 року №543/96-ВР "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" із змінами та ч.2 ст.343 Господарського кодексу України є спеціальними, відповідно до їх приписів, яким би способом не визначався в договорі розмір пені, цей розмір не може перевищувати той, який встановлено законом як граничний, тобто, за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла у період нарахування пені.

Відповідно до частини 1 статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (частина 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи, що ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, апелянтом не наведено конкретних обставин справи, які перешкоджали б розгляду апеляційної скарги, апеляційний господарський суд здійснює перегляд оскаржуваного рішення суду першої інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Апеляційний господарський суд, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши правильність висновків місцевого господарського суду, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 19.11.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "Логістик Машинері" (виконавець) та Акціонерне товариство "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" (замовник) уклали договір №ЛМ629 про надання послуг з обслуговування техніки, відповідно до п. 1.1.якого, виконавець надає послуги по планово-попереджувальному технічному обслуговуванню (далі ППТО) техніки замовника самоскид (-ів) HOWO, а замовник зобов`язаний прийняти та сплатити надані послуги відповідно до умов цього договору.

Згідно пункту 4.1 договору одиниця виміру і обсяг наданих послуг обумовлюється в специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору.

Вартість послуг та вартість матеріалів, що використовуються виконавцем під час надання послуг, проведення ТО, зазначається в додатку №1, який є невід`ємною частиною даного договору (пункт 4.5 договору).

Відповідно до пункту 4.6 договору, вартість послуг та вартість матеріалів в додатку №1 є попередньою і може бути переглянута індивідуально для кожної позиції, за участю представників замовника; остаточна вартість послуг, їх об`єм, вартість матеріалів визначатиметься у виставлених виконавцем рахунках/акті наданих послуг.

Згідно пункту 4.7 договору оплата послуг, матеріалів проводиться замовником в гривнях на підставі рахунку фактури в наступному порядку: замовник вносить на поточний рахунок виконавця оплату в розмірі 100% вартості послуг (з урахуванням п.4.8. договору) протягом десяти календарних днів з моменту підписання Акту наданих послуг, за банківськими реквізитами виконавця, вказаними в розділі 10 договору, або за іншими банківськими реквізитами, зазначеними виконавцем у рахунку.

Пунктом 6.3 договору визначено, що за порушення строків оплати наданих послуг замовник зобов`язаний сплатити виконавцю пеню в розмірі 1% від вартості послуг за кожен день прострочення. Пеня нараховується за весь період прострочення. За прострочення оплати послуг понад тридцять днів замовник зобов`язується додатково, крім пені, сплатити виконавцю штраф у розмірі 3 % від вартості, вказаної в акті наданих послуг.

Договір набирає чинності з дати його підписання та скріплення печатками сторін та діє до 31.12.2019. У випадку, якщо за 30 календарних днів до дати закінчення строку дії договору жодна із сторін не заявила про намір його припинення, то договір вважається продовженим н6а наступний календарний рік (п. 9.1 договору).

Сторони погодили, що у разі, якщо вони в порядку, зазначеному у п. 4.2 договору, встановили термін оплати з відстрочкою після моменту надання послуг та при цьому відстрочка платежу не менше строку, зазначеного в п. 9.3 договору для реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, то оплата за виконані послуги здійснюється замовником виключно після складання виконавцем податкової накладної відповідно до вимог чинного законодавства та реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних (підпункт 9.2.1 договору).

Пунктом 9.3 договору передбачено, що виконавець зобов`язаний скласти та зареєструвати податкову накладну протягом 5 (п`яти) календарних днів з дати виникнення у виконавця податкових зобов`язань з ПДВ за операціями, які здійснюються на виконання цього договору.

Позовна давність до вимог про стягнення господарських санкцій становить три роки (п. 9.8 договору).

На виконання умов договору Товариство з обмеженою відповідальністю "Логістик Машинері" надало, а Акціонерне товариство "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" прийняло послуги по планово попереджувальному технічному обслуговуванню (далі ППТО) техніки замовника у період з листопада 2018 року по грудень 2020 року на загальну суму 737 479,97 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами надання послуг.

Відповідач здійснив оплату наданих послуг, однак з порушенням установленого договором строку оплати.

Посилаючись на порушення відповідачем строків оплати наданих позивачем послуг, Товариство з обмеженою відповідальністю "Логістик Машинері" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Акціонерного товариства "Покровський гірничо-збагачувальний комбінат" пені за загальний період прострочки: з 11.12.2018 по 05.01.2021 в сумі 95943,87грн, штрафу 3% від вартості вказаної в акті наданих послуг в сумі 1813,28грн та відповідно до частини 2 ст. 625 Цивільного кодексу України 3% річних у сумі 788,52 грн. за період з 11.12.2018 по 05.01.2021.

За наслідками розгляду позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Логістик Машинері" Господарським судом Дніпропетровської області прийнято оскаржуване рішення.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 901 Цивільного кодексу України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.903 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 509 Цивільного кодексу України, статтею173 Господарського кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії. а кредитор мас право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст.530 Цивільного кодексу України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Як встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи послуги на замовлення відповідача були надані та оплачені, однак з порушенням встановленого строку.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватись згідно з законом або договором неустойкою (штрафом, пенею), заставою поручительством. Крім того, неустойка водночас є мірою відповідальності у порушення зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен сплатити кредиторові у разі невиконання неналежного виконання зобов`язання, зокрема в разі прострочення виконання.

Як вже зазначалось, відповідно до п. 6.3 договору за порушення строків оплати послуг, наданих виконавцем, замовник має сплатити господарську санкцію - пеню в розмірі 1% від вартості послуг за кожний день прострочення і за увесь його період.

Сторони погодили, що у разі, якщо вони в порядку, зазначеному у п. 4.2 договору, встановили термін оплати з відстрочкою після моменту надання послуг та при цьому відстрочка платежу не менше строку, зазначеного в п. 9.3 договору для реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, то оплата за виконані послуги здійснюється замовником виключно після складання виконавцем податкової накладної відповідно до вимог чинного законодавства та реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних (підпункт 9.2.1 договору).

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (ч.6 ст. 231 Господарського кодексу України).

Положення частини 6 статті 231 Господарського кодексу України регулюють виключно правовідносини сторін щодо їх відповідальності за невиконання грошових зобов`язань, передбачаючи їх встановлення у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Разом з тим за частиною другою статті 343 Господарського кодексу України, як спеціальною нормою, яка регулює відповідальність за порушення строків розрахунків, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Розмір пені за порушення грошових зобов`язань встановлюється в договорі за згодою сторін.

Договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань врегульовано Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", статтею 3 якого передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Отже, розмір пені, не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто пеню, сума якої не перевищує подвійної облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи зазначене, у даному випадку за прострочення оплати відповідачем за договором про надання послуг з обслуговування техніки №ЛМ 629 від 19.11.2018 підлягає стягненню сума пені, розмір якої не перевищує подвійну облікову ставку Національного банку України у період, за який здійснюється її розрахунок.

Між тим, господарським судом при здійсненні перевірки розрахунку пені встановлено, що її розраховано позивачем у більшому розмірі, ніж це встановлено подвійною обліковою ставкою Національного банку України.

З урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що задоволенню підлягає позовна вимога про стягненні пені в сумі 4316,66 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені за прострочення оплати послуг позивача за актами наданих послуг №1938 та №1939 від 30.11.2018, №3359 від 15.05.2020, №3731 від 19.08.2020, №4139 та №4141 від 10.11.2020, то відповідно до п. 4.7 договору оплата послуг, матеріалів проводиться замовником (відповідач) в гривнях на підставі рахунку-фактури, в наступному порядку: замовник вносить на поточний рахунок виконавця (позивач) оплату в розмірі 100% вартості послуг протягом десяти календарних днів з моменту підписання Акту наданих послуг за банківськими реквізитами виконавця, вказаними в розділі 10 договору або за іншими банківськими реквізитами, зазначеними виконавцем у рахунку.

Водночас, згідно з п.9.2.1 договору у разі, якщо сторони в порядку, зазначеному в пункті 4.2 розділу 4 договору, встановили термін оплати з відстрочкою після моменту надання послуг та при цьому відстрочка платежу не менше строку, зазначеного у пункті 9.3 розділу 9 договору для реєстрації податкової накладної в ЄРПН, то оплата послуг здійснюється замовником виключно після складення виконавцем податкової накладної та її реєстрації в ЄРПН.

Отже, оплата послуг здійснюється на умовах відстрочення платежу, а саме протягом десяти календарних днів з моменту підписання акту наданих послуг, але не раніше складення виконавцем та реєстрації ним податкової накладної в ЄРПН.

Враховуючи викладене, господарський суд погодився з доводами відповідача про те, що обов`язок здійснити оплату за актами наданих послуг №1938 та №1939 від 30.11.2018, №3359 від 15.05.2020, №3731 від 19.08.2020, №4139 та №4141 від 10.11.2020 виникає в наступний день після дня складення і реєстрації позивачем відповідних податкових накладних в ЄРПН.

При здійсненні перевірки розрахунку штрафу у розмірі 3% від розміру простроченої заборгованості понад 30 календарних днів господарським судом помилок не виявлено.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що відповідачем сума штрафу 1813,28грн не оспорюється та визнається повністю, у зв`язку з чим господарський суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення штрафу у розмірі 3% від розміру простроченої заборгованості понад 30 календарних підлягає задоволенню у заявленій позивачем сумі.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок розрахунків позивача та відповідача щодо 3 % відсотків річних, місцевим господарським судом встановлено, що відповідачем вцілому розрахунок 3% річних виконано вірно, крім розрахунку за актами наданих послуг №2967 від 23.12.2019, № 3009 від 16.01.2020, № 3084 від 20.02.2020, № 3103 від 28.02.2020, № 3104 від 28.02.2020, № 3731 від 19.08.2020, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 715,47 грн.

Апеляційна скарга не містить будь-яких доводів та заперечень скаржника в частині стягнення штрафу та 3% річних, у зв`язку з чим апеляційний суд не здійснює перегляд оскаржуваного рішення в цій частині.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта, наведені в обґрунтування апеляційної скарги.

Таким чином, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

З огляду на викладене та керуючись ст. 129, ст. 275, ст. 276, ст. 282, ст. 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Логістик Машинері" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.08.2021 у справі №904/4822/21 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 05.08.2021 у справі №904/4822/21 залишити без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Логістик Машинері".

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, зазначених у пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя О.Г. Іванов

Суддя І.М. Подобєд