СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2021 року м. Харків Справа № 922/2361/21

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Пелипенко Н.М. , суддя Істоміна О.А.

за участю секретаря судового засідання Казакової О.В.

та представників сторін:

позивача не з`явився,

відповідача не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх.2941) на рішення Господарського суду Харківської області від 20.08.2021 (суддя Шарко Л.В., повний текст складено 20.08.2021) у справі №922/2361/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МІКА ТРЕЙД", м.Кам`янське Дніпропетровської області

до Державного підприємства "Харківський автомобільний завод", м.Харків

про стягнення 55399,72 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "МІКА ТРЕЙД" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до Державного підприємства "Харківський автомобільний завод" про стягнення заборгованості за договором поставки №24-10Т від 24.10.2019 у розмірі 55399,72 грн., яка складається з: 49299,98 грн. основного боргу, 4990,72 грн. інфляційних втрат, 1109,02 грн. - 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач, в порушення умов договору №24-10Т від 24.10.2019, не оплатив поставлений позивачем за видатковою накладною №281 від 11.09.2020 товар на суму 49299,98 грн.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 20.08.2021 у справі №922/2361/21 позов задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства "Харківський автомобільний завод" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "МІКА ТРЕЙД" основний борг у розмірі 49299,98 грн., інфляційні втрати у розмірі 4720,62 грн., 3% річних у розмірі 987,79 грн. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основного боргу, суд першої інстанції встановив, що відповідач, в порушення п.2.4 договору, не виконав свого обов`язку з оплати поставленого позивачем товару на суму 49299,98 грн.

Місцевий господарський суд, перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, встановив, що у ньому неправильно визначено початок періоду прострочення виконання відповідачем обов`язку з оплати товару, у зв`язку з чим, суд здійснив власний розрахунок та в цій частині позовні вимоги задовольнив частково.

Відповідач із вказаним рішенням не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції всіх обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить це рішення скасувати та прийняти нове, яким в позові відмовити.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на положення ч.1 ст.75, ч.ч.1, 2 ст.183 Господарського кодексу України та зазначає про те, що державою не профінансовано відповідні видатки на оплату отриманого товару за договором поставки №24-10Т від 24.10.2019, у зв`язку з чим, на думку відповідача, строк його оплати не настав.

Крім того, в апеляційній скарзі відповідач не погоджується з рішенням суду в частині стягнення з нього інфляційних втрат, оскільки вважає, що позивачем нараховано інфляційні втрати не помісячно, а сукупно за весь період прострочення, тоді як розмір інфляційних втрат визначається за кожен місяць окремо на суму простроченого боргу, а отримані суми сумуються.

Позивач надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому проти доводів апеляційної скарги заперечує, зазначає про те, що відсутність бюджетних коштів не звільняє відповідача від відповідальності за порушення умов договору та не позбавляє кредитора права на нарахування 3% річних та інфляційних втрат. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

В судове засідання 09.11.2021 позивач та відповідач не з`явилися, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Клопотань про відкладення розгляду справи від сторін не надходило.

Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для реалізації сторонами своїх процесуальних прав, належним чином повідомлено позивача та відповідача про дату, час та місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників позивача та відповідача.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

24.10.2019 року між Державним підприємством "Харківський автомобільний завод" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "МІКА ТРЕЙД" (постачальник) укладено договір поставки №24-10Т (надалі - договір) (а.с.16).

Відповідно до п. 1.1. договору, постачальник зобов`язався в порядку та на умовах, передбачених цим договором, поставити покупцю деталі - запасні частини та агрегати до автомобільної техніки (далі - товар), асортимент, комплектність, кількість та вартість якого зазначається в специфікаціях, що є додатками до цього договору, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити поставлений товар в порядку та строки, передбачені цим договором.

Згідно п.3.1 договору, постачальник зобов`язаний поставити товар покупцю на умовах DDP - склад покупця, вул.Цементна, 2 в м.Харкові згідно Міжнародних правил тлумачення торгових термінів Інкотермс-2010 протягом 5 календарних днів з моменту досягнення сторонами згоди щодо асортименту, комплектності, кількості та вартості партії товару відповідно до положень п.1.1 договору, якщо інші умови та строк поставки не визначені сторонами.

За положеннями п.4.5 договору, приймання товару за асортиментом, комплектністю та якістю здійснюється відділом технічного контролю покупця протягом 20 календарних днів з дня фактичного отримання товару.

За умовами п.2.4 договору, покупець зобов`язався оплатити постачальнику вартість партії товару протягом 30 календарних днів з дати приймання покупцем партії товару за асортиментом, комплектністю та якістю відповідно до п.4.5. договору, якщо інші умови та строк оплати на відповідну партію товару не визначені сторонами відповідно до п.1.1. договору, але в будь-якому випадку не раніше отримання покупцем рахунку на такий товар.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення його тексту печатками і діє до 31.12.2020 (п.10.1 договору).

На виконання умов договору, позивач поставив відповідачу товар на суму 49299,98 грн., що підтверджується підписаною обома сторонами та скріпленою печатками підприємств видатковою накладною №281 від 11.09.2020 (а.с.11).

Позивач виставив відповідачу рахунок №306 від 11.09.2020 на оплату поставленого товару на суму 49299,98 грн. (а.с.9).

Як зазначає позивач, у визначений договором строк відповідач розрахунок за товар не здійснив, у зв`язку з чим, останньому був направлений лист №1098-9 від 06.11.2020 з вимогою сплатити заборгованість (а.с.8).

У відповідь, відповідач направив позивачу лист №1/93 від 19.04.2021, в якому визнав існування боргу та послався на тимчасові матеріальні труднощі у ДП "ХАЗ" (а.с.10).

Відповідач заборгованість не сплатив, що стало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом.

Судова колегія враховує наступне.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином згідно умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства...

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За положеннями статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Факт поставки позивачем відповідачу товару на суму 49299,98 грн. підтверджується видатковою накладною №281 від 11.09.2020 (а.с.11).

Вказана накладна містить всі обов`язкові реквізити, передбачені Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", зокрема, посилання на договір №24-10Т від 24.10.2019, дату складання, найменування, кількість, вартість товару, підписані представниками сторін без будь-яких зауважень, скріплені печатками підприємств.

Відповідач не заперечує факт отримання товару.

Пунктом 2.4 договору передбачено обов`язок відповідача оплатити товар протягом 30 календарних днів з дати приймання покупцем партії товару.

Поставлений товар на суму 49299,98 грн. відповідач не оплатив, не представив суду доказів погашення боргу.

Отже, сума боргу відповідача підтверджується наданими позивачем матеріалами (договором, видатковою накладною, рахунком на оплату).

Враховуючи непогашення відповідачем суми основного боргу, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача 49299,98 грн. основного боргу.

Позивач в позові просить суд стягнути з відповідача:

- 3% річних в розмірі 1109,02 грн. за період з 11.09.2020 по 11.06.2021;

- інфляційні втрати в розмірі 4990,72 грн. за період з вересня 2020 по травень 2021.

Судова колегія зазначає наступне.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до вимог статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Право позивача вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від відповідача за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати позивачеві.

З урахуванням п.2.4 договору, за видатковою накладною №281 від 11.09.2020 відповідач повинен був оплатити товар до 10.10.2020 включно.

Таким чином, прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання з оплати товару розпочалося 11.10.2020 і саме з цієї дати позивач має право нараховувати 3% річних та інфляційні втрати, а не з 11.09.2020, як помилково здійснив позивач в розрахунку (а.с.12).

Здійснивши власний розрахунок 3% річних та інфляційних втрат за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE, колегія суддів встановила, що інфляційні втрати за період з жовтня 2020 по травень 2021 складають 4720,62 грн., а 3% річних 987,79 грн.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову в цій частині та стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат в розмірі 4720,62 грн. та 3% річних в розмірі 987,79 грн.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на положення ч.1 ст.75, ч.ч.1, 2 ст.183 ГК України, зазначає про те, що державою не профінансовано видатки на оплату отриманого товару за договором поставки №24-10Т від 24.10.2019, у зв`язку з чим, на думку відповідача, строк його оплати не настав.

Судова колегія зазначає наступне.

Виходячи з положень статей 525, 526, 530 ЦК України і статті 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших нормативно-правових актів, договору.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір №24-10Т від 24.10.2019 є договором поставки і до його виконання застосовуються відповідні положення ЦК України, що регулюють відносини поставки.

Так, загальні положення про поставку визначено статтею 712 ЦК України, згідно з якою за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини 1 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У спірних правовідносинах строк оплати товару встановлений в п.2.4 договору поставки №24-10Т від 24.10.2019.

Відповідач свій обов`язок з оплати товару не виконав.

Частиною другою статті 218 ГК України та статтею 617 ЦК України не передбачено такої підстави для звільнення від відповідальності, як відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до положень статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 30 листопада 2004 року у справі «Бакалов проти України» та рішенні від 18 жовтня 2005 року у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» зазначив, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Отже, сама собою відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання.

Вказана правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 17.04.2018 у справі №911/4249/16.

Враховуючи, що відсутність бюджетних коштів для оплати товару не є підставою для звільнення відповідача від виконання зобов`язання, безпідставними є твердження відповідача про те, що строк оплати товару не настав.

Крім того, в апеляційній скарзі відповідач посилається на положення ст.183 ГК України, яка регулює особливості укладення господарських договорів за державним замовленням.

Так, відповідно до ч.1 ст.183 ГК України, договори за державним замовленням укладаються між визначеними законом суб`єктами господарювання - виконавцями державного замовлення та державними замовниками, що уповноважені від імені держави укладати договори (державні контракти), в яких визначаються господарські зобов`язання сторін та регулюються відносини замовника з виконавцем щодо виконання державного замовлення.

Укладений між сторонами договір №24-10Т від 24.10.2019 не є договором за державним замовленням, позивач у цій справі не є виконавцем державного замовлення, а відповідач не є державним замовником в розумінні положень ч.1 ст.183 ГК України.

Договір укладено відповідно до вільного волевиявлення сторін, а спірні правовідносини регулюються положеннями ст.712 ЦК України та загальними положеннями ЦК України про купівлю-продаж.

Враховуючи наведене, посилання відповідача на ст.183 ГК України є необгрунтованим та не узгоджуються з вимогам чинного законодавства.

Крім того, в апеляційній скарзі відповідач не погоджується з рішення суду в частині стягнення з нього інфляційних втрат, оскільки вважає, що позивачем нараховано інфляційні втрати не помісячно, а сукупно за весь період прострочення, тоді як розмір інфляційних втрат визначається за кожен місяць окремо на суму простроченого боргу, а отримані суми сумуються.

З цього приводу судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 09.06.2021 у справі №5023/10655/11 (922/1654/20), при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу.

Отже, твердження відповідача про те, що розмір інфляційних втрат визначається за кожен місяць окремо на суму простроченого боргу, а отримані суми сумуються є помилковими.

Здійснений судом перерахунок інфляційних втрат здійснений відповідно до роз`яснень Верховного Суду у вказаній справі №5023/10655/11 (922/1654/20) та є арифметично правильним.

Відповідач, посилаючись на те, що розрахунок виконано не правильний, свого контррозрахунку суду не надав.

Враховуючи вищевикладене, доводи відповідача є безпідставними та не приймаються судом.

Приймаючи до уваги всі наведені обставини в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що є підставою для залишення апеляційної скарги відповідача без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області від 20.08.2021 у справі №922/2361/21 без змін.

З урахуванням приписів статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.270, п.1 ч.1 ст. 275, ст.ст.276, 282, Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 20.08.2021 року у справі №922/2361/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку ст.ст.287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 12.11.2021р.

Головуючий суддя О.Є. Медуниця

Суддя Н.М. Пелипенко

Суддя О.А. Істоміна