ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" листопада 2021 р. Справа №926/1327/21

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді О.В. Зварич

суддів Т.Б. Бонк

В.М. Гриців,

розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Національного природного парку Вижницький б/н від 10.07.2021 року (вх. № 01-05/2388/21 від 16.07.2021 року)

на рішення господарського суду Чернівецької області від 16.06.2021 року (суддя С.О. Миронюк; повний текст рішення складено 18.06.2021 року)

у справі № 926/1327/21

за позовом: Керівника Чернівецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Карпатського округу

до відповідача: Національного природного парку Вижницький (надалі НПП Вижницький)

про відшкодування шкоди в сумі 104598,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і відзиву на позовну заяву

05.04.2021 року Керівник Чернівецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону звернувся до господарського суду Чернівецької області в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Карпатського округу з позовом до НПП Вижницький про відшкодування шкоди в сумі 104598,00 грн, завданої внаслідок незаконної рубки дерев на території об`єкту природно-заповідного фонду.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в результаті проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання НПП Вижницький вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів Державна екологічна інспекція Карпатського округу виявила та зафіксувала факт порушення відповідачем вимог природоохоронного законодавства незаконну рубку дерев, у зв`язку із чим державі заподіяно шкоду в сумі 104598,00 грн.

У відзиві на позовну заяву (вх. № 1516 від 15.04.2021 року) відповідач у повному обсязі заперечує проти задоволення позову з посиланням на їх безпідставність. Вважає, що прокурором не визначено та не доведено, які конкретні дії, виконання яких покладено на відповідача законом, не були ним вчинені. Парк здійснював заходи щодо дотримання правил лісокористування. В спірному випадку цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести особи, які безпосередньо здійснювали самовільну вирубку дерев. Шкода, завдана внаслідок незаконних рубок не стала об`єктивним наслідком поведінки відповідача, також відсутня вина Парку у незаконній рубці дерев згідно з актом №150/03 від 24.12.2020 року. Зазначає про відсутність підстав для подання прокурором позову в даній справі, який не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням господарського суду Чернівецької області від 16.06.2021 року у справі №926/1327/21 (з врахуванням ухвали про виправлення описки від 05.08.2021 року) (суддя С.О. Миронюк) задоволено позов Керівника Чернівецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Карпатського округу. Стягнуто з НПП «Вижницький» на користь держави в особі Державної екологічної інспекції Карпатського округу шкоду в сумі 104598,00 грн, які зобов`язано перерахувати одержувачам коштів: 50 відсотків до спеціального фонду місцевого бюджету Вижницької територіальної громади в сумі 52299,00 грн; 20 відсотків до спеціального фонду Чернівецького обласного бюджету в сумі 20919,60 грн; 30 відсотків до Державного бюджету України в сумі 31379,40 грн. Стягнуто з НПП «Вижницький» на користь Чернівецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону судовий збір в сумі 2270,00 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідач, як постійний лісокористувач, в порушення норм законодавства України у сфері охорони навколишнього природного середовища, не забезпечив охорону і збереження лісу від незаконної рубки на підвідомчій йому території, допустив самовільну рубку лісу, чим заподіяв шкоду лісовому фонду України на загальну суму 104598,00 грн. Відповідач не надав жодних доказів, які б свідчили про вчинення ним дій задля збереження і охорони лісів та недопущення самовільної рубки дерев на території лісового фонду, що переданий йому у користування. Між бездіяльністю відповідача та завданою шкодою існує причинний зв`язок. Відсутність вини у незаконній порубці дерев невстановленими особами відповідач не довів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій не погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає його прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, стверджує, що даний спір не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, позов заявлено до неналежного відповідача. Звертає увагу на те, що з приводу спірної незаконної порубки дерев було порушено кримінальну справу, при розгляді якої судом встановлено, що саме по вині майстра лісу навколишньому природному середовищу, державним та громадським інтересам заподіяна шкода в спірній сумі. Таким чином, неналежне виконання майстром з охорони природи своїх посадових обов`язків щодо охорони матеріальних цінностей призвело до незаконної вирубки дерев. Вважає, що в спірному випадку прокурор повинен був звернутись в інтересах держави в особі відповідної ОТГ з позовом до майстра лісу (майстра з охорони природи) про відшкодування шкоди, заподіяної у результаті його недбалості. Висновок суду щодо покладення на Національний природний парк обов`язку зі сплати коштів до бюджету мав супроводжуватися встановленням та правовим аналізом виконання/невиконання/конкретних обов`язків, передбачених ст.ст.19, 63, 64, 86 ЛК України. Суд, у свою чергу має навести у судовому рішенні відповідні мотиви, чого, на переконання скаржника, у цій справі не здійснено. Просить скасувати рішення господарського суду Чернівецької області від 16.06.2021 року у справі №926/1327/21, прийняти нове рішення, яким закрити провадження у справі.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу не погоджується з доводами скаржника, вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, а рішення суду першої інстанції законним. Зазначає, що даний спір виник з приводу відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, позов заявлено прокурором в інтересах держави в особі спеціально уповноваженого державного органу управління в галузі охорони навколишнього природного середовища і такий спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства. Покликається на те, що цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а й постійні лісокористувачі, вина яких полягає у протиправній бездіяльності у вигляді невчинення дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчих їм ділянках із земель лісового фонду, що має наслідком самовільну рубку (пошкодження) лісових насаджень третіми (невстановленими) особами. звертає увагу на те, що відповідач не надав доказів про вчинення дій з метою недопущення та перешкоджання незаконної рубки дерев на території Вижницького природоохоронного науково-дослідного відділення, виявленої під час перевірки Державної екологічної інспекції Карпатського округу у період з 23.12.2020 року по 24.12.2020 року. Саме внаслідок бездіяльності працівників відповідача стало можливим і відбулася незаконна порубка дерев на території Вижницького природоохоронного науково-дослідного відділення НПП «Вижницький» невстановленими особами та заподіяна шкода. Просить залишити без змін рішення господарського суду Чернівецької області від 16.06.2021 року у справі №926/1327/21, апеляційну скаргу НПП «Вижницький» без задоволення.

Керівник Чернівецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону не надавав письмового відзиву на апеляційну скаргу.

Апеляційне провадження у справі

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.07.2021 року головуючим-суддею (суддею-доповідачем) у справі №926/1327/21 визначено суддю О.В. Зварич, суддів: Т.Б. Бонк, В.М. Гриців.

Згідно з ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 13.09.2021 року відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою у справі №926/1327/21 та ухвалено здійснити перегляд рішення господарського суду Чернівецької області від 16.06.2021 року у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи згідно з частиною 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України.

За вимогами частини тринадцятої статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з повідомленнями про вручення рекомендованих поштових відправлень №№096, 088, 070 прокурор, позивач та відповідач ознайомлені з порядком розгляду даної справи.

На час винесення даної постанови від учасників справи не надходило жодних заяв чи клопотань щодо порядку розгляду апеляційної скарги НПП «Вижницький» на судове рішення у справі №926/1327/21, яке є предметом оскарження.

Обставини справи

За змістом п.п. 1.1, 1.2 Положення про Національний природний парк Вижницький, затвердженого наказом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України від 31.08.2020 року № 98 (у редакції наказу Міндовкілля від 14.12.2020 року № 359) НПП Вижницький (далі Парк) створений відповідно до Указу Президента України від 30.08.1995 року № 810 Про створення національного природного парку Вижницький, є територією природно-заповідного фонду загальнодержавного значення. Парк є бюджетною, неприбутковою, природоохоронною, рекреаційною, культурно-освітньою, науково-дослідною установою і входить до складу природно-заповідного фонду України, охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення та використання (а.с.47-61).

Загальна площа Парку становить 11238 га земель державної власності, у тому числі 8256,9га земель, що надаються у постійне користування Парку, та 2981,1 га земель, що включаються до його складу без вилучення у землекористувачів (п.1.6 Положення).

Відповідно до п. 2.1 Положення Парк створений з метою збереження, відтворення та раціонального використання природних ландшафтів Буковинських Карпат з унікальними історико-культурними комплексами, що мають важливе природоохоронне, естетичне, наукове, освітнє, рекреаційне та оздоровче значення.

Основними завданнями парку є збереження та відтворення цінних природних та історико-культурних комплексів та природних об`єктів Буковинських Карпат, зокрема видів тваринного і рослинного світу та природних оселищ, занесених до Червоної книги України та міжнародних Червоних списків; створення умов для організованого туризму, відпочинку та інших видів рекреаційної діяльності в природних умовах з додержанням режиму охорони заповідних комплексів та об`єктів (п.2.2 Положення).

В пунктах 5.1, 5.2, 5.4 Положення передбачено, що охорона території Парку покладається на службу його охорони, що входить до складу служби державної охорони природно-заповідного фонду України. Службу державної охорони Парку очолює директор Парку, який несе повну відповідальність за організацію її діяльності та забезпечення додержання режиму території, а також збереження, відтворення та раціональне використання природних комплексів і ресурсів у межах його території. Основними завданнями служби держохорони є забезпечення додержання режиму території та об`єктів Парку; попередження та припинення порушень природоохоронного законодавства на території Парку.

Згідно з пунктом 5.9 Положення державний контроль за додержанням режиму Парку здійснюється Державною екологічною інспекцією України.

На підставі наказу від 21.12.2020 року №570 посадові особи Державної екологічної інспекції Карпатського округу 23-24 грудня 2020 року провели позаплановий захід державного нагляду (контролю) щодо дотримання НПП «Вижницький» вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, за результатами якого складено акт № 150/03 від 24.12.2020 року (а.с.16-29, 44-45).

Зі змісту наявної у судовій справі копії акту № 150/03 від 24.12.2020 року вбачається, що у вказаному позаплановому заході державного нагляду (контролю) приймали участь посадові особи НПП «Вижницький».

За результатами проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) було виявлено незаконну порубку 20 шт. сироростучих та сухостійних дерев на території Вижницького ПНДВ НПП «Вижницький», в тому числі:

-квартал 23 виділ 1 (зона регульованої рекреації) НПП «Вижницький» 11 сироростучих та сухостійних дерев породи ялиця (перелікова відомість № 1,2,6);

-квартал 24 виділ 13 (зона регульованої рекреації) 3 сироростучих дерев породи ялиця (перелікова відомість № 5);

-квартал 18 виділ 13 (зона регульованої рекреації) 4 сироростучих дерева породи ялиця (перелікова відомість № 4);

-квартал 18 виділ 6 (зона регульованої рекреації) 2 дерева, з них одне сироростуче дерево породи ялина та одне сухостійне дерево породи ялина (перелікова відомість № 3).

Зазначена рубка здійснена невстановленими особами, працівниками НПП «Вижницький» не виявлялась, про що свідчить відсутність протоколів про порушення природоохоронного законодавства та реєстрації даних випадків в книзі реєстрації обліку лісопорушень. На кореневих лапах та на спилі пеньків відсутні клейма.

Акт № 150/03 від 24.12.2020 року підписаний посадовими особами Державної екологічної інспекції Карпатського округу та представниками відповідача без жодних заперечень чи зауважень. Однин примірник акта отримав в.о. НПП «Вижницький» Стратій В.І. 24.12.2020 року, про що вказано в акті та свідчить його підпис.

На підставі акта перевірки та додатку № 1 до постанови КМУ від 24 липня 2013 року №541 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд», Перелікових відомостей № 1-6 позивач здійснив розрахунок розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд внаслідок незаконної рубки сироростучих, сухостійних дерев, скоєної невідомими особами на території на території Вижницького ПНДВ НПП «Вижницький», відповідно до якого розмір шкоди становить 104598,00 грн. (а.с.36-37).

31.12.2020 року позивач звернувся до відповідача із претензією № 03-13/3685 від 30.12.2020 року про відшкодування шкоди в сумі 104598,00 грн., заподіяної державі внаслідок незаконної рубки дерев та території об`єкту природно-заповідного НПП Вижницький (а.с.38-39).

Відповідач залишив вказану вимогу позивача без відповіді та задоволення.

23.03.2021 року Керівник Чернівецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону звернувся до ДЕІ Карпатського округу з листом №35ВИХ-21 від 22.03.2021 року, в якому з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави, керуючись ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» просив надати інформацію про те чи вживались заходи представницького характеру щодо відшкодування збитків, заподіяних навколишньому природному середовищу, за фактом незаконної рубки дерев на суму 104598,00 грн. посадовими особами НПП Вижницький на території Вижницького ПНДВ НПП «Вижницький», що виявлена працівниками інспекції під час перевірки 23-24.12.2020 року (а.с.13).

В листі-відповіді за № 05-14/1129 від 25.03.2021 року ДЕІ Карпатського округу повідомила прокурору про своє звернення до НПП Вижницький з претензією про відшкодування шкоди, однак Підприємство не сплатило шкоди в сумі 104598,00 грн. Також Інспекція зазначила, що позов до суду не заявлявся у зв`язку з недостатністю фінансування коштів для оплати судового збору (а.с.14).

Підставою звернення прокурора до місцевого господарського суду в інтересах держави в особі ДЕІ Карпатського округу з даним позовом слугувало те, що НПП Вижницький не відшкодував шкоду у сумі 104598,00 грн. в добровільному порядку.

Норми права та мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частин 1, 4 статті 20 Закону України Про природно-заповідний фонд України національні природні парки є природоохоронними, рекреаційними, культурно-освітніми, науково-дослідними установами загальнодержавного значення, що створюються з метою збереження, відтворення і ефективного використання природних комплексів та об`єктів, які мають особливу природоохоронну, оздоровчу, історико-культурну, наукову, освітню та естетичну цінність. На національні природні парки покладається виконання таких основних завдань: збереження цінних природних та історико-культурних комплексів і об`єктів; створення умов для організованого туризму, відпочинку та інших видів рекреаційної діяльності в природних умовах з додержанням режиму охорони заповідних природних комплексів та об`єктів; проведення наукових досліджень природних комплексів та їх змін в умовах рекреаційного використання, розробка наукових рекомендацій з питань охорони навколишнього природного середовища та ефективного використання природних ресурсів; проведення екологічної освітньо-виховної роботи.

Суд встановив, що відповідач створений відповідно до Указу Президента України від 30.08.1995 року № 810 Про створення національного природного парку Вижницький, здійснює свою діяльність на підставі Положення про Національний природний парк Вижницький, затвердженого наказом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України від 31.08.2020 року № 98 (у редакції наказу Міндовкілля від 14.12.2020 року № 359), є територією природно-заповідного фонду загальнодержавного значення. Парк є бюджетною, неприбутковою, природоохоронною, рекреаційною, культурно-освітньою, науково-дослідною установою і входить до складу природно-заповідного фонду України, охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення та використання. Загальна площа Парку становить 11238 га земель державної власності, у тому числі 8256,9га земель, що надаються у постійне користування Парку, та 2981,1 га земель, що включаються до його складу без вилучення у землекористувачів.

Також з аналізу змісту п.2.2 Положення встановлено, що основними завданнями Парку є збереження та відтворення цінних природних та історико-культурних комплексів та природних об`єктів Буковинських Карпат, зокрема видів тваринного і рослинного світу та природних оселищ, занесених до Червоної книги України та міжнародних Червоних списків; створення умов для організованого туризму, відпочинку та інших видів рекреаційної діяльності в природних умовах з додержанням режиму охорони заповідних комплексів та об`єктів.

Охорона території Парку покладається на службу його охорони, що входить до складу служби державної охорони природно-заповідного фонду України. Службу державної охорони Парку очолює директор Парку, який несе повну відповідальність за організацію її діяльності та забезпечення додержання режиму території, а також збереження, відтворення та раціональне використання природних комплексів і ресурсів у межах його території. Основними завданнями служби держохорони є забезпечення додержання режиму території та об`єктів Парку; попередження та припинення порушень природоохоронного законодавства на території Парку (пункти 5.1, 5.2, 5.4 Положення).

Відповідно до частини 2 статті 19 Лісового кодексу України постійні лісокористувачі зобов`язані: забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів, вживати інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку; дотримуватися правил і норм використання лісових ресурсів; вести лісове господарство на основі матеріалів лісовпорядкування, здійснювати використання лісових ресурсів способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створюють сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення; вести первинний облік лісів.

Підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані: 1) забезпечувати посилення водоохоронних, захисних, кліматорегулюючих, санітарно-гігієнічних, оздоровчих та інших корисних властивостей лісів з метою поліпшення навколишнього природного середовища та охорони здоров`я людей; 2) забезпечувати безперервне, невиснажливе і раціональне використання лісових ресурсів для задоволення потреб виробництва і населення в деревині та іншій лісовій продукції; 3) здійснювати відтворення лісів; 4) забезпечувати підвищення продуктивності, поліпшення якісного складу лісів і збереження біотичного та іншого природного різноманіття в лісах; 5) здійснювати охорону лісів від пожеж, захист від шкідників і хвороб, незаконних рубок та інших пошкоджень; 6) раціонально використовувати лісові ділянки (стаття 64 Лісового кодексу України).

Частиною 2 статті 86 Лісового кодексу України визначено, що власники лісів і постійні лісокористувачі зобов`язані розробляти та проводити в установлений строк комплекс протипожежних та інших заходів, спрямованих на збереження, охорону та захист лісів. Перелік протипожежних та інших заходів, вимоги щодо складання планів цих заходів визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері лісового господарства, органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Згідно з статтею 65 Лісового кодексу України використання лісових ресурсів може здійснюватися в порядку загального і спеціального використання.

В силу положень статті 69 Лісового кодексу України спеціальне використання лісових ресурсів на виділеній лісовій ділянці проводиться за спеціальним дозволом - лісорубний квиток або лісовий квиток, що видається безоплатно. Спеціальний дозвіл на заготівлю деревини в порядку рубок головного користування видається органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства. Спеціальний дозвіл на інші види спеціального використання лісових ресурсів видається власниками лісів або постійними лісокористувачами. На виділених лісових ділянках можуть використовуватися лише ті лісові ресурси і лише для цілей, що передбачені виданим спеціальним дозволом.

Відповідно до статті 40 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов`язкових екологічних вимог, зокрема, збереження територій та об`єктів природно-заповідного фонду, а також інших територій, що підлягають особливій охороні. При використанні природних ресурсів має забезпечуватися виконання й інших вимог, встановлених цим Законом та іншим законодавством України.

За приписами статті 202 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища належить організація і здійснення у межах компетенції державного нагляду (контролю) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства про охорону, захист, використання та відтворення лісів; про охорону, утримання і використання зелених насаджень; про використання, охорону і відтворення рослинного світу; про природно-заповідний фонд. Такий орган вживає в установленому порядку заходів досудового врегулювання спорів та виступає позивачем та відповідачем у судах.

Аналогічні приписи містяться у розділі ІІ Положення про Державну екологічну інспекцію Карпатського округу, затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України № 134 від 28.04.2020 року (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Як встановлено вище, 23-24.12.2020 року посадовими особами Державної екологічної інспекції Карпатського округу за участю представників НПП «Вижницький» проведено позаплановий захід державного нагляду (контролю) щодо дотримання відповідачем законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, в ході якого виявлено незаконну порубку 20 шт. сироростучих та сухостійних дерев на території Вижницького ПНДВ НПП «Вижницький», що є порушенням вимог ст.ст. 12, 40 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища, ст.ст. 7, 21 Закону України «Про природно-заповідний фонд України». Ці порушення не були самостійно виявлені працівниками відповідача, про що свідчить відсутність актів та відсутність реєстрації випадків порушень у книзі реєстрації лісопорушень, відсутність клейм на кореневих лапах на спилі пеньків. Про виявлені порушення складено акт № 150/03 від 24.12.2020 року, який підписаний працівниками відповідача без жодних зауважень.

Статтею 105 Лісового кодексу України унормовано, що особи, винні у порушенні лісового законодавства, зокрема у незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників несуть встановлену законом дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність.

Відповідно до статті 107 Лісового кодексу України підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.

Згідно з статтями 68, 69 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

У зв`язку з незаконною порубкою дерев позивач здійснив розрахунок шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд, на підставі акту перевірки НПП «Вижницький» від 25.12.2020, додатку № 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 24.07.2013 року № 541 Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд, перелікових відомостей № 1- 6 та визначив розмір шкоди в сумі 104598,00 грн.(а.с.36, 37).

Відповідно до частин 1, 2 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Положення вказаної норми передбачають, що підставою для виникнення цивільно-правової відповідальності є наявність шкоди, протиправна поведінка (дія чи бездіяльність) заподіювача шкоди, причинний зв`язок між ними та наявність вини особи, яка заподіяла шкоду.

Обов`язок доказування наявності шкоди та протиправності поведінки заподіювача шкоди покладається на особу, якій завдано збитків. При цьому, відсутність своєї вини доводить особа, яка завдала шкоди.

Частиною 1 статті 1172 Цивільного кодексу України визначено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

З акту № 150/03 від 24.12.2020 року вбачається, що відповідач самостійно не виявив незаконної порубки на відведеній йому території та не звертався до правоохоронних органів щодо вчинення цього правопорушення іншими особами. Суд першої інстанції вірно вказав, що відповідач не довів відсутності його вини у незаконній порубці 20 шт. сироростучих та сухостійних дерев на території Вижницького ПНДВ НПП «Вижницький».

У своєму відзиві на позовну заяву та апеляційній скарзі відповідач наголошує, що неналежне виконання його працівником - майстром з охорони природи своїх посадових обов`язків щодо охорони матеріальних цінностей призвело до незаконної вирубки дерев. Вважає, що в спірному випадку прокурор повинен був звернутись в інтересах держави в особі відповідної ОТГ з позовом до майстра лісу (майстра з охорони природи) про відшкодування шкоди, заподіяної у результаті його недбалості.

Однак, твердження скажника про те, що він не є належним відповідачем у даній справі, апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані, оскільки в силу вищеописаних положень Лісового кодексу України відповідач зобов`язаний забезпечувати охорону та захист лісових насаджень на відведеній йому території, але свого обов`язку не виконав, внаслідок чого було незаконно вирубано 20 дерев.

Також необхідно зазначити, що обов`язок відшкодувати шкоду, завдану працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків, в силу частини 1 статті 1172 Цивільного кодексу України, покладається на юридичну особу.

Відтак, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення (незаконна порубка дерев, завдана шкода, протиправна бездіяльність відповідача, яка полягає у незабезпеченні належної охорони лісу, причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та бездіяльністю відповідача, вина) та наявність підстав для стягнення з відповідача завданої шкоди.

Доводи відповідача про відсутність повноважень у прокурора для звернення до суду з даним позовом є безпідставними, враховуючи таке.

Згідно зі статтею 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом.

Відповідно до частин 3, 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Частиною 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 08.04.1999 року у справі №1-1/99 з урахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Як вбачається із матеріалів справи, позов заявлено Керівником Чернівецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Карпатського округу. Прокурор у позові зазначає, що діє згідно з ст. 131-1 Конституції України, а саме звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Карпатського округу як органу, уповноваженого здійснювати функції у спірних відносинах, оскільки вказаний орган належним чином не здійснює захист інтересів держави. Прокурор зазначає, що Державна екологічна інспекція Карпатського округу, маючи відповідні правомочності для захисту інтересів держави шляхом звернення до суду, всупереч цим інтересам не звернулася до суду за захистом, надані їй повноваження не використовувала, належних інших заходів з метою відшкодування збитків, заподіяних навколишньому природному середовищу, не вжила. Указані обставини свідчать про здійснення Державною екологічною інспекцією Карпатського округу захисту інтересів держави неналежним чином, що проявляється в активній поведінці (сукупності дій), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною, що підтверджує наявність «виключного випадку» для звернення прокурора до суду з даним позовом. Згідно з позицією Великої палати Верховного суду, викладеною у постанові від 26 травня 2020 у справі №912/2385/18, це є достатнім доказом невжиття заходів уповноваженою особою та, відповідно підставою для представництва прокурором інтересів держави у цих спірних відносинах. Крім того, прокурор зазначає, що до звернення до суду повідомляв Державну екологічну інспекцію Карпатського округу про необхідність заявлення такого позову.

Отже, доводи скаржника про те, що прокурор не обґрунтував свого права пред`являти такий позов є безпідставними.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, наведених в рішенні господарського суду Чернівецької області від 16.06.2021 року у справі №926/1327/21.

За приписами частин 1,2, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, у господарському процесі обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог чи заперечень, коригується (співвідноситься) з правом суду прийняти чи не прийняти докази в контексті їхнього значення для справи, що і є предметом оцінки господарського суду.

Відповідно до ч.1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати

З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись, ст. ст. 8, 129, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Національного природного парку Вижницький б/н від 10.07.2021 року (вх. № 01-05/2388/21 від 16.07.2021 року) залишити без задоволення, рішення господарського суду Чернівецької області від 16.06.2021 року у справі №926/1327/21 без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

Справу повернути в господарський суд Чернівецької області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя О.В. Зварич

Суддя Т.Б. Бонк

Суддя В.М. Гриців