ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2021 року

м. Київ

Справа № 910/12822/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Міщенка І.С. - головуючого, Берднік І.С., Зуєва В.А.

за участю секретаря судового засідання - Кравченко О.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Публічного акціонерного товариства акціонерного банку "Укргазбанк" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріо Фін"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 20 липня 2021 року (головуючий - Кравчук Г. А., судді: Коробенко Г. П., Козир Т. П.), якою скасовано рішення Господарського суду міста Києва від 11 листопада 2020 року (суддя Сташків Р. Б.), у справі

за позовом ОСОБА_1

до 1) Приватного акціонерного товариства "Автомобільна компанія "Укртранс", 2) Публічного акціонерного товариства акціонерного банку "Укргазбанк", 3) Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Реверс Інвест", 4) Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріо Фін"

про визнання договору частково недійсним

(за участю представників: Биліна Р.Г.; відповідача - 2 - Мартинюк Є.В.; відповідача-4 - Єлисеєв Є.В. )

Вступ

1. У 2016 році ОСОБА_1 (Позивач) придбала квартиру у місті Києві. На момент вчинення договору купівлі-продажу, в реєстрі іпотек жодних відомостей про квартиру не було.

2. В подальшому виявилось, що вказана квартира з 2008 року знаходилась в іпотеці ПАТ «Укргазбанк», а запис про іпотеку було видалено з реєстру на підставі підроблених документів. Встановивши ці факти та відновивши у 2017 році запис про іпотеку у реєстрі, Банк передав право вимоги за квартирою фінансовій компанії «Ріо Фін», яка у 2019 році зареєструвала за собою право власності на квартиру на підставі договору іпотеки.

3. Вказані події і стали підставою для подання Позивачкою позову про визнання частково недійсним договору іпотеки. Підставами недійсності Позивачка зазначила: (1) невідповідність Договору іпотеки вимогам Закону України «Про іпотеку», оскільки на час його укладення закон не передбачав можливості передачі в іпотеку майнових прав (відповідні зміни були внесені вже після укладення спірного правочину); (2) Договір іпотеки став підставою для реєстрації права власності на цю квартиру за Товариством «Ріо Фін», яке станом на подання позову є власником квартири.

4 . Суд першої інстанції у позові відмовив, пославшись на те, що Позивачка не довела, яким чином порушує її права та інтереси спірний договір іпотеки.

5. Суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції скасував, позов задовольнив. Виходив з наявності у Позивачки майнового інтересу щодо оспорюваного правочину, оскільки Договір іпотеки порушує її права як власниці квартири. Одночасно апеляційний суд констатував невідповідність правочину вимогам чинного на момент його укладення законодавства та визнав поважними наведені Позивачкою причини пропуску строку позовної давності.

6. Здійснюючи касаційний перегляд, Верховний Суд формулює такі ключові питання цього спору: (1) Чи довела Позивачка порушення її прав та/або законних інтересів оспорюваним правочином; (2) Якщо так, то чи обрано Позивачкою ефективний спосіб захисту порушеного права, тобто, чи буде мати наслідком задоволення цього позову поновлення права власності Позивачки на квартиру.

7. Нижче детально викладені факти та обставини спору.

Фактичні обставини

8. 29.09.2004 між АКБ "Київ" (кредитор) та Приватним акціонерним товариством "Автомобільна компанія "Укртранс" (далі - ПрАТ "Укртранс", позичальник, відповідач-1) укладено договір про відкриття відкличної кредитної лінії № 25/04 для фінансування будівництва з лімітом 1 520 000 євро (далі - кредитний договір).

9. Виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором було забезпечено іпотечним договором від 28.11.2008 майнових прав на квартири, що будуються у будинку на розі АДРЕСА_2, серед яких права на квартиру АДРЕСА_2 (далі - іпотечний договір). У подальшому до вказаного договору сторонами неодноразово вносились зміни.

10. З 25.02.2015 в АКБ "Київ" запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а 19.06.2015 між АКБ "Київ" та Публічним акціонерним товариством акціонерним банком "Укргазбанк" (далі - ПАТ "Укргазбанк", Банк, відповідач-2) укладено: (1) договір про передачу активів і зобов`язань неплатоспроможного банку, у тому числі заборгованості за кредитним договором; (2) договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки та застави, у тому числі права вимоги за іпотечним договором.

11. 20.08.2015 між Банком та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит Гарант" (фактор) укладено: (1) договір факторингу за реєстровим № 1720, відповідно до якого Банк відступив фактору права вимоги по кредитному портфелю позичальника - ПрАТ "Укртранс", зокрема за кредитним договором; (2) договір про відступлення права вимоги до ПрАТ "Укртранс" за реєстровим № 1721, зокрема за кредитним договором та іпотечним договором.

12. Крім того, 27.08.2015 між ТОВ "Фінансова компанія "Кредит Гарант" та ТОВ "Фінансова компанія "Джерело Фінансів" укладені договори про надання фінансових послуг факторингу № 1942 та про відступлення права вимоги № 1943, предметом яких було відчуження належного ТОВ "Фінансова компанія "Кредит Гарант" права вимоги до ПрАТ "Укртранс" за кредитним договором та іпотечним договором на користь ТОВ "Фінансова компанія "Джерело Фінансів".

13. На підставі зазначених договорів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис про припинення іпотеки квартири АДРЕСА_2 (далі - спірна квартира) за іпотечним договором.

14. Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.12.2015 у справі №910/28036/15 (набрало законної сили 13.12.2016) визнано недійсними укладені між Банком та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит Гарант" договори від 20.08.2015 факторингу за реєстровим № 1720 та відступлення права вимоги за реєстровим № 1721. Вказаним судовим рішенням встановлено, що вказані договори укладені від імені Банку невідомою особою на підставі підроблених документів, оригінали кредитних договорів та договорів забезпечення не передавалися, а кошти за відступлення права вимоги на користь Банку не перераховувалися.

15. У зв`язку з цим, 22.02.2018 Банк звернувся із заявою про вчинення кримінального правопорушення, за результатом розгляду якої порушено кримінальне провадження № 0002365.

16. 15.04.2016 між ТОВ "Каліса" (Продавець) та ОСОБА_1 (Покупець) укладено договір купівлі-продажу спірної квартири та одночасно здійснено державну реєстрацію права власності позивача на цю квартиру. За змістом вказаного договору на час його вчинення відомостей про наявність обтяження речових прав на квартиру в державних реєстрах не було.

17. 21.12.2017 було поновлено запис про іпотеку спірної квартири на підставі іпотечного договору.

18. 20.02.2019, між Банком та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Реверс Інвест" укладено: (1) договір факторингу, за яким Банк відступив право грошової вимоги, зокрема за кредитним договором з урахуванням змін та доповнень до нього; (2) договір про відступлення прав вимоги за іпотечним договором.

19. 30.04.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Реверс Інвест" також за відповідними договорами факторингу та відступлення прав вимоги відступило права вимоги за кредитним договором та іпотечним договором на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріо Фін" (далі - ТОВ "Ріо Фін", відповідач-4).

20. 01.07.2019 ТОВ "Ріо Фін" шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі іпотечного договору зареєструвало за собою право власності на спірну квартиру.

Узагальнений зміст позовних вимог та підстав позову

21. У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до господарського суду з позовом до ПрАТ "Укртранс", ПАТ "Укргазбанк", ТОВ "Фінансова компанія "Реверс Інвест", ТОВ "Ріо Фін" про визнання недійсним в частині передачі в іпотеку майнових прав на спірну квартиру іпотечного договору та чотирьох додаткових угод до нього

22. Позов мотивований невідповідністю оспорюваного правочину вимогам статті 5 Закону України "Про іпотеку" (у редакції станом на момент укладення правочину), яка не визначала майнові права як предмет іпотеки, що свідчить про недійсність такого правочину в силу статей 203, 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Позивачка вказувала на те, що спірна квартира була вільною від обтяження на час набуття права власності на неї, а запис про обтяження квартири був зареєстрований лише 21.12.2017. В обґрунтування права на оспорювання правочину позивачка, з посиланням на статті 15, 16 ЦК України, зазначила, що іпотекодержатель у разі чинності спірного договору іпотеки має право одержати задоволення своїх вимог за рахунок належної позивачці квартири, а отже такий правочин безпосередньо стосується її майнових прав та інтересів.

Узагальнений зміст та обґрунтування рішення суду першої інстанції

23. Рішенням господарського суду міста Києва від 11 листопада 2021 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

24. Суд першої інстанції встановив, що записи про обтяження спірної квартири були вилучені з реєстру майнових прав на підставі підроблених договорів про відступлення права вимоги від 20.08.2015, які Банком не вчинялися, що встановлено судовим рішенням у справі № 910/28036/15. Отже, відчуження спірної квартири спочатку на користь ТОВ "Каліса", а потім на користь позивачки, відбулися за чинної іпотеки та без згоди іпотекодержателя - Банку, що свідчить про нікчемність правочину купівлі-продажу квартири від 15.04.2016, яким ОСОБА_1 обґрунтовує своє право власності на це майно. Отже, позивачка не довела порушення оспорюваним правочином її права власності на спірну квартиру та наявності у неї у зв`язку з цим законного інтересу щодо оскарження іпотечного договору в частині передачі майнових прав на квартиру. При цьому позивачка також не довела, яким чином буде відновлено її порушене право власності на квартиру саме в обраний спосіб, тобто шляхом визнання недійсним договору іпотеки.

Узагальнений зміст та обґрунтування постанови суду апеляційної інстанції

25. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 20 липня 2021 року рішення суду першої інстанції скасовано, прийнято нове рішення яким позов задоволений. Визнано недійсним в частині передачі в іпотеку майнових прав на спірну квартиру іпотечного договору та чотири додаткові угоди до нього.

26. Апеляційний суд зазначив, що позивачка є заінтересованою особою у спірних правовідносинах, а її інтерес полягає у відновленні становища, у якому сторони перебували до укладення оспорюваного правочину, оскільки від цього залежить подальша можливість реалізації позивачкою своїх прав щодо спірної квартири. Суд врахував, що на момент розгляду спору спірна квартира зареєстрована за ТОВ "Ріо Фін" на підставі оспорюваного іпотечного договору, яке у такий спосіб реалізувало своє право звернення стягнення на предмет іпотеки. Отже, повернення майна у володіння позивачки, зокрема через віндикаційний позов, може бути досягнуто виключно за умови спростування презумпції правомірності іпотечного договору, на підставі якого право іпотеки спірної квартири набуто ТОВ " Ріо Фін".

27. Щодо суті спору, то апеляційний суд констатував невідповідність оспорюваного правочину вимогам статті 5 Закону України "Про іпотеку" (у редакції станом на момент його укладення), яка не передбачала можливості передачі в іпотеку майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва, що є підставою для визнання його недійсним.

28. Суд також визнав поважними наведені позивачкою причини пропуску строку позовної давності з огляду на те, що (1) перебіг позовної давності для позивачки розпочався 31.03.2017; (2) у вересні 2018 року позивачка зверталась з аналогічним позовом до суду цивільної юрисдикції (справа № 760/25108/18), провадження у якій було закрито ухвалою від 17.08.2020 з підстав підвідомчості такого спору суду господарської юрисдикції; (3) після закриття провадження цивільним судом позивачка без зволікань звернулась до господарського суду з даним позовом.

Касаційна скарга

29. Не погоджуючись із постановою суду апеляційної інстанції, відповідач-2 та відповідач-4 звернулися з касаційними скаргами, в яких просять її скасувати з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини 2 статті 287 ГПК України, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи касаційної скарги відповідача-2

30. Судом неправильно застосовані статті 215, 216, 651 ЦК України, стаття 12 Закону України "Про іпотеку", без урахування правових висновків Верховного Суду у справах №761/12692/17, 661/2313/18, №520/10060/16-ц про те, що для визнання недійсним правочину за позовом заінтересованої особи необхідним є насамперед встановлення того, чи порушується оспорюваним правочином суб`єктивне право чи інтерес особи, яка звернулась до суду, саме на момент укладення правочину.

31. Усупереч висновкам Верховного Суду у справі №910/6553/17 апеляційний суд не врахував доводи скаржника про те, що допущені на момент укладення спірного правочину порушення вимог статті 5 Закону України "Про іпотеку" сторони самостійно усунули після набуття чинності відповідних законодавчих змін шляхом внесення змін у договір іпотеки.

32. Висновок апеляційного суду про обрання позивачем ефективного способу захисту права суперечить висновкам Верховного Суду у справах №910/9158/16, №910/73/17 про застосування статті 12 Закону України "Про іпотеку", оскільки відчуження іпотечного майна на користь позивача відбулося без згоди іпотекодержателя, тобто за нікчемним правочином.

33. Суд не врахував висновок Верховного Суду у справі №918/56/20 (918/1185/20) та порушив норми процесуального права, оскільки ПАТ "Укргазбанк" не є стороною спірних правовідносин внаслідок відступлення майнових прав за іпотечним договором, а тому безпідставним є стягнення зі скаржника судового збору на користь позивача.

34. Існують підстави для відступлення від правових висновків Верховного Суду у справах №902/326/16, 922/1151/18, 922/1467/19 щодо переліку поважних причин пропуску позовної давності шляхом їх уточнення в тій мірі, що позовна давність не підлягає поновленню у разі, якщо позивач при зверненні до суду з порушенням правил юрисдикції користувався професійною правничою допомогою

Узагальнені доводи касаційної скарги відповідача-4

35. Апеляційним судом не враховано, що на момент вирішення спору власником спірної квартири є ТОВ "Ріо Фін" і задоволення вимоги про визнання недійсним Іпотечного договору не призведе до поновлення права власності позивача, а відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду у справах № 910/10011/19, №910/2861/18, №916/1608/18, №569/17272/15-ц, №910/3907/18, № 338/180/17, № 905/1926/16, № 925/1265/16, №916/1415/19 обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту порушеного права є самостійною підставою для відмови в позові. При цьому за висновками Верховного Суду у справах №761/12692/17, №761/26815/17 ініціювання спору про недійсність правочину не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.

36. Унаслідок неврахування правових висновків Верховного Суду у справах №904/2979/20, № 318/89/18 щодо недопустимості зловживання правом та процесуальних наслідків такого зловживання апеляційний суд безпідставно проігнорував доводи скаржника про те, що ініціювання позивачем 6 окремих позовних проваджень щодо спірного майна (віндикаційного, негаторного, про визнання права власності, визнання недійсним договору) є зловживанням матеріальним правом, яке спрямовано на порушення права власності ТОВ "Ріо Фон".

37. Апеляційний суд неправильно застосував статті 5, 12 Закону України "Про іпотеку" (у редакції, чинній на момент укладення правочину), статті 203, 215, 216, 651 ЦК України, без урахування правових висновків Верховного Суду у справах №761/12692/17, 661/2313/18, 520/10060/16-ц, 925/889/20, 501/1703/16-ц, 910/5206/20. Так, відчуження предмету іпотеки на користь позивача відбулося за чинного обтяження іпотекою та без згоди іпотекодержателя, а отже спірне майно набуто позивачем на підставі нікчемного правочину, відповідно останній не набув право власності на майно та не має законного майнового інтересу щодо оспорюваного ним правочину. Більше того, позивач не була власницею спірного майна на момент вчинення іпотечного договору, що виключає порушення її прав та інтересів в момент укладення правочину;

38. Щодо підстав для визнання іпотечного договору недійсним, то до спірних правовідносин підлягають застосуванню стаття 583 ЦК України, стаття 5 Закону України "Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати", стаття 55 Закону України "Про нотаріат" норми яких мають пріоритет у застосуванні по відношенню до Закону України "Про іпотеку" та передбачали укладення та можливість нотаріального посвідчення договору іпотеки майнових прав на нерухомість. У зв`язку з чим наявні підстави для відступлення від застосованих апеляційним судом висновків Верховного Суду України у справах № 6-8цс13, № 6-1502цс15, № 6-1732цс15, № 6-2994цс15 , Верховного Суду у справі №523/13449/15-ц.

39. Апеляційний суд також не врахував висновки Верховного Суду с праві № 904/3405/19 щодо вирішення судом питання про поважність причин пропуску строку позовної давності.

Позиція позивача у відзивах на касаційні скарги

40. Щодо касаційної скарги відповідача-2 позивач зазначає про законність та обґрунтованість висновків апеляційного суду. Висновки Верховного Суду у наведених скаржником судових рішеннях зроблені за інших встановлених судами фактичних обставин, тому не є релевантними до спірних правовідносин. Також відсутні підстави для відступлення від висновків Верховного Суду про застосування статті 267 ЦК України, оскільки апеляційним судом обґрунтовано підстави визнання причин пропуску позовної давності поважними

41. Щодо касаційної скарги відповідача-4, то висновки апеляційного суду щодо як підстав визнання іпотечного договору недійсним, так і права позивача на оспорювання правочину, зроблені з урахуванням відповідних висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах та є результатом повного та всебічного дослідження апеляційним судом обставин справи. Наведені ж скаржником постанови Верховного Суду стосуються правовідносин, що не є подібними, а висновки суду касаційної інстанції зроблені за інших фактичних обставин.

Позиція Верховного Суду

Відповіді на ключові питання спору, оцінка аргументів сторін та судів попередніх інстанцій

42. Верховний Суд повторює ключові питання даного спору, які сформульовані так:

(1) Чи довела Позивачка порушення її прав та/або законних інтересів оспорюваним правочином;

(2) Якщо так, то чи обрано Позивачкою ефективний спосіб захисту порушеного права, тобто, чи буде мати наслідком задоволення цього позову поновлення права власності Позивачки на квартиру.

43. Відповідь на перше питання - ні, Позивачка не довела порушення своїх прав оспорюваним правочином. Відповідь на друге питання - ні, у будь-якому випадку визнання Договору іпотеки недійсним не поновить Позивачку у правах власника. Вказане обґрунтовується наступним.

44. Верховний Суд, оцінюючи доводи касаційних скарг стосовно недоведення порушеного права, насамперед звертається до власних усталених правових висновків щодо передумов для оскарження заінтересованою особою правочину, стороною якого вона не є.

45. Статтею 204 ЦК України встановлюється презумпція правомірності правочину, яка означає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

46. Згідно з частиною 1 статті 15 і частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Схожі висновки зроблені Верховним Судом у постанові від 08.09.2021 у справі № 910/13609/20 та враховуються колегією суддів відповідно до частини 4 статті 300 ГПК України.

47. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересу є визнання правочину недійсним (пункт 2 частини 2 статті 16 ЦК України).

48. Відповідно до статей 16, 203, 215 цього ж Кодексу для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією зі сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання оспорюваного правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Це підтверджується висновками об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 19.02.2021 у справі № 904/2979/20, у постанові Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, у постанові Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-78цс13 та від 11.05.2016 у справі № 6-806цс16.

49. Водночас, у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27.01.2020 у справі № 761/26815/17 викладений висновок про те, що недійсність правочину, договору, акта органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акта органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.

50. Отже, при розгляді позову про визнання недійсним оспорюваного правочину суд перш за все має встановити чи було порушене цивільне право або інтерес особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право (інтерес) порушене та в чому полягає порушення, а не лише наявність підстав, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним.

51. За висновком об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17 особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено. При цьому відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові (постанови Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19).

52. Судами попередніх інстанцій встановлено, що передумовами звернення позивачки до суду у цій справі є те, що: (1) у 2008 році на підставі іпотечного договору майнові права на спірну квартиру були передані в іпотеку ПАТ "Укргазбанк" (правонаступник АКБ "Київ"); (2) запис про обтяження спірної квартири іпотекою у серпні 2015 року був вилучений на підставі підроблених договорів, які визнані недійсними за прийнятим у грудні 2015 року судовим рішенням; (3) позивачка зареєструвала право власності на квартиру 15.04.2016; (4) 21.12.2017 внесений запис про обтяження квартири на підставі іпотечного договору; (5) 01.07.2019 право власності на квартиру на підставі іпотечного договору зареєстровано за ТОВ "Ріо Фін", який є власником цього майна на даний час.

53. У позові Позивачка стверджує, що з 15.04.2016 року саме вона є дійсним власником спірної квартири, тоді як реєстрація права власності ТОВ "Ріо Фін" на цю ж квартиру у 2019 році проведена незаконно. За доводами позовної заяви нівелювання іпотечного договору, як правової підстави для державної реєстрації прав на спірну квартиру за ТОВ "Ріо Фін", дасть Позивачці можливість у подальшому оспорити правомірність набуття речових прав на квартиру ТОВ "Ріо Фін", який у такий спосіб задовольнив свої вимоги іпотекодержателя.

54. Тобто, Позивачка сама ґрунтує позов на наявності спору про право між нею та ТОВ «Ріо Фін» на квартиру, однак, не заявляючи позовну вимогу про визнання права власності та/або витребування квартири з чужого незаконного володіння, позов спрямований на визнання недійсним договору іпотеки майнових прав на квартиру, укладеного за 8 років до того, як Позивачка набула права власності на квартиру.

55. Таким чином, Верховний Суд констатує, що цей судовий спір ініційований Позивачкою з наміром використати ухвалене на свою користь судове рішення в якості правової підстави для оспорювання права власності ТОВ "Ріо Фін" в іншому судовому провадженні.

56. За таких обставин висновки апеляційного суду про можливість розгляду заявленого позову по суті є передчасними, не відповідають наведеним вище усталеним правовим висновкам Верховного Суду, оскільки зроблені без урахування вимог статей 15, 16 ЦК України та у порушення приписів статей 2, 4 ГПК України.

57. Оскільки не доведення позивачкою порушення її права та законного інтересу внаслідок укладення між ПАТ "Укргазбанк" та ПрАТ "Укртранс" іпотечного договору є самостійною підставою для відмови в позові, то Верховний Суд не оцінює висновки апеляційного суду щодо суті спору та не розглядає інші доводи касаційних скарг.

58. Разом з тим, погоджуючись з висновками місцевого господарського суду щодо відсутності у позивачки права на позов, Верховний Суд вважає передчасною здійснену цим судом оцінку правомірності набуття позивачкою речових прав на спірну квартиру та правового статусу договору купівлі-продажу від 15.04.2016, оскільки вказані обставини підлягають дослідженню виключно у разі вирішення спору по суті, чого не відбулося у даному випадку. У зв`язку з чим відповідні висновки підлягають виключенню з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції. Однак у той же час допущені судом порушення не призвели до прийняття незаконного судового рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

59. З урахуванням наведеного Верховний Суд дійшов висновку про застосування повноважень, передбачених статтею 312 ГПК України, скасування постанови суду апеляційної інстанції як такої, що прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права та залишення в силі законного та обґрунтованого по суті рішення суду першої інстанції.

60. У зв`язку з чим касаційні скарги підлягають задоволенню.

Щодо судових витрат

61. Відповідно до статті 129 ГПК України внаслідок задоволення касаційних скарг та скасування судового рішення витрати скаржників зі сплати судового збору за подання касаційної скарги підлягають відшкодуванню за рахунок позивача.

Керуючись статтями 129, 300, 301, 306, 308, 312, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційні скарги Публічного акціонерного товариства акціонерного банку "Укргазбанк" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріо Фін" задовольнити.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 20 липня 2021 року у справі №910/12822/20 скасувати. Рішення Господарського суду міста Києва від 11 листопада 2020 року у справі № 910/12822/20 залишити в силі.

3. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку "Укргазбанк" (03087, м. Київ, вул. Єреванська, 1; ідентифікаційний код 23697280) 21 020 грн. судового збору за подання касаційної скарги

4. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріо Фін" (01054, м. Київ, вул. О. Гончара, 59; ідентифікаційний код 42567894) 21 020 грн. судового збору за подання касаційної скарги.

5. Доручити Господарському суду міста Києва видати накази.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Міщенко І.С.

Судді Берднік І.С.

Зуєв В.А.