ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"04" листопада 2021 р.м. Одеса Справа № 916/1720/21

Господарський суд Одеської області у складі судді Цісельського О.В.,

за участю секретаря судового засідання Нечепуренко А.П.,

за участю представників:

від позивача: адвокат О.О. - довіреність,

від відповідача: адвокат Михайлюк М.С. - ордер,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 916/1720/21

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Лінія 1» (вул. Одеське шосе, № 8, смт. Чабани, Києво-Святошинський р-н, Київська обл., 08162, )

до відповідача: Дочірнього підприємства «Мегатранс-2» (1665 км автошляху Санкт-Петербург-Київ-Одеса, селище Усатове, Біляївський р-н, Одеська обл., 67663, )

про тлумачення умов договору оренди,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог та заперечень.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Нова Лінія 1» звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Дочірнього підприємства «Мегатранс-2» в якому просить суд постановити рішення про тлумачення п. 3.2. Договору оренди №21-04 приміщень торгово-сервісного комплексу від 21.04.2019, укладеного між ДП «Мегатранс-2» та ТОВ «Нова Лінія 1», стосовно того, чи може орендодавець вносити коригування у вже індексовану ним орендну ставку після 25 січня року, в якому така ставка змінювалась з огляду на те, що позивач почав сплачувати вже індексовану орендну плату.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 21.04.2019 між ПрАТ «Нова Лінія» та Дочірнім підприємством «МЕГАТРАНС-2» було укладено Договір оренди №21-04 приміщень торгово-сервісного комплексу, відповідно до якого орендодавець надає в оренду приміщення, визначені в Розділі 1.3., орендарю на умовах цього Договору, а орендар приймає в оренду приміщення, на умовах, визначених Договором.

Як вказує позивач, в 2019-2020 він сплачував відповідачу за оренду приміщень 2 792 839,13 грн в т.ч. ПДВ, що підтверджується платіжними дорученнями № 13536 від 10.12.2020 та № 11535 від 10.11.2020. При цьому, зміна орендної плати в односторонньому порядку не допускається, окрім випадку, зазначеному у п. 3.2. Договору оренди.

В січні 2021, в межах строків встановлених п. 3.2. Договору оренди відповідач направив на адресу позивача лист від 13.01.2021 № 1301-02 яким повідомив, зокрема, про те, що враховуючи, що офіційний індекс інфляції за 2020 рік становить 105,0%, коефіцієнт індексації орендної ставки станом на 01 січня 2021 дорівнює 1,0375. Таким чином, як зауважує позивач, з 01 січня 2021 місячна орендна плата складає: за оренду загальної площі першого поверху та адміністративних приміщень другого поверху будівлі - 132,80 грн без ПДВ за один квадратний метр х 16 094 м2, що разом становить 2 137283,20 грн без ПДВ. За оренду загальної торгової площі другого поверху будівлі - 83,00 грн без ПДВ за один квадратний метр х 2 473 м2, що разом становить 205 259,00 грн без ПДВ. Загальний місячний розмір орендної плати з 01 січня 2021 становить 2 342 542,20 грн без ПДВ.

За ствердженням позивача, відповідач скористався своїм правом, передбаченим п. 3.2. Договору оренди та встановив орендну плату для позивача в розмірі 2 342 542,20 грн без ПДВ (тобто, 2 811 050,64 гриз ПДВ), а позивач, в свою чергу, керуючись п. 3.2. Договору оренди, погодився з розрахунками наданими відповідачем у листі та сплатив за січень 2021 2 811 050,64 грн з ПДВ.

Проте, позивач зауважує, що в лютому 2021 відповідач направив листа від 24.02.2021 № 2402-01 в якому повідомив, що він нібито помилився і не вірно розрахував індексацію орендної ставки, а тому загальний місячний розмір орендної плати з 01 січня 2021 становить 2 414 672,81 грн без ПДВ.

Позивач, не погоджуючись з встановленими розміром орендної ставки згідно листа від 24.02.2021 № 2402-01, направив відповідачу лист від 03.03.2021 № 20 яким повідомив, що за приписами п. 3.2. Договору орендодавець має безумовне право без додаткового узгодження з орендарем, не більше ніж один раз на рік, починаючи з 1 січня 2020 року, переглянути розмір орендної плати, зазначений у розділі 3.1. в бік збільшення. Також, позивач вказав, що за умовами Договору, попереднє повідомлення про зміну орендної плати надається в останній календарний місяць поточного року, а повідомлення з розрахунками нової орендної ставки та орендної плати надається орендарю після оголошення офіційного індексу інфляції/дефляції, але не пізніше 25 січня.

Також, як вказує позивач, ним було зазначено, що на виконання умов п. 3.2. Договору в 2021 році здійснює оплату по наданому розрахунку у повідомлені № 1301-02 від 13.01.2021 та, оскільки лист № 2402-01 від 24.02.2021 в супереч умовам пункту 3.2. Договору, направлено після 25 січня, ПрАТ «Нова Лінія», дотримуючись приписів Договору, надалі буде сплачувати орендну плату відповідно до розрахунків наданих у повідомлені відповідача № 1301-02 від 13.01.2021.

Позивач стверджує, що відповідач, вважаючи, що він має право вносити коригування після 25.01.2021, направляв на адресу позивача рахунки і акти за січень, лютий, березень 2021 року на суму орендної плати, яка становить 2 897607,37 грн (з ПДВ), а не 2 811 050,64 грн (з ПДВ) яку погоджено між відповідачем та позивачем у відповідності до умов п. 3.2. Договору оренди, а відтак, є спір щодо тлумачення умов п. 3.2. Договору оренди та того, чи має право відповідач після 25 січня вносити коригування у вже наданий розрахунок нової орендної плати.

Додатково позивач зазначив, що 31.03.2021 Приватним акціонерним товариством «Нова Лінія» було завершено реорганізацію шляхом перетворення в Товариство з обмеженою відповідальністю «Нова Лінія 1» та 02.04.2021 між позивачем та відповідачем було підписано додаткову угоду про зміну умов договору оренди № 21-04 приміщень торгово-сервісного комплексу від 21.04.2019 щодо внесення відповідних змін у зв`язку із припиненням ПрАТ «Нова Лінія», шляхом перетворення в ТОВ «Нова Лінія 1».

Таким чином, на переконання позивача, всі права та обов`язки по Договору оренди перейшли до правонаступника ПрАТ «Нова Лінія» - ТОВ «Нова Лінія 1»

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

2. Процесуальні питання, вирішені судом

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.06.2021 позовна заява вх.№ 1786/21 була передана на розгляд судді Цісельському О.В.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 22.06.2021 було прийнято позовну заяву (вх.№ 1786/21) до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/1720/21. Справу №916/1720/21 постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на "08" липня 2021 року об 11:20 год.

05 липня 2021 року за вх. №17864/21 до суду від ТОВ «Нова Лінія 1» надійшла заява про його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів.

05.07.2021 ухвалою суду задоволено заяву ТОВ «Нова Лінія 1» (вх.№17864/21 від 05.07.2021) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду та постановлено здійснити проведення судового засідання по справі №916/1720/21 "08" липня 2021 об 11:20 год. в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку "EаsyCon".

08.07.2021 у підготовчому засіданні по справі № 916/1720/21 судом було проголошено протокольну ухвалу про перерву до 17.08.2021 о 12:20 год., про що було відображено в протоколі судового засідання та повідомлено Дочірнє підприємство «Мегатранс-2» ухвалою суду від 08.07.2021 в порядку ст. 120 ГПК України.

17.08.2021 в судовому засіданні протокольною ухвалою Господарського суду Одеської області продовжено строк підготовчого провадження у справі № 916/1720/21 за ініціативою суду на 30 днів та проголошено протокольну ухвалу в підготовчому засіданні до 02.09.2021 о 12:40 год., про що відповідач був повідомлений відповідною ухвалою суду від 18.08.2021 в порядку ст. 120 ГПК України.

19.08.2021 позивачем до суду надано клопотання (вх. № 22075/21) про виправлення описок в позовній заяві ТОВ «Нова Лінія 1», яке судом прийнято до розгляду та долучено до матеріалів справи.

02.09.2021 судом проголошено протокольну ухвалу в підготовчому засіданні про закриття підготовчого провадження та призначення справи № 916/1720/21 до судового розгляду по суті на 23.09.2021 об 11:00 год. Відповідно до ст. 120 ГПК України ДП «Мегатранс-2» було повідомлено ухвалою Господарського суду Одеської області від 03.09.2021 про дату та час розгляду справи № 916/1720/21 по суті.

23.09.2021 у судовому засіданні по справі № 916/1720/21 проголошено протокольну ухвалу про перерву в судовому засіданні з розгляду справи №916/1720/21 по суті до 11.10.2021 об 11:00 год., про що було відображено в протоколі судового засідання та відповідно повідомлено відповідача по справі.

11.10.2021, з метою надання можливості представнику відповідача скористатись своїм процесуальними правами, судом проголошено протокольну ухвалу про перерву в судовому засіданні з розгляду справи №916/1720/21 по суті до 22.10.2021 об 11:00 год.

12.10.2021 від Дочірнього підприємства «Мегатранс-2» до суду надійшла заява (вх. № 26965/21) про ознайомлення з матеріалами справи, яка судом була задоволена.

20.10.2021 відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву про тлумачення умов договору (вх. № 27965/21 від 20.10.2021).

Судове засідання, що було призначено протокольною ухвалою суду від 11.10.2021 по справі № 916/1720/21 на 22 жовтня 2021 року об 11:00 год., не відбулося, у зв`язку з перебуванням судді з 18.10.2021 по 22.10.2021 у відпустці.

23.10.2021 ухвалою Господарського суду Одеської області призначено судове засідання з розгляду справи № 916/1720/21 по суті на "04" листопада 2021 року о 15:20 год., про що учасників справи було повідомлено належним чином шляхом направлення ухвали суду на адреси електронної пошти, повідомлені ними під час розгляду справи.

01.11.2021 до суду позивачем подано відзив на відзив відповідача на позовну заяву (вх. № 28849/21), який був долучений до справи.

В процесі розгляду справи подані учасниками справи всі клопотання та заяви були судом розглянуті та вирішенні відповідно до приписів Господарського процесуального кодексу України, про що відзначено у протоколах підготовчих та судових засідань.

При цьому, суд зазначає, що відзив відповідача на позов (вх. № 27965/21 від 20.10.2021) та, фактично, відповідь на відзив ( вх. № 28849/21 від 01.11.2021), надана позивачем, судом долучені до матеріалів справи.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 4 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі (ч. 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України).

Між тим, як свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, наявні в матеріалах справи, ухвали суду повернуті до суду без вручення, з відміткою на довідці УКРПОШТИ «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до п. п. 1, 2 розділу ІІ Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958, встановлені наступні нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв`язку (без урахування вихідних днів об`єктів поштового зв`язку): місцевої - Д+2, пріоритетної - Д+1, де Д - день подання поштового відправлення до пересилання в об`єкті поштового зв`язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання; 1, 2, 3, 4, 5 - кількість днів, протягом яких пересилається поштове відправлення. При пересиланні рекомендованої письмової кореспонденції зазначені в пункті 1 цього розділу нормативні строки пересилання збільшуються на один день.

Згідно з п. 4 ч. 6 ст.242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому відділенні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Відповідно до ч.ч. 3, 7 ст.120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення, інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Відповідач не повідомляв суд про зміну місцезнаходження, копії ухвал суду надсилалась судом за адресою, зазначеною позивачем у позовній заяві (яка співпадає із відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань).

З огляду на викладене, враховуючи термін зберігання поштової кореспонденції відділенням поштового зв`язку та її повернення до суду із відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою», суд дійшов висновку, що відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України ухвали суду вважається врученими відповідачу в день проставлення у поштовому відділенні штампу із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до правової позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 15.05.2018 у справі № 904/6063/17, отримання поштової кореспонденції залежить від волевиявлення юридичної особи і на неї, як на суб`єкта господарської діяльності покладається обов`язок належної організації отримання поштової кореспонденції пов`язаної із здійснюваною господарською діяльністю. Сам лише факт неотримання скаржником кореспонденції, якою суд із додержанням вимог процесуального закону надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки наведене зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу (аналогічна позиція викладена в постановах КГС ВС від 16.05.2018 у справі № 910/15442/17, від 10.09.2018 у справі № 910/23064/17, від 24.07.2018 у справі № 906/587/17).

Як звернув увагу Верховний суд у складі колегії Касаційного господарського суду в постанові від 19.02.2020р. у справі №910/16409/15: «свідоме неотримання судової кореспонденції, яка направлялася за офіційною юридичною адресою, є порушенням норм процесуального права та може бути розцінено судом як дії, спрямовані на затягування розгляду справи та свідчити про зловживання процесуальними правами учасника справи, які направлені на перешкоджання здійснення своєчасного розгляду справи. З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що, сторона була обізнана про розгляд справи в суді, повідомлялася про дату, час та місце судових засідань за вказаною адресою, однак не скористався правом участі у судових засіданнях, тому відсутні підстави вважати, що судом під час розгляду справи було порушено норми процесуального права щодо повідомлення останнього про час та місце судового розгляду».

За змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень", кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі (Постанова Верховного Суду від 11.12.18р. у справі № 921/6/18.).

Тобто, з урахуванням викладених норм та закриттям протокольною ухвалою суду від 02.09.2021 підготовчого провадження, 20.10.2021 відповідачем було надано до суду відзив на позовну заяву, з пропущенням встановленого судом строку.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Приписами частин 1, 4 статті 119 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

Однак, відповідачем у відзиві зазначено відповідне клопотання про поновлення пропущеного ним процесуального строку, оскільки повне ознайомлення відповідача з матеріалами справи відбулось 12.10.2021.

Водночас суд зауважує, що відповідно до пунктів 3 та 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Судом також враховано, що права відповідача, як учасника справи, не можуть забезпечуватись судом за рахунок порушення прав позивача на своєчасне вирішення спору судом, що є безпосереднім завданням господарського судочинства, та яке відповідно до норм частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

З огляду на те, що до позовної заяви позивачем додано належні докази направлення її на адресу відповідача, а судом дотримані всі вимоги процесуального закону щодо належного та своєчасного повідомлення відповідача про розгляд даної справи, клопотання відповідача про поновлення пропущеного ним процесуального строку не підлягає задоволенню, а відзив поданий відповідачем, долучений до матеріалів справи без надання йому відповідної правової оцінки.

В судовому засіданні, призначеному на 04.11.2021, позивач повністю підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просив суд задовольнити позов в повному обсязі.

Під час розгляду справи по суті відповідач виступив із вступною промовою, проти позовних вимог заперечував, просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

Відповідно до ст.ст.209, 210 ГПК України судом були з`ясовані всі обставини, на які учасники справи посилалися під час судового розгляду як на підставу своїх вимог і заперечень, а також судом були безпосередньо досліджені всі докази, наявні в матеріалах справи.

04.11.2021р. в судовому засіданні Господарським судом був закінчений розгляд справи по суті та відповідно до ч.1 ст.240 ГПК України після виходу з нарадчої кімнаті проголошена вступна та резолютивна частини рішення.

3. Обставини, встановлені судом під час розгляду справи.

21.04.2019 між Дочірнім підприємством «Мегатранс-2» (орендодавець) та Приватним акціонерним товариством «Нова Лінія» (орендар) укладений Договір оренди № 21-04 приміщень торгово-сервісного комплексу.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 31.03.2021 Приватним акціонерним товариством «Нова Лінія» було завершено реорганізацію шляхом перетворення в Товариство з обмеженою відповідальністю «Нова Лінія 1».

Умовами п. 1. Договору оренди № 21-04 від 21.04.2019 передбачено, що орендодавець надає в оренду приміщення, визначені в Розділі 1.3. (надалі за текстом - Приміщення), орендарю на умовах цього Договору, а орендар приймає в оренду в орендодавця приміщення, як визначено в Розділі 1.3. цього Договору, на таких умовах.

Пунктом 1.3. Договору встановлено, що зЗагальна площа приміщення в будівлі «А», яку займає орендар становить 18 567 м.кв. Приміщення включає в себе наступне:

(а) Приміщення першого поверху загальною площею 16 094 м.кв.

(б) Приміщення другого поверху загальною площею 2 473 м.кв.,

Вартість приміщень з урахуванням його індексації та відновної вартості, дорівнює 18 280 779 гривень. Амортизаційні відрахування нараховуються та використовуються орендодавцем відповідно до чинного законодавства України в т.ч. для відновлення Приміщення. Не передаються в оренду розміщенні у будівлі «А» приміщення № 3 и № 90 загальною площею 47 м.кв., згідно експлікації приміщень технічного паспорту майна.

Пунктами 3.1, 3.2 Договору встановлено, що місячна орендна плата за предмет оренди (за приміщення), визначений в статті 1 цього Договору пункти 1.1., 1.2., 1.3., складає:

а) за оренду загальної площі першого поверху та адміністративних приміщень другого поверху Будівлі - 128 гривень без ПДВ за один квадратний метр х 16 094 м2, що разом становить 2 060 032 гривень без ПДВ.

б) за оренду загальної торгової площі другого поверху будівлі - 80 гривень без ПДВ за один квадратний метр х 2 473 м2, що разом становить 197840 гривень без ПДВ;

Загальний місячний розмір орендної плати на день підписання Договору становить 2 257 872 гривень без ПДВ, та сплачується не пізніше ніж до 10 (десятого) числа кожного календарного місяця оренди, за який здійснюється оплата, або наступного дня, якщо цей день є неробочим днем ("Орендна Плата"). Зміна орендної плати в односторонньому порядку не допускається, окрім випадку, зазначеному у п. 3.2. цього Договору.

Орендодавець має безумовне право без додаткового узгодження з орендарем, не більш ніж один раз на рік починаючи з 1 січня 2020 року, переглянути розміри орендної плати, зазначені у Розділі 3.1. в бік збільшення. При цьому коефіцієнт індексації орендної ставки дорівнює 75% від повного офіційного показника інфляції. Попереднє повідомлення про зміну орендної плати надається в останній календарний місяць поточного року. Повідомлення з розрахунками нової орендної ставки та орендної плати надається орендарю після оголошення офіційного індексу інфляції/дефляції, але не пізніше 25 січня. Таке повідомлення має містити детальний розрахунок зміненого розміру орендної плати. Сторони домовились, що в цьому випадку укладання додаткових угод не є необхідним; орендар після отримання від орендодавця відповідного повідомлення з уточненням розрахунків зобов`язаний сплачувати орендну плату з урахуванням зазначеного у повідомленні рівня інфляції.

Відповідно до п. 4.1. договору орендна плата та платежі по сервісному обслуговуванню сплачуються авансом щомісячно не пізніше 10 числа поточного місяця. Комунальні платежі (крім плати за спожиту електроенергію) за попередній місяць сплачуються щомісячно, не пізніше 07 числа місяця, наступного за розрахунковим. Оплата за спожиту електроенергію здійснюється протягом 5 банківських днів з моменту отримання орендарем рахунку від орендодавця. Перша орендна плата та платіж по витратам на сервісне, технічне обслуговування та експлуатацію за цим Договором сплачуються не пізніше 10 травня 2019 р.

У випадку порушення строків платежів, орендар виплачує орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожний день прострочення, а також, згідно ст. 625 ЦК України - 3 % річних.

Згідно п. 4.2 Договору орендодавець виставляє авансові рахунки на орендну плату та авансові платежі та інші платежі (за винятком комунальних), якщо такі є, за цим Договором не пізніше 30 (тридцятого) дня календарного місяця, що передує місяцю, за який виставляються рахунки, або наступного робочого дня, якщо цей день місяця є неробочим днем.

Факт передачі в оренду майна за Договором оренди № 21-04 від 21.04.2019 підтверджується Актом приймання-передачі майна, відповідно до якого орендодавець передав, а орендар прийняв приміщення загальною площею 18 567 м.кв., яке включає в себе:

(а) Приміщення першого поверху загальною площею 16 094 ( шістнадцять тисяч дев`яносто чотири) м.кв.;

(б) Приміщення другого поверху площею 2 473 ( дві тисячі чотириста сімдесят три) м.кв., що знаходяться за адресою: Україна, Одеська обл., Біляївський р-н, с/рада Усатівська, км. 462+828 м (праворуч) автодороги М-05 Київ-Одеса.

Майно передано із зауваженнями сторін стосовно не виконання деяких пунктів приписів ДСНС України.

Крім того, відповідно до Акту прийому-передачі прилеглої території від 21.04.2019, орендодавець передав, а орендар прийняв асфальтовану прилеглу територію загальною площею 18000 м.кв. згідно плану, що знаходиться за адресою: Україна, Одеська обл., Біляївський р-н, с/рада Усатівська, км. 462+828 м (праворуч) автодороги М-05 Київ-Одеса Майно передано в належному стані. Сторони один до одного претензій не мають.

Зазначені Акт приймання-передачі від 21.04.2019 підписані і скріплені печатками орендодавця і орендаря (Додаток № 1 , Додаток № 2 до Договору № 21-04 від 2104.2019).

Додатковою угодою від 02.04.2021 про зміну умов договору оренди № 21-04 приміщень торгово-сервісного комплексу від 21.04.2019 сторони погодили, що у зв`язку з припиненням Приватного акціонерного товариства «Нова Лінія» шляхом його перетворення в Товариство з обмеженою відповідальністю «Нова Лінія 1», яке є правонаступником у повному обсязі всіх прав та обов`язків Приватного акціонерного товариства «Нова Лінія», внести відповідні зміни до Договору та змінити назву на ТОВ «Нова Лінія 1» та відповідні реквізити.

З матеріалів справи судом встановлено, що 13.01.2021 відповідачем на адресу позивача був направлений лист вих. № 1301-02 від 13.01.2021, де ДП «Мегатранс-2» повідомило ТОВ «Нова Лінія», що керуючись п. 3.2. Договору оренди № 21-04 приміщень торгово-сервісного комплексу від 21.04.2020р, враховуючи, що офіційний індекс інфляції за 2020 рік становить 105,0%, коефіцієнт індексації орендної ставки станом на 01 січня 2021 року дорівнює 1,0375. Крім того, відповідач повідомив, що загальний місячний розмір орендної плати з 01 січня 2021 року становить 2 342 542,20 гривень без ПДВ.

Відповідачем виставлено рахунки на оплату позивачем оренди приміщень за договором № 21-04 від 21.04.2019 за період січня лютого 2021, зокрема, рахунок на оплату № 3 від 01.02.2021 за січень 2021 на суму 937016,88 грн., рахунок на оплату № 4 від 01.02.2021 за січень 2021 на суму 6070,50 грн., рахунок на оплату № 8 від 01.03.2021 за січень 2021 на суму 1029644,11 грн., рахунок на оплату № 2 від 31.01.2021 за лютий 2021 на суму 2811050,64 грн. та рахунок на оплату № 55 від 24.02.2021 за лютий 2021 на суму 86556,73 грн.

При цьому, 24.02.2021 відповідачем було направлено позивачу лист вих. № 2402-01, в якому відповідач вказує про наявність у листі № 1301-02 від 13 січня 2021 стосовно індексації орендної ставки станом на 01 січня 2021р. помилки. При цьому, відповідач вказав, що розмір орендної плати (ставка оренди і сума, орендної плати) був помилково розрахований на підставі розміру орендної плати, який, згідно п.3.1. Договору оренди № 21-04 приміщень торгово-сервісного комплексу від 21.04.2019, діяв в 2019, тоді як повинен був бути розрахований на підставі розміру орендної плати, який був встановлений починаючи з 01 січня 2020, і діяв в 2020 році. Відтак, відповідач зауважив, що загальний місячний розмір орендної плати з 01 січня 2021 становить 2 414 672,81 гривень без ПДВ.

Листом вих. № 20 від 03.03.2021 позивач у відповідь на лист відповідача № 2402-01 від 24.02.2021 повідомив, що в січні 2021 року ПрАТ «Нова Лінія» отримано повідомлення № 1301-02 від 13.01.2021 відповідно до якого, посилаючись на п. 3.2. Договору, ДП «Мегатранс-2» самостійно здійснено розрахунки нової орендної ставки та нової орендної плати, що становить з 01.01.2021 - 2 342 542,20 грн. та ПрАТ «Нова Лінія» на виконання умов п. 3.2. Договору в 2021 році здійснює оплату по наданому відповідачем розрахунку у повідомлені № 1301-02 від 13.01.2021. Проте, зважаючи на вищенаведене та оскільки лист № 2402-01 від 24.02.2021 в супереч умовам пункту 3.2. Договору, направлено після 25 січня, ПрАТ «Нова Лінія», дотримуючись приписів Договору, надалі буде сплачувати орендну плату відповідно до розрахунків наданих у повідомлені № 1301-02 від 13.01.2021.

4. Норми права та мотиви, з яких виходить господарський суд при прийнятті рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Варто зауважити, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, у зв`язку з чим, суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підстав позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

При цьому, особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) від 04.11.1950 передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно зі ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори); дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 627 Цивільного кодексу України, сторони, відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України, є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять пункти (умови), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 637 Цивільного кодексу України, тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу. У разі тлумачення умов договору можуть враховуватися також типові умови (типові договори), навіть якщо в договорі немає посилання на ці умови.

Статтею 213 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Частина 1 статті 759 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Приписами ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у володіння та користування майно для здійснення господарської діяльності.

Частинами 1, 4 ст. 286 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

5. Висновки господарського суду за результатами вирішення спору.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріалами справи підтверджено, що між сторонами у справі укладений договір, який за своїм змістом та правовою природою є договором оренди.

Суд встановив, що в даному випадку відносини між сторонами носять договірний характер, укладений між ними договір оренди №21-04 від 21.04.2019 предметом судових розглядів не виступав, недійсним судом не визнавався, договірними сторонами розірваний не був.

Верховним Судом у постанові від 09.07.2020 по справі №922/404/19 наголошено, що підставою для тлумачення судом угоди є наявність спору між сторонами угоди щодо її змісту, невизначеність і незрозумілість буквального значення слів, понять і термінів тексту всієї угоди або її частини, що не дає змогу з`ясувати дійсний зміст угоди або її частини, а волевиявлення сторони правочину не дозволяє однозначно встановити її намір. Тлумачення не може створювати, а лише роз`яснює існуючі умови угоди. Тобто, у розумінні наведених приписів, на вимогу однієї або двох сторін договору суд може постановити рішення про тлумачення змісту цього договору без зміни його умов. При цьому, зважаючи на те, що метою тлумачення правочину є з`ясування змісту його окремих частин, який складає права та обов`язки сторін, тлумачення слід розуміти як спосіб можливості виконання сторонами умов правочину, тому тлумачення договору можливе до початку виконання сторонами його умов.

Відповідно до частини 1 статті 637 Цивільного кодексу України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього кодексу. У частинах третій та четвертій статті 213 Цивільного кодексу України визначені загальні способи, що мають застосовуватися для тлумачення на трьох його рівнях:

Перший рівень тлумачення - за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів (абзац перший частини 3 статті 213 Цивільного кодексу України).

Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також, з чого вони виходили при його виконанні (абзац перший частини 3 статті 213 Цивільного кодексу України).

Третім рівнем тлумачення (при без результативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніш в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення (частина 4 статті 213 Цивільного кодексу України).

Таку правову позицію наведено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 916/2500/15, від 17.10.2018 у справі № 753/22010/14-ц та у постановах Верховного суду від 16.04.2019 у справі № 916/1171/18, від 11.09.2019 у справі №922/3740/18.

У розумінні наведених положень закону тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення суперечностей та прогалин у трактуванні його положень.

З огляду на викладене, тлумаченню підлягає зміст угоди або її частина у способи, встановлені статтею 213 Цивільного кодексу України, тобто, тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень.

Предметом заявлених ТОВ «Нова Лінія 1» позовних вимог до Дочірнього підприємства «Мегатранс-2» є позовні вимоги про тлумачення змісту договору оренди № 21-04 від 21.04.2019, у зв`язку з наявністю між сторонами різного розуміння умов договору в частині перегляду розміру орендної плати, зазначеної у розділі 3.1., в бік збільшення з урахуванням коефіцієнту індексації та можливості відповідача після 25 січня вносити коригування у вже наданий розрахунок нової орендної плати.

З цього приводу слід відзначити, що згідно листа ДП «Мегатранс-2» № 2402-01 від 24.02.2021, останнім не було здійснено перегляду розміру орендної плати та внесено коригування у вже індексовану відповідачем орендну ставку, а фактично було сповіщено позивача про наявність технічної помилки у розрахунку вказаної орендної плати.

За результатами надання правової оцінки умовам п. 3.2. Договору оренди № 21-04 від 21.04.2019, вимога про тлумачення якого була заявлена ТОВ «Нова Лінія 1», господарський суд дійшов висновку, що вказані положення договору не містять невизначених або незрозумілих понять, які можуть перешкоджати сторонам виконувати договір оренди № 21-04 від 21.04.2019.

Виходячи з наведених норм чинного законодавства та умов Договору, враховуючи тривале виконання сторонами Договору, суд вважає, що позивач не довів, що при укладанні не усвідомлював змісту Договору і, що його укладено не на основі вільного волевиявлення сторін.

Оцінюючи позовну заяву, надані позивачем докази, його пояснення, доводи відповідача, висловлені під час розгляду справи по суті, суд доходить висновку, що позивач розумів і розуміє умови Договору, однак на даний час не згоден з ними, зокрема з визначеним відповідачем розміром орендної плати на 2021 рік, і при подачі позову підміняє поняття "тлумачення договору" і "внесення зміни до умов договору".

Підсумовуючи вищевикладене, враховуючи відсутність у договорі оренди № 21-04 приміщень торгово-сервісного комплексу від 21.04.2019 невизначених або незрозумілих понять, які можуть бети перешкодою для його виконання сторонами, приймаючи до уваги намагання ТОВ «Нова Лінія 1» фактично змінити визначений ДП «Мегатранс-2» розмір орендної плати, що в тім не узгоджується із положеннями чинного законодавства, господарський суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні заявлених ТОВ «Нова Лінія 1» до ДП «Мегатранс-2» позовних вимог про тлумачення змісту правочину.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді (Руїс Торіха проти Іспанії).

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами (Ван де Гурк проти Нідерландів).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (Гірвісаарі проти Фінляндії).

Згідно ж із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, вказані рішення Європейського суду з прав людини суд застосовує у даній справі як джерело права.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на позивача відповідно до приписів ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 2, 13, 76, 79, 86, 129, 233, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У позові - відмовити повністю.

2. Судові витрати по справі покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Нова Лінія 1» (вул. Одеське шосе, № 8, смт. Чабани, Києво-Святошинський р-н, Київська обл., 08162, ).

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст.241 ГПК України.

Повний текст рішення складено 15 листопада 2021 р.

Суддя О.В. Цісельський