ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2021м. ДніпроСправа № 904/7768/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДРОБМАШ-УКРАЇНА"

до Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат"

про стягнення заборгованості у розмірі 108 994,56 грн.

Суддя Юзіков С.Г.

Без участі представників сторін

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить стягнути з Відповідача борг в частині донарахованих фінансових санкцій в загальному розмірі 108 994,56 грн.

Відповідач позов заперечує, мотивуючи тим, що укладений сторонами правочин (договір про надання правової допомоги) за своєю природою є договором про надання послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплати виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у сторін договору первинних документів, фізичних, технічний та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв`язок між фактом придбання послуг і подальшою господарською діяльністю. У договорі про надання правової допомоги не було визначено розміру гонорару, а тому сума 6 000,00 грн. є необґрунтованою та непідтвердженою. При визначені суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Позивачем подано до суду лише позовну заяву, як заяву по суті спору, яка, судячи з її змісту, не вимагала зазначених витрат часу на її складення, клопотання про долучення до матеріалів справи документів та акту приймання-передачі послуг адвоката. Беручи до уваги вищенаведене, а також дослідивши подані Позивачем матеріали та об`єктивно оцінивши час, необхідний для оцінки цих матеріалів, Відповідач вважає, що заявлені у акті приймання-передачі послуг час, витрачений адвокатом на виконання зазначених у акті робіт є явно завищеним та не відповідає критерію розумності, враховуючи те, що справа не є складною.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

23.07.2019 Державне підприємство "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (далі Покупець) з ТОВ "ДРОБМАШ-УКРАЇНА" ( далі - Постачальник) уклали договір №674/13/159Е про закупівлю товару (далі Договір), за п. 1.1 якого, Постачальник зобов`язується поставити Покупцеві Товар, зазначений в п. 1.2. Договору, а Покупець прийняти і оплатити такий Товар.

Товар, який поставляється відповідно до цього Договору, сплачується Покупцем за погодженими цінами в національній валюті України ( п. 4.1. Договору).

У випадку порушення своїх зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність визначену цим Договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених зобов`язань ( п. 7.1. Договору).

На виконання умов Договору, 12.11.2019 Позивач поставив Відповідачеві обумовлений товар вартістю 7 200 000,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 422 та товарно-транспортною накладною № 204 від 12.11.2019.

04.12.2019 сторони провели випробування товару після монтажу та підписали акт випробувань, в якому зазначено, що експлуатація дробарки HCU 7/65 зав. № 4543-040 можлива, зауважень немає.

Однак, Відповідач, в порушення договірних зобов`язань, за товар розрахувався несвоєчасно.

ТОВ"ДРОБМАШ-УКРАЇНА" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом від 12.03.2021 № 12/03-21, в якому просило стягнути з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" борг у сумі 217 500, 00 грн., за договором про закупівлю товару від 23.07.2019 №674/13/159Е. Господарським судом за позовом Позивача відкрито провадження у справі № 904/2575/21. За даними Позивача, 16.04.2021 Державне підприємство "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" сплатило на користь ТОВ "ДРОБМАШ-УКРАЇНА" повну суму боргу за договором у розмірі 217 500,00 грн., фактично виконавши свої зобов`язання перед позивачем. У зв`язку з цим, ухвалою суду від 11.06.2021 у справі № 904/2575/21 закрито провадження у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Посилаючись на ст. 625 ЦК України, за порушення умов договору з погашення основного боргу, Позивач нарахував Відповідачеві 3% річних 48 837,82 грн. за період з 13.12.2019 по 16.04.2021 та індекс інфляції 60 156,74 грн. за період за січень 2020 квітень 2021.

Наведені обставини стали причиною звернення Позивачем з позовом та є предметом спору у даній справі.

Предметом доказування у даній справі є обґрунтованість компенсаційних нарахувань на суму боргу.

Відносини, що виникли між сторонами у справі є господарськими, тому, згідно зі ст.4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 ГК України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Частиною 1 ст. 232 ГПК України передбачено, що судовими рішеннями є: ухвали; рішення; постанови; судові накази.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України (ч.1 ст. 18 ГПК України).

Згідно зі ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У ст. 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 78, 79 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідач позов заперечує з наведених вище підстав.

Перевіривши доводи і докази сторін, суд погоджується з Позивачем.

Так, наданими сторонами доказами (Договір, видаткова накладна, товарно-транспортна накладна, акт випробувань, платіжні доручення Відповідача, ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 11.06.2021 у справі № 904/2575/21) підтверджено факт поставки і монтажу товару Позивачем Відповідачеві та несвоєчасний розрахунок за поставлений товар Відповідача з Позивачем.

Ухвалою суду від 11.06.2021 у справі № 904/2575/21, у зв`язку зі сплатою залишку боргу в розмірі 217 500,00 грн. закрито провадження у справі за позовом ТОВ "ДРОБМАШ-Україна" до Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення боргу в сумі 217 500,00 грн. за договором про закупівлю товару від 23.07.2019 № 674/13/159Е. Згідно з ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За змістом ст. 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Дана правова позиція узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи ст. 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань.

У Відповідача виникло грошове зобов`язання перед Позивачем, що підтверджується вищенаведеними доказами.

Перевіривши розрахунки Позивача, за допомогою "Юридична інформаційно-пошукова система "Законодавство", судом встановлено, що розрахунки 3% річних проведено невірно, за перерахунком суду, 3% річних за період з 13.12.2019 по 16.04.2021 становлять 48 837,14 грн., розрахунок індексу інфляції проведено вірно.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, до стягнення належать: 60 156,74 грн. індексу інфляції, 48 837,14 грн. 3% річних.

Частиною 4 ст. 129 ГПК встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: … у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У Позовній заяві Позивач просить стягнути з Відповідача витрати на правничу допомогу.

На підтвердження надання правової допомоги, Позивач подав договір № від 18.01.2021 про надання правової допомоги (далі - Договір) з додатками, ордер серії АЕ № 1054738 від 08.02.2021 та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія ДП № 0954 від 19.12.2018.

Відповідно до п. 1.1. Договору Клієнт (Позивач) доручає, а Бюро (Адвокатське бюро "Лихопьок Д.П.") зобов`язується надати Клієнту правову допомогу згідно з Додатком № 2/# (надалі Правова допомога), де # - номер за наростанням кожного наступного відповідного доручення про надання правової допомоги.

Клієнт зобов`язується на умовах, визначених Договором, прийняти від Бюро Правову допомогу та оплатити її (п. 1.2. Договору).

За результатами надання Правової допомоги Бюро передає Клієнту Акт про надання послуг правової допомоги (далі по тексту Акт) (п. 4.1. Договору).

В акті відображається зміст наданої Правової допомоги ( у разі необхідності витрачений час на її надання); розмір винагороди (п. 4.2. Договору).

Одночасно з Актом ( у т.ч. у разі його повторного направлення) Бюро надає Клієнту рахунок для сплати (п. 4.5. Договору).

Якщо інше не передбачено домовленістю Сторін, Клієнт здійснює оплату Правової допомоги, у продовж трьох робочих днів після узгодження Акту відповідно до п. 4.5. Договору (п. 5.5. Договору).

Відповідно до ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, які оплачені або підлягають оплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Однак, до матеріалів справи не надано акту виконаних робіт, відтак неможливо встановити, які послуги надавалися клієнту, який час витрачено на їх виконання та їх вартість.

Відсутність детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, зокрема, із зазначенням найменування робіт, витраченого часу на відповідні види робіт, їх вартість, ставить під сумнів, надання таких послуг та їх оплату клієнтом, оскільки саме в договорі № від 18.01.2021 визначено оплату після узгодження акту виконаних робіт.

Враховуючи викладене, вимога Позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Східний Гірничо-збагачувальний комбінат" (52210, Дніпропетровська обл., м. Жовті Води, вул. Горького, буд. 2, код 14309787) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДРОБМАШ-УКРАЇНА" (36008, м. Полтава, вул. Серьогіна, буд. 4А, код 32635674) 60 156,74 грн. індексу інфляції, 48 837,14 грн. 3% річних, 2 269,99 грн. судового збору.

У решті позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду у строк, передбачений ст.256 ГПК України, з урахуванням ч. 4 розділу Х "Прикінцеві положення" цього Кодексу.

Повне судове рішення складене 12.11.2021.

Суддя С.Г. Юзіков