ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" листопада 2021 р.м. ХарківСправа № 922/3070/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Погорелової О.В

при секретарі судового засідання Федоровій К.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Паржицького В`ячеслава Анатолійовича, м. Київ
до Фізичної особи-підприємця Кравченко Романа Сергійовича, м. Харків третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - фізична особа-підприємець Кармелюк Катерина Володимирівна, м. Харків
про стягнення коштів
за участю представників учасників справи:

позивача - Середа А.П.

відповідача - Ткаченко Ю.О.

третьої особи - не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ФОП Паржицький В.А., звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - ФОП Кравченко Р.С., в якому просить стягнути з відповідача на свою користь за договором-заявкою №26042021 від 26.04.2021 у розмірі 246931,20 грн., інфляційні втрати у розмірі 1715,86 грн., три проценти річних у розмірі 1312,41 грн., що загалом становить 249959,47 грн. Позов обґрунтований неналежним виконанням відповідачем умов вказаного договору щодо повної та своєчасної оплати наданих позивачем послуг. Судові витрати позивач просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 18.08.2021 позовна заява була прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Рух справи висвітлено у відповідних ухвалах суду.

Відповідачем до суду був поданий відзив на позовну заяву, в якому він вважає позов безпідставним та необґрунтованим.

В обґрунтування заперечень проти позову відповідач вказує на те, що 26.04.2021 між ФОП Кравченко Р.С. та ФОП Кармелюк К.В. було укладено договір №26042021 на транспортне-експедиційне обслуговування експортно-імпортних та внутрішніх вантажів, у зв`язку з чим, ФОП Паржицьким В.А. у договорі-заявці №26042021 від 26 квітня 2021 року у графі замовник було змінено на - ФОП Кармелюк К.В.. Усі умови укладеного договору залишились незмінними та повністю відповідають умовам договору, укладеного із ФОП Кравченко Р.С. В подальшому, ФОП Паржицький В.А. виставив рахунок № 21 від 12 травня 2021 року на суму 94000,00 грн. Як вбачається із платіжного доручення № 77 від 14 травня 2021 року, на рахунок ФОП Паржицького В.А. від ФОП Кармелюк К.В. було сплачено 94000,00 грн. в якості часткової оплати за перевезення вантажу згідно рахунку № 21 від 12.05.2021 року, без ПДВ. Як вбачається з платіжного доручення № 92 від 17 червня 2021 року на рахунок ФОП Паржицького В.А. від ФОП Кармелюк К.В. було сплачено ще 60000,00 грн. в якості часткової оплати за перевезення вантажу згідно рахунку № 21 від 12.05.2021 року, без ПДВ. Тобто, загалом ФОП Кармелюк К.В. сплатила грошові кошти ФОП Паржицькому В.А. на суму 154000,00 грн. 20 травня 2021 року ФОП Паржицький В.А. склав акт здачі-приймання послуг з перевезення вантажу автомобільним транспортом, з якого вбачається, що підставами такого перевезення були: договір-заявка 26042021 від 26 квітня 2021 року; рахунок № 21 від 12 травня 2021 року; рахунок № 22 від 20 травня 2021 року. З цього акту вбачається, що ФОП Паржицький В.А. надав ФОП Кармелюк К.В. послуги з перевезення вантажу автотранспортним засобом РЕНО АА 3271 КВ / 199-45 КА по маршруту: м. Харків (Україна) - м. Улан-Батор (Монголія) на загальну суму 246749,00 грн. Відповідач вказує на те, що ФОП Паржицький В.А. своїми діями у повному обсязі підтверджує той факт, що з його боку послуги були надані ФОП Кармелюк К.В., однак, вводить суд в оману і намагається отримати грошові кошти у повному обсязі від особи, якій він не надавав послугу, а саме - ФОП Кравченко Р.С.

Позивачем до суду була надана відповідь на відзив, в якій позивач відхиляє доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву. Відповідачем, у свою чергу, були надані заперечення на відповідь на відзив.

Третьою особою, ФОП Кармелюк К.В., до суду були подані письмові пояснення щодо позову, в яких третя особа наголошує на тому, що позивач подав позовну заяву до неналежного відповідача, оскільки послуги з перевезення вантажу за спірним договором-заявкою №26042021 від 26.04.2021 надавалися саме третій особі - ФОП Кармелюк К.В., а не відповідачу - ФОП Кравченко Р.С.

Позивачем до суду була надана відповідь на пояснення третьої особи, а якій позивач вказує на те, що доводи пояснень третьої особи повністю дублюють доводи відповідача у відзиві. Третя особа жодним чином не спростувала факту наявності заборгованості відповідача за договором-заявкою №26042021 на транспортні послуги від 26.04.2021. Зокрема, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження оплати договору у сумі 246931,20 грн. (саме такою сторонами визначено суму договору). З приводу обставин начебто виконання договору на користь третьої особи позивач зазначає, що по-перше, між позивачем та третьою особою відсутні будь-які підписані обома сторонами договори або інші документи на перевезення вантажу, який вказаний в договорі між позивачем та відповідачем, що підтвердила сама третя особа. Тобто, надаючи не підписаний з боку третьої особи договір-заявку, третя особа підтверджує той факт, що жодні інші договори з перевезення даного вантажу не укладалися позивачем з іншими особами. По-друге, позивач зазначає, що лист-вимога третьої особи про надання документів датований 01.09.2021, тобто вже після відкриття провадження у справі. Вказане дає всі підстави вважати даний доказ недостовірним та невірогідним в розумінні ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України. По-третє, у випадку наявності домовленості про виконання даного перевезення на користь іншої особи між позивачем та відповідачем мало б бути укладено відповідний документ (додаткова угода, угода про розірвання договору тощо) і, відповідно, існували би підписані договори з боку позивача та третьої особи або відповідні тристоронні договори. Проте, зазначені документи відсутні. Послуги були надані позивачем саме відповідачу, про що свідчить підписана обома сторонами договір-заявка №26042021 на транспортні послуги від 26.04.2021. Тому, оскільки зі сторони позивача послуги були надані, відповідач зобов`язаний їх оплатити.

У судовому засіданні 09.11.2021 представник позивача підтримав позов у повному обсязі та просив суд його задовольнити.

Присутній у судовому засіданні 09.11.2021 представник відповідача проти позову заперечував та просив суд відмовити в його задоволенні.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, відповідно до ст.ст. 120, 121 ГПК України.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками справи докази, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі, виходячи з наступного.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує на те, що 26.04.2021 між позивачем та відповідачем був укладений договір-заявка №26042021 на транспортні послуги (далі - договір).

Відповідно до договору позивач зобов`язується здійснювати організацію перевезення вантажу з м. Харків до м. Улан-Батор (Монголія), наданого до перевезення відповідачем, а відповідач зобов`язується оплатити виконані перевезення.

Вартість перевезення становить 9000,00 доларів США, порядок оплати: 94000,00 грн. передоплати, залишок - по курсу НБУ на дату розвантаження.

19.04.2021 та 29.04.2021 вантаж було завантажено для його перевезення вантажоодержувачу.

Свої зобов`язання за договором позивач виконав у повному обсязі та 19.05.2021 вантаж було доставлено вантажоодержувачу.

Вартість перевезення становить 246931,20 грн.

12.05.2021 позивачем відповідачу було виставлено рахунок для сплати передоплати на суму 94000,00 грн.

Проте, як вказує позивач, станом на дату подання позовної заяви, відповідач не здійснив жодної оплати по договору.

Таким чином, позивач був змушений звернутись із даним позовом до суду про стягнення з відповідача на свою користь заборгованість за договором-заявкою №26042021 від 26.04.2021 у розмірі 246931,20 грн., інфляційні витрати у розмірі 1715,86 грн., 3% річних у розмірі 1312,41 грн., що загалом становить 249959,47 грн.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених ГК України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші тощо), а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Наведена правова норма кореспондується зі ст. 509 Цивільного кодексу України: зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

В силу норм ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 ГК України передбачено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до ч. 2 ст. 307 ГК України передбачено, що договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Відповідно до змісту ст. 909 ЦК України та ст. 307 ГК України, сторонами договору перевезення є вантажовідправник, перевізник та вантажоодержувач.

Згідно з ч. 1 ст. 916 ЦК України за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Як зазначалося вище по тексту рішення, підставою звернення з цим позовом до суду позивачем визначено неналежне виконання відповідачем, як замовником послуги з перевезення вантажу, договору-заявки №26042021 від 26.04.2021.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, 26.04.2021 між ФОП Кравченко Р.С. (відповідач) та ФОП Кармелюк К.В. (третя особа) було укладено договір №26042021 на транспортне-експедиційне обслуговування експортно-імпортних та внутрішніх вантажів. Згідно п. 1.1 вказаного договору, його предметом є порядок взаємовідносин між сторонами при організації та здійснення транспортних послуг про перевезення експортно-імпортних та внутрішніх вантажів. Вид та об`єм вантажу, маршрут, строки перевезення, а також інші умови обумовлюються у разовій заявці додатку, яка є невід`ємною частиною договору.

У відзиві на позовну заяву, відповідач вказує на те, що у зв`язку з укладанням вказаного договору №26042021 на транспортне-експедиційне обслуговування експортно-імпортних та внутрішніх вантажів, у договорі-заявці №26042021 на транспортні послуги від 26.04.2021 замовника було змінено з ФОП Кравченко Р.С. на ФОП Кармелюк К.В. Вказаний договір-заявка долучений відповідачем до матеріалів справи.

Як вбачається з вказаного договору №26042021 від 26.042021, наданого відповідачем, його зміст є аналогічним до змісту договору-заявки №26042021 від 26.042021, наданого позивачем та наданий відповідачем договір підписаний позивачем та скріплений печаткою.

Відповідачем до суду наданий акт здачі-приймання послуг з перевезення вантажу автомобільним транспортом від 20.05.2021, підписаний позивачем та скріплений його печаткою, відповідно до якого, ФОП Паржицький В.А. (позивач, перевізник) та ФОП Кармелюк К.В. (третя особа, замовник) склали цей акт на підставі документів: договору-заявки №26042021 від 26.04.2021, рахунку №21 від 12.05.2021, рахунку №22 від 20.05.2021, про те, що перевізником (ФОП Паржицьким В.А.) були виконані роботи по перевезенню вантажу автотранспортним засобом РЕНО АА 3271 КВ/199-45 КА по маршруту: м. Харків (Україна) - м. Улан-Батор (Монголія) на загальну суму 246749,00 грн.

Також, відповідачем надані до суду платіжні доручення №77 від 14.05.2021 на суму 94000,00 грн. та №92 від 17.06.2021 на суму 60000,00 грн., як часткова оплата за перевезення вантажу згідно рахунку №21 від 12.05.2021.

Як зазначалося вище по тексту рішення, третьої особою ФОП Кармелюк К.В. до суду були надані письмові пояснення, в яких третя особа зазначила про те, що саме вона є замовником послуг з перевезення за договором-заявкою №26042021 від 26.04.2021 та нею були частково перераховані кошти в якості оплати за надані ФОП Паржицьким В.А. послуги у розмірі 154000,00 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

17 жовтня 2019 року набув чинності Закон України від 20 вересня 2019 року № 132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було внесено зміни до ГПК України, зокрема, змінено назву статті 79 цього Кодексу з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів", викладено її у новій редакції, та фактично впроваджено в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

Зазначений стандарт підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Наведений стандарт доказування також застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні від 23 серпня 2016 року у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 ГПК України).

Таким чином, суд зобов`язаній надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Правова позиція аналогічного змісту викладена в постановах Верховного Суду від 24.03.2021 у справі № 914/4/20; від 01.12.2020 у справі № 904/1103/20.

Отже, з огляду на викладене, враховуючи наявні у матеріалах справи договір-заявку №260421 від 26.04.2021, укладений між ФОП Паржицьким В.А. та ФОП Кармелюк К.В., який підписаний з боку позивача; акт здачі-приймання послуг з перевезення від 20.05.2021, підписаний між ФОП Паржицьким В.А. та ФОП Кармелюк К.В., платіжні доручення про часткову сплату ФОП Кармелюк К.В. 154000,00 грн. за надані послуги з перевезення, відсутність заперечень позивача проти підписання ним вказаних документів, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними доказами факт здійснення перевезення відповідно до умов договору-заявки на замовлення саме відповідача - ФОП Кравченко Р.С. У даному випадку, дослідивши та оцінивши докази, наявні у матеріалах справи, суд приходить до висновку про здійснення спірного перевезення на замовлення третьої особи - ФОП Кармелюк К.В., а не відповідача - ФОП Кравченко Р.С.

Відповідно до ст. 48 ГПК України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Позивачем відповідне клопотання суду заявлено не було.

Підсумовуючи викладене, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Щодо інших аргументів сторін, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться в рішенні суду, позаяк не покладаються судом в основу цього судового рішення, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, рішення від 10.02.2010).

Відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по оплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 12, 13, 73, 74, 76-79, 91, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст.ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Позивач - фізична особа-підприємець Паржицький В`ячеслав Анатолійович ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ).

Відповідач - фізична особа-підприємець Кравченко Роман Сергійович ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 ).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - фізична особа-підприємець Кармелюк Катерина Володимирівна ( АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_3 ).

Повне рішення підписано 18 листопада 2021 року.

Суддя О.В. Погорелова