УХВАЛА

18 листопада 2021 року

м. Київ

Справа № 923/988/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Берднік І.С. - головуючого, Зуєва В.А., Міщенка І.С.,

перевіривши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «С Клаус»

на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.10.2021 (у складі колегії суддів: Богацька Н.С. (головуючий), Колоколов С.І., Разюк Г.П.)

та ухвалу Господарського суду Херсонської області від 22.07.2021 (суддя Пінтеліна Т.Г.) про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову

у справі № 923/988/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «С Клаус», Товариства з обмеженою відповідальністю «Астарта-Агро»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бургунське», Приватного підприємства «Бургунська Січ»,

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: Державного реєстратора Станіславської сільської ради Білозерського району Херсонської області Суханова Дмитра Миколайовича, Державного реєстратора Станіславської сільської ради Білозерського району Херсонської області Савченко Катерини Михайлівни,

про визнання недійсними договорів суборенди, скасування рішень про державну реєстрацію,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з ухвалою Господарського суду Херсонської області від 22.07.2021, залишеною без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.10.2021, було відмовлено у задоволенні заяви (від 20.07.2021 № 2101/21) Товариства з обмеженою відповідальністю «С Клаус» (далі - ТОВ «С Клаус»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Астарта-Агро» про забезпечення позову у справі № 923/988/21.

26.10.2021 ТОВ «С Клаус» звернулося безпосередньо до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.10.2021 та ухвалу Господарського суду Херсонської області від 22.07.2021 у справі №923/988/21.

Перевіривши матеріали касаційної скарги ТОВ «С Клаус», Суд дійшов таких висновків.

Згідно з частиною 2 статті 6 та частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України та зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Питання права касаційного оскарження урегульовано статтею 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК).

Пунктом 2 частини 1 статті 287 ГПК визначено перелік ухвал суду першої інстанції, на які може бути подано касаційну скаргу після їх перегляду в апеляційному порядку. Зокрема, до їх числа належать ухвали, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 13, 14, 21, 25, 26, 28, 30 частини 1 статті 255 цього Кодексу.

Ухвали про відмову у забезпеченні позову (пункт 4 частини 1 статті 255 ГПК) до переліку таких ухвал не віднесено, а тому, відповідно, вони не підлягають касаційному оскарженню.

Однак у поданій касаційній скарзі ТОВ «С Клаус» зазначає, що має право на касаційне оскарження ухвали Господарського суду Херсонської області від 22.07.2021 про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову (залишеної без змін постановою суду апеляційної інстанції), зважаючи на позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену в постанові від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20.

Зазначені доводи є неспроможними, оскільки у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20 Суд дійшов висновку про те, що «з огляду на відсутність у пункті 2 частини першої статті 389 ЦПК України серед ухвал суду першої інстанції, які підлягають касаційному оскарженню, ухвали цього суду про відмову у забезпеченні позову (пункт 4 частини першої статті 353 ЦПК України), неможливим є як касаційне оскарження такої ухвали, так і касаційне оскарження постанови апеляційного суду, згідно з якою така ухвала залишена без змін. Це обмеження права на оскарження не шкодить суті права особи, зацікавленої у забезпеченні позову, оскільки вона може повторно звернутися із заявою про таке забезпечення до суду першої інстанції за наявності для цього підстав». Підстави для відступу від наведених вище висновків відсутні».

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 293 ГПК суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995 державам-членам рекомендовано вживати заходів щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, для запобігання будь-яким зловживанням системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги за змістом норм законодавства можуть бути більш суворими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: Levages Prestations Services v. France від 23.10.1996; Brualla Gomes de la Torre v. Spain від 19.12.1997).

Наявність вичерпного переліку ухвал суду першої інстанції, які після їх перегляду в апеляційному порядку можуть бути оскаржені до касаційного суду, не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» у праві на звернення до касаційного суду зумовлено виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким має на меті забезпечити сталість судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду», що повністю узгоджується з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, положеннями Конституції України, завданнями і принципами господарського судочинства.

Зважаючи на викладене, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження у справі № 923/988/21.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд, відмовляючи у відкритті касаційного провадження у справах: № 921/652/20 (ухвала від 20.01.2021), №904/5107/20 (ухвала від 16.02.2021), № 904/5886/21(ухвала від 07.10.2021) та ін.

Керуючись статтями 234, 235, 287, пунктом 1 частини 1 статті 293 ГПК, Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 923/988/21 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «С Клаус» на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.10.2021 та ухвалу Господарського суду Херсонської області від 22.07.2021.

2. Копію цієї ухвали, оригінал касаційної скарги разом із доданими до скарги матеріалами (у тому числі оригінал платіжного доручення про сплату судового збору від 26.10.2021 № 2989 на суму 4 540,00 грн) надіслати скаржникові.

3. Копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І. С. Берднік

Судді: В. А. Зуєв

І. С. Міщенко