ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"11" листопада 2021 р. Cправа № 902/792/21

Господарський суд Вінницької області у складі головуючого судді Тварковського А.А.,

за участю секретаря судового засідання Німенко О.І.,

представників:

позивача - Побережнюк В.Ю.;

відповідача - Максимчука А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросем" (проспект Степана Бандери, буд. 9В, м. Київ, 04073)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Подільський аграрний край" (вул. Сергеєва-Ценського, буд. 14, м. Вінниця, 21000)

про стягнення 386 511,31 грн,

В С Т А Н О В И В :

Товариством з обмеженою відповідальністю "Агросем" подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Подільський аграрний край" про стягнення 386 511,31 грн.

Ухвалою суду від 09.08.2021 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/792/21 в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 19.08.2021.

Під час підготовчого провадження у справі, строк якого ухвалою суду від 19.08.2021 продовжено на 30 днів на підставі ч. 3 ст. 177 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи скористалися правом на подання заяв по суті спору: відповідачем подано відзив на позовну заяву (а.с. 60-64, том 1) та заперечення щодо відповіді на відзив (а.с. 110-118, том 1); позивачем - відповідь на відзив (а.с. 84-89, том 1).

Виконавши завдання підготовчого провадження, судом закрито дану стадію господарського процесу та призначено справу до розгляду по суті на 11.11.2021.

На визначену дату та час у судове засідання з`явилися усі учасники справи.

Представник позивача заявлений позов підтримала у повному обсязі з підстав та обставин, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник відповідача, в свою чергу, щодо позову заперечив, посилаючись на викладене у відзиві на позовну заяву та запереченні щодо відповіді на відзив.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором поставки №28.10.19-80 від 28.10.2019 в частині повної та своєчасної оплати за поставлений товар, внаслідок чого Товариством з обмеженою відповідальністю "Агросем" заявлено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Подільський аграрний край" 386 511,31 грн заборгованості, з яких: 291 743,31 грн - основного боргу (проіндексованої/скорегованої вартості товару); 36 128,96 грн - пені; 8 918,08 грн - 3% річних та 49 720,96 грн - відсотків за користування чужими коштами.

Суть заперечень відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву зводиться до того, що зміна ціни є окремою подією (лист Мінфіну від 13.01.2015 за № 31-11410-08-10/699), що вимагає документального підтвердження. У тому числі це справедливо й для перегляду ціни у зв`язку зі зміною курсу валюти. У такому разі позивач зобов`язаний був оформити окремий первинний документ, що містить усі обов`язкові для первинки реквізити (акт на встановлення нової ціни (коригування до видаткової накладної) або розпорядчий акт керівника підприємства).

Докази складання таких документів відсутні, до позовної заяви доказів перегляду ціни у зв`язку зі зміною курсу валюти не додано.

ПДВ-зобов`язання (ПЗ) підприємство визнає за загальним правилом першої події з п. 187.1 ПКУ. У день виникнення ПЗ платник складає податкову накладну (ПН) (п. 201.1 ПКУ) і реєструє її в ЄРПН у строки, встановлені п. 201.10 ПКУ. Відповідно, покупець - платник ПДВ має право на податковий кредит (ПК) на підставі такої ПН.

Надалі, при зміні суми компенсації у зв`язку з коливанням курсу валюти виникає потреба в коригуванні нарахованих раніше ПЗ постачальника і ПК покупця.

Про те, що для коригування (збільшення/зменшення) ПЗ/ПК за постачаннями з прив`язкою ціни до валюти потрібно виписувати РК, лист ДФСУ від 24.06.2019 № 2888/6/99-99-15-03-02-15/ІПК, від 11.05.2019 № 2094/6/99-99-15-03-02-15/ІПК, від 04.04.2019 № 1441/6/99-99-15-03-02-15; ІПК (ср. 025069200).

Разом з тим в матеріалах справи відсутні докази складання відповідних розрахунків коригувань зі сторони позивача та направлення їх на адресу відповідача, тому, на думку Товариства з обмеженою відповідальністю "Подільський аграрний край", відповідно до наявних доказів у позивача відсутні підстави для нарахування та стягнення боргу.

У відповіді на відзив позивач зазначає, що твердження відповідача про зміну ціни як окрему подію, яка вимагає документального підтвердження та складення окремих документів, то таке твердження не відповідає положенням чинного законодавства за умовами укладеного Договору поставки №28.10.19-80 від 28.10.2019.

Так, у п. 3.6. Договору визначено, що у разі зміни курсу іноземної валюти на Міжбанківському валютному ринку України, Покупець, у день здійснення оплати за Товар, зобов`язаний самостійно визначити суму в гривнях, яку він повинен сплатити Постачальнику, як скориговану вартість Товару за відповідною наведеною формулою. Покупець вправі звернутися до Постачальника, з проханням провести розрахунок, відповідно до вказаної формули, та повідомити йому суму, що підлягає оплаті за Товар (його частину).

Отже, відповідач зобов`язаний був самостійно визначити скориговану вартість товару відповідно до Договору та сплатити скориговану вартість товару без виставлення окремих рахунків чи формування інших документів.

Разом з тим відповідач не звертався до позивача з проханням провести розрахунок відповідно до вказаної формули та повідомити йому суму, що підлягає оплаті за товар, відтак розумів порядок сплати.

Окрім того, позивач акцентує увагу, що у господарській справі №902/1010/20, що перебувала у провадженні Господарського суду Вінницької області, також заявлялися вимоги про стягнення скоригованої вартості товару за Договором поставки №28.10.19-80 від 28.10.2019 і ці суми були повністю сплачені відповідачем добровільно в процесі розгляду справи. Тим самим відповідач підтвердив повне розуміння умов Договору щодо порядку коригування вартості Товару і погодився з ними. При цьому відповідач не сплатив заборгованість за Договором з урахуванням скоригованої вартості Товару, тому у позивача відсутні підстави виставляти акти коригування вартості товару та коригувати податкові накладні.

У запереченні на відповідь на відзив відповідач, зокрема, вказує на відмінність предмету поставки та інших характеристик, визначених у Специфікації №2 та Товаром, зазначеним у видаткових накладних: №АГ-11/01021 від 11.01.2020; №АГ-27/03212 від 27.03.2020 та № АГ-01/04360 від 01.04.2020, а також акцентує увагу про право суду зменшити розмір неустойки та відсотків річних.

Розглянувши подані документи і матеріали даної справи, з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

28.10.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агросем" (Постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Подільський аграрний край" (Покупець, відповідач) укладено Договір поставки №28.10.19-80 (Договір), відповідно до п. 1.1. якого сторони обумовили, що Постачальник зобов`язується передати (поставити) Покупцеві у його власність продукцію виробничо-технічного призначення (Товар), а Покупець зобов`язується прийняти Товар і оплатити його.

Найменування, асортимент та кількість товару, визначаються у специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього договору (п. 2.1. Договору).

За змістом п. 3.1. Договору ціна за одиницю та загальна вартість Товару, зазначаються Сторонами у специфікаціях (Додатках), що є невід`ємною частиною цього Договору.

Протягом строку дії цього Договору, грошові зобов`язання Покупця існують та підлягають сплаті у гривні. Оскільки Товар має імпортну складову Сторони, у специфікаціях, визначають еквівалент ціни Товару в іноземній валюті (долар США чи ЄВРО), у відповідності до курсу продажу відповідної іноземної валюти відносно гривні, що склався на Міжбанківському валютному ринку України, що передує даті підписання специфікації. (п. 3.2. Договору).

Відповідно до пункту 3.5. Договору Покупець оплачує товар шляхом 100% передоплати, якщо інший порядок та строки розрахунків, не визначені у відповідній специфікації до цього Договору.

Пунктом 3.6. Договору Сторони погодили, що у разі зміни курсу іноземної валюти на Міжбанківському валютному ринку України, Покупець, у день здійснення оплати за Товар, зобов`язаний самостійно визначити суму в гривнях, яку він повинен сплатити Постачальнику, як скориговану вартість Товарі за наступною формулою:

X2=X1*Y2/Y1, де

X1 - вартість/частина вартості Товару у гривнях, зазначена у відповідній Специфікації,

Y1- курс продажу іноземної валюти до гривні, що склався на Міжбанківському валютному ринку України, що передує даті підписання Специфікації,

Y2 - курс продажу іноземної валюти до гривні, що склався на Міжбанківському валютному ринку України, що передує даті оплати.

Х2 - кінцева вартість неоплаченої частини Товару, у гривнях.

Покупець вправі звернутися до Постачальника, з проханням провести розрахунок, відповідно до вказаної формули, та повідомити йому суму, що підлягає оплаті за Товар (його частину).

Сторони домовились, що в якості курсу іноземної валюти до гривні, що склався на Міжбанківському валютному ринку України, використовується середнє значення курсу продажу іноземної валюти, що склався на Міжбанківському валютному ринку України. Сторони домовились, що курс продажу іноземної валюти до гривні визначається згідно інформації, опублікованої за посиланням: https://minfin/com/.uа/сurrency/mb/.

У разі виникнення між Сторонами суперечок щодо курсу валюти, достатнім доказом існування курсу Міжбанку на визначену дату, є роздруківка відповідної сторінки з сайту, що зроблена Постачальником та засвідчена підписом його уповноваженої особи та печаткою.

Для індексації (коригування) вартості Товару, відповідно до умов п. 3.6. Договору, датою або днем оплати, вважається дата надходження грошових коштів на рахунок Постачальника або дата проведення розрахунку в іншій формі, окрім грошової (п. 3.6.1. Договору).

За змістом п. 3.7. Договору у випадку порушення Покупцем строків та порядку оплати Товару, встановлених Договором, Постачальник з першого дня порушення набуває право в односторонньому порядку скоригувати вартість Товару відповідно до умов п. 3.6. Договору та вимагати від Покупця негайної повної оплати за весь Товар, а Покупець повинен негайно виконати вказану вимогу Постачальника.

По факту здійснення оплати, з врахуванням проіндексованої/скоригованої вартості Товару або ж коригування вартості Товару Постачальником, Сторонами підписується відповідний "Акт коригування вартості товару" у 2-х примірниках (п. 3.8. Договору).

Пунктом 3.9. Договору обумовлено, що у випадку, якщо Покупцем не будуть виконані грошові зобов`язання за цим Договором у повному обсязі або частково і Постачальником буде подано позов до суду, Сторони узгодили, що для індексації (коригування) вартості Товару, відповідно до умов п. 3.6. Договору, датою або днем оплати буде вважатися дата складання та підписання Постачальником позовної заяви до суду відповідної юрисдикції, у якій Покупець буде виступати відповідачем.

Відповідно до п. 4.1. Договору поставка Товару здійснюється окремими партіями, на умовах та у строки, визначені у специфікаціях до цього Договору. У разі порушення строків оплати Товару, Постачальник вправі перенести строки поставки Товару на кількість днів, рівну кількості днів прострочення оплати і до нього не можуть застосовуватись передбачені цим Договором та чинним законодавством України, санкції за прострочення поставки Товару.

Відповідно до п.п. 9.2., 9.4. Договору Покупець несе відповідальність за порушення термінів або умов оплати, сплачуючи Постачальнику пеню від суми простроченого або неналежно здійсненого платежу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період, за який сплачується пеня, за кожний день прострочення, та проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 3 % за кожен місяць від простроченої суми, за весь період прострочення.

На виконання умов Договору відповідно до Специфікації №1 від 28.10.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю "Агросем" відвантажило товар, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Подільський аграрний край" прийняло такий Товар у повному обсязі, що підтверджується видатковою накладною №АГ-0/04266 від 10.04.2020 на суму 796 401,96 грн.

Факт поставки Товару за такою накладною сторонами не заперечується, асортимент, кількість та вартість поставки відповідає позиціям, обумовленим у Специфікації №1 від 28.10.2019.

Так, пунктом 3 Специфікації №1 від 28.10.2019 встановлено, що Покупець оплачує товар наступним чином:

а) оплата товару в розмірі 30% загальної вартості товару, що постачається по цьому Договору, здійснюється до 28.10.2019;

б) оплата товару в розмірі 70% загальної вартості товару, що постачається по цьому Договору, здійснюється до 30.10.2020.

Разом з тим матеріалами справи підтверджується, що з урахуванням вимог даної Специфікації відповідач виконав свої зобов`язання із порушенням строку оплати Товару та без здійснення корегування боргу відповідно до п. 3.6. Договору

Зокрема, виписками по рахунку позивача, відповідачем проведено наступні платежі: 07.11.2019 на суму 238 946,83 грн; 01.02.2021 на суму 100 000 грн; 12.03.2021 на суму 152 455,13 грн; 13.04.2021 на суму 300 000,01 грн.

За розрахунком позивача, фактична заборгованість відповідача за отриманий Товар відповідно до Специфікацій №1 до Договору станом на 27.07.2021 (дата складання позовної заяви) з урахуванням проіндексованої (скоригованої) вартості складає 99 273,31 грн.

Окрім того, позивач вказує, що на виконання умов Договору відповідно до Специфікації №2 від 28.10.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю "Агросем" відвантажило товар, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Подільський аграрний край" прийняло Товар у повному обсязі на загальну суму 1 465 456,56 грн, що підтверджується видатковими накладними: №АГ-11/01021 від 11.01.2020 на суму 817 969, 56 грн; №АГ-27/03212 від 27.03.2020 на суму 149 408,16 грн; № АГ-01/04360 від 01.04.2020 на суму 498 078,84 грн.

Факт поставки Товару за такими видатковими накладними сторонами не заперечується, однак асортимент, кількість та вартість поставки не відповідає позиціям, обумовленим у Специфікації №2 від 28.10.2019.

За розрахунком позивача, фактична заборгованість відповідача за отриманий Товар відповідно до Специфікацій №2 до Договору станом на 27.07.2021 (дата складання позовної заяви) з урахуванням проіндексованої (скоригованої) вартості складає 192 470,01 грн.

Несплата відповідачем у добровільному порядку проіндексованої (скоригованої) вартості Товару відповідно до Специфікацій №1 та №2 від 28.10.2019 слугувала підставою для звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросем" із даним позовом до суду. При цьому внаслідок прострочення виконання зобов`язання щодо повної оплати вартості поставленого Товару з урахуванням проіндексованої (скоригованої) його вартості позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 36 128,96 грн - пені; 8 918,08 грн - 3% річних та 49 720,96 грн - відсотків за користування чужими коштами.

З огляду на встановлені обставини справи, суд враховує таке.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, яка кореспондуються зі статтею 193 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтею 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України установлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

За приписами статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Так, матеріалами справи підтверджується та відповідачем не спростовується факт прострочення виконання зобов`язання за Договором щодо повної та своєчасної оплати вартості поставленого Товару.

Статтею 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Ця норма кореспондується із приписами статті 524 ЦК України, згідно з якою зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Отже, положення чинного законодавства, хоч і передбачають обов`язковість застосування валюти України при здійсненні розрахунків, але не містять заборони визначення грошового еквіваленту зобов`язань в іноземній валюті. Відтак коригування платежів, в основі якого лежить зміна курсової різниці (зміна курсу гривні стосовно долара США), прямо не заборонена та не суперечить чинному законодавству України (Правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 21.02.2020 у справі № 910/10191/17).

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 07.10.2014 у справі №910/763/13 та у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.03.2018 у справі №916/706/17.

За умовами п. 3.6. Договору Сторони дійшли згоди, що у разі зміни курсу іноземної валюти на Міжбанківському валютному ринку України, Покупець, у день здійснення оплати за Товар, зобов`язаний самостійно визначити суму в гривнях, яку він повинен сплатити Постачальнику, як скориговану вартість Товарі за наступною формулою:

X2=X1*Y2/Y1, де

X1 - вартість/частина вартості Товару у гривнях, зазначена у відповідній Специфікації,

Y1- курс продажу іноземної валюти до гривні, що склався на Міжбанківському валютному ринку України, що передує даті підписання Специфікації,

Y2 - курс продажу іноземної валюти до гривні, що склався на Міжбанківському валютному ринку України, що передує даті оплати.

Х2 - кінцева вартість неоплаченої частини Товару, у гривнях.

Покупець вправі звернутися до Постачальника, з проханням провести розрахунок, відповідно до вказаної формули, та повідомити йому суму, що підлягає оплаті за Товар (його частину).

Сторони домовились, що в якості курсу іноземної валюти до гривні, що склався на Міжбанківському валютному ринку України, використовується середнє значення курсу продажу іноземної валюти, що склався на Міжбанківському валютному ринку України. Сторони домовились, що курс продажу іноземної валюти до гривні визначається згідно інформації, опублікованої за посиланням: https://minfin/com/.uа/сurrency/mb/.

У разі виникнення між Сторонами суперечок щодо курсу валюти, достатнім доказом існування курсу Міжбанку на визначену дату, є роздруківка відповідної сторінки з сайту, що зроблена Постачальником та засвідчена підписом його уповноваженої особи та печаткою.

Для індексації (коригування) вартості Товару, відповідно до умов п. 3.6. Договору, датою або днем оплати, вважається дата надходження грошових коштів на рахунок Постачальника або дата проведення розрахунку в іншій формі, окрім грошової (п. 3.6.1. Договору).

По факту здійснення оплати, з врахуванням проіндексованої/скоригованої вартості Товару або ж коригування вартості Товару Постачальником, Сторонами підписується відповідний "Акт коригування вартості товару" у 2-х примірниках (п. 3.8. Договору).

Згідно з п. 2 Специфікації №1 від 28.10.2019 до Договору загальну вартість Товару в сумі 796 401, 96 грн відповідно до умов Договору визначено в еквіваленті 28 568,75 Євро. Курс, що склався на Міжбанківському валютному ринку України на дату, що передує даті укладання даної специфікації складає 27,8767 грн за 1 Євро.

Оскільки, нарахування курсової різниці за Специфікацією №1 від 28.10.2019 здійснено у порядку та розмірі визначених Договором, доказів підписання Сторонами "Акту коригування вартості товару" по факту здійснення оплати матеріали справи не містять, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення проіндексованої (скоригованої) вартості Товару в сумі 99 273,31 грн за вказаною Специфікацією.

Разом з тим, зважаючи на невідповідність асортименту, кількості та вартості поставки товару, зазначеному у видаткових накладних №АГ-11/01021 від 11.01.2020 на суму 817 969, 56 грн; №АГ-27/03212 від 27.03.2020 на суму 149 408,16 грн; № АГ-01/04360 від 01.04.2020 на суму 498 078,84 грн, позиціям обумовленим у Специфікації №2 від 28.10.2019 до Договору, відсутні підстави для застосування умов такої Специфікації щодо оплати товару з урахуванням проіндексованої (скоригованої) його вартості. Адже за змістом Специфікації №2 (а.с.15) найменування товару у ній кардинально відрізняється від найменування товару у видаткових накладних (а.с.17-19).

За таких обставин відсутні підстави для нарахування курсової різниці за умовами п. 3.6. Договору за вказаною поставкою з посиланням на її здійснення відповідно до умов Специфікації №2 від 28.10.2019 до Договору.

Враховуючи наведене, суд приходить до переконання про безпідставність стягнення з відповідача проіндексованої/скоригованої вартості Товару в сумі 192 470,01 грн.

Відтак, позов щодо стягнення основного боргу підлягає частковому задоволенню в сумі 99 273,31 грн (лише за Специфікацією №1 від 28.10.2019 до Договору), а у стягненні 192 470,01 грн основного боргу слід відмовити.

Частиною 1 ст. 230 ГК України встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, він зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

Відповідно до ст. 549 ЦК України - неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч.1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

За умовами п. 9.2. Договору Покупець несе відповідальність за порушення термінів або умов оплати, сплачуючи Постачальнику пеню від суми простроченого або неналежно здійсненого платежу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Враховуючи, що нарахування пені здійснено позивачем відповідно до умов Специфікацій 1 та 2 до Договору щодо порядку та строків здійснення оплати, а визначені Специфікацією №2 від 28.10.2019 до Договору умови оплати не можуть застосовуватися при визначенні прострочення виконання зобов`язання (невідповідність асортименту, кількості та вартості поставки товару, зазначеному у видаткових накладних №АГ-11/01021 від 11.01.2020 на суму 817 969, 56 грн; №АГ-27/03212 від 27.03.2020 на суму 149 408,16 грн; № АГ-01/04360 від 01.04.2020 на суму 498 078,84 грн, позиціям обумовленим у Специфікації №2 від 28.10.2019 до Договору), суд приходить до висновку про необґрунтованість здійсненого позивачем нарахування пені в сумі 10 216,34 грн за Специфікацією №2, позаяк таке нарахування виходить за межі встановленого ч. 6 ст. 232 ГК України шестимісячного строку від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, а момент прострочення виконання зобов`язання міг мати місце за фактом поставки на умовах попередньо оплати, а не за умовами Специфікації №2.

Разом з тим перевіркою правильності здійсненого позивачем нарахування пені за поставкою відповідно до умов Специфікації №1 від 28.10.2019 до Договору та з урахуванням здійснених відповідачем проплат помилок не виявлено.

Відтак суд дійшов висновку про обґрунтованість такого нарахування пені в сумі 25 912,62 грн.

Оскільки позивачем заявлено до стягнення пеню в сумі 36 128, 96 грн та судом встановлено обґрунтованість її нарахування в сумі 25 912,62 грн, то у стягненні з відповідача 10 216,34 грн пені слід відмовити як заявленій безпідставно.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "LІGA 360" здійснений позивачем розрахунок 3% річних, судом встановлено, що такий розрахунок перебуває в межах розрахунку суду, відтак суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення 3% річних у заявленій позивачем сумі - 8 918,08 грн та про задоволення позову в цій частині у вказаній сумі. При цьому суд вважає правомірним здійснення нарахування 3% річних за фактом поставки Товару за видатковими накладними, які позивач позиціонує як здійснену поставку за умовами Специфікації №2 до Договором, оскільки, якщо не брати до уваги умови Специфікації № 2 щодо оплати Товару, то відповідно до п.3.5. Договору Покупець мав оплатити товар на умовах 100% передоплати.

Так, кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція відображена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04.06.2019 у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Розглядаючи вимоги позивача про стягнення 49 720,96 грн відсотків за користування чужими грошовими коштами, суд враховує наступне.

Статтею 536 Цивільного кодексу України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 5 ст. 694 Цивільного кодексу України якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати.

Згідно з умовами пункту 9.4. Договору, за порушення грошових зобов`язань по оплаті Товару, Покупець сплачує на користь Постачальника проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 3% за кожен місяць від простроченої суми, за весь період прострочення

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 05.06.2020 у справі № 922/3578/18 зазначає, що системний аналіз частини другої статті 536, частини другої статті 625 та статті 627 ЦК України дозволяє дійти висновку, що законодавцем не обмежено право сторін визначити у договорі розмір процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами. Однак, диспозитивний характер цих норм у цілому обмежується положенням частини другої статті 625 ЦК України, яка зазначає про стягнення трьох процентів річних, що має наслідком визначення таких процентів саме у річних, а не будь-яким іншим способом обчислення процентів за умовами договору.

Отже, законодавцем передбачено, що договором може бути встановлено інший розмір процентів річних, а не інший спосіб їх обчислення (зокрема, в розмірі певного проценту за кожний день чи місяць прострочення).

Отже, проценти за користування чужими грошовими коштами, які за умовами договору нараховуються за кожен місяць прострочки, ураховуючи спосіб їх обчислення, більш наближено підпадають під визначення пені, а подвійне нарахування неустойки є неправомірним.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення 49 720,96 грн відсотків за користування чужими грошовими коштами.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. 2 ст. 14 ГПК України).

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи вищевикладене, факт існування заборгованості відповідача перед позивачем витікає з умов укладеного між сторонами Договору, положень чинного законодавства та підтверджується матеріалами справи.

За таких обставин, позов підлягає задоволенню судом частково з урахуванням мотивів щодо необґрунтованого нарахування основного боргу та пені у відповідних частинах, а також щодо нарахування відсотків за користування чужими грошовими коштами, що за суттю такого нарахування є неустойкою. При цьому доводи відповідача в заперечення позову спростовуються вищанаведеними мотивами в частині задоволення позову, а викладені останнім обставини щодо необхідності відображення вартості скоригованої вартості у податковому обліку можуть мати місце за фактом здійснення оплати внаслідок відповідного корегування та не виключають обов`язку Товариства з обмеженою відповідальністю "Подільський аграрний край" здійснювати таке корегування відповідно до умов Договору.

Щодо права суду на зменшення розміру неустойки, на яке відповідач акцентує увагу у запереченні на відповідь на відзив, то суд не вбачає обґрунтованих підстав вважати задоволений розмір пені непомірним тягарем для боржника та неспівмірним із основним боргом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, на відповідача покладаються витрати на сплату судового збору в сумі 2011,56 грн, при цьому витрати на сплату судового збору в сумі 3786,11 грн залишаються за позивачем.

Керуючись ст.ст. 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Подільський аграрний край" (вул. Сергеєва-Ценського, буд. 14, м. Вінниця, 21000; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросем" (проспект Степана Бандери, буд. 9В, м. Київ, 04073; ) 99 273,31 грн - основного боргу; 25 912,62 грн - пені; 8 918,08 грн - 3% річних та 2011,56 грн - витрат на сплату судового збору.

3. У стягненні 192 470 грн основного боргу, 10 216,34 грн пені та 49 720,96 грн відсотків за користування чужими грошовими коштами - відмовити, у зв`язку з чим витрати на сплату судового збору в сумі 3786,11 грн залишити за позивачем.

4. Згідно з приписами ч. 1 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

5. Відповідно до положень ч. 1 ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення, а також на відповідні адреси електронної пошти: ; ІНФОРМАЦІЯ_1; ІНФОРМАЦІЯ_2.

Повне рішення складено 22 листопада 2021 р.

Суддя А.А. Тварковський

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2,3 - позивачу - проспект Степана Бандери, буд. 9В, м. Київ, 04073; ;

4,5,6 - відповідачу - вул. Сергеєва-Ценського, буд. 14, м. Вінниця, 21000; ІНФОРМАЦІЯ_1; ІНФОРМАЦІЯ_2.