УХВАЛА

м. Київ

19.11.2021Справа № 910/18734/21
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді - Приходько І.В.,

розглянувши матеріали

заяви ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЛЕНДВІЗОР"

про забезпечення позову до подання позовної заяви,

ВСТАНОВИВ:

ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЛЕНДВІЗОР" звернулося до Господарського суду міста Києва з заявою (до подання позовної заяви), в якій просить:

- накласти арешт на врожай кукурудзи (посіви) 2021 року, що вирощений на земельних ділянках загальною площею 1 567,45 га, які перебувають у користуванні ПрАТ «Троянівське» (04070, м. Київ, вул. Борисоглібська, 15-В, ) та знаходяться на землях сільськогосподарського призначення за адресою: Житомирська обл., Житомирський та Бердичівські райони, Новогуйвинська та Семенівська територіальні громади (за межами сіл В. Низгірці, Висока Піч, Гальчин, Головенка, Озерянка, Осикове, Сінгури, Троянів, Гришківці, Заможне) за кадастровими номерами, перелік яких наведено в заяві;

- заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «ОРГАНІКС-АГРО», (34652, Рівненська обл., Рівненський р-н, смт. Соснове, вул. Шевченка, 13А, каб. 7, ), Приватному акціонерному товариству «Троянівське» (04070, м. Київ, вул. Борисоглібська, 15 -В, ) чи будь-яким іншим третім особам, вчиняти будь-які дії направлені на одержання у володіння (збір, завантаження, транспортування, зберігання тощо) незавершеного виробництва (посівів) сільськогосподарських культур - кукурудзи урожаю 2021 року, вирощеного на земельних ділянках загальною площею 1 567,45 га, які перебувають у користуванні ПрАТ «Троянівське» та знаходяться на землях сільськогосподарського призначення за адресою: Житомирська обл., Житомирський та Бердичівські райони, Новогуйвинська та Семенівська територіальні громади (за межами сіл В. Низгірці, Висока Піч, Гальчин, Головенка, Озерянка, Осикове, Сінгури, Троянів, Гришківці, Заможне) за кадастровими номерами, перелік яких наведено в заяві;

- заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «ОРГАНІКС-АГРО», (34652, Рівненська обл., Рівненський р-н, смт. Соснове, вул. Шевченка, 13А, каб. 7, ), Приватному акціонерному товариству «Троянівське» (04070, м. Київ, вул. Борисоглібська, 15 -В, ) чи будь-яким іншим третім особам, вчиняти будь-які дії направлені на перешкоджання в будь-який спосіб представникам Товариства з обмеженою відповідальністю «Лендвізор» (08500, Київська обл., місто Фастів, вул. Ярослава Мудрого, будинок 31-А Код ) або іншим особам від його імені чи в його інтересах здійснювати роботи направлені на збір, завантаження, транспортування та передачу на відповідальне зберігання насіння кукурудзи урожаю 2021 року вирощеного на земельних ділянках загальною площею 1 567,45 га, які перебувають у користуванні ПрАТ «Троянівське» та знаходяться на землях сільськогосподарського призначення за адресою: Житомирська обл., Житомирський та Бердичівські райони, Новогуйвинська та Семенівська територіальні громади (за межами сіл В. Низгірці, Висока Піч, Гальчин, Головенка, Озерянка, Осикове, Сінгури, Троянів, Гришківці, Заможне) за кадастровими номерами, перелік яких наведено в заяві.

Подана заява мотивована тим, що 15 листопада 2021 року ТОВ «Лендвізор» дізналось, що на частині земельних ділянок, на яких знаходиться придбаний за договором купівлі-продажу незавершеного виробництва (посівів) №01/11/2021-01 від 01.11.2021, невідомі особи здійснюють його збір (урожай кукурудзи). Заявник зазначає, що йому стало відомо, що збір придбаного ТОВ «Лендвізор» урожаю кукурудзи 2021 року протиправно почало здійснювати Товариство з обмеженою відповідальністю «ОРГАНІКС-АГРО», також частину урожаю кукурудзи в порушення умов Договору було зібрано ПрАТ «Троянівське». При цьому заявник вказує, що як власник даного майна, не надавав дозвіл ПрАТ «Троянівське» та будь-яким третім особам на збір та вивезення урожаю кукурудзи.

Разом з цим, як зазначає заявник, враховуючи ту обставину, що ТОВ «ОРГАНІКС-АГРО» та ПрАТ «Троянівське» без належних правових підстав зібрали частину урожаю кукурудзи 2021 року, який на праві власності належить ТОВ «Лендвізор», Товариство на сьогоднішній день має намір звернутися до Господарського суду м. Києва з позовною заявою про витребування майна з чужого незаконного володіння.

За доводами заявника, до вирішення вказаного позову по суті, зерно кукурудзи, яке без погодження та без відому власника було зібрано та відповідно буде предметом майбутнього позову, може бути перероблене, приховане, відчужене чи передане в заставу, адже щодо нього не існує жодних заборон на розпорядження у вигляді арешту, що в свою чергу може ускладнити або взагалі зробить неможливим виконання рішення суду ухваленого у майбутньому на користь ТОВ «Лендвізор» та призведе до спричинення збитків позивачу в розмірі вартості зерна кукурудзи отриманого у володіння іншими особами.

Заявник наголошує на тому, що якщо не буде вжито відповідних заходів до термінового збору урожаю кукурудзи (який залишається на полі не зібраним і також є предметом спору), а також щодо його належного збереження до вирішення спору по суті, врожай буде втрачено, що зробить неможливим виконання рішення суду ухваленого у майбутньому на користь ТОВ «Лендвізор» та призведе до спричинення збитків позивачу в розмірі вартості незібраного зерна кукурудзи.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких вона ґрунтується, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для її задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з частиною 1 статті 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Згідно з частиною 4 статті 139 Господарського процесуального кодексу України у заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.

Отже, з положень частини 4 статті 139 Господарського процесуального кодексу України слідує, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Суд відзначає, що у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку, зокрема, обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість вчинення відповідачем певних дій не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Верховний Суд у постанові від 16.08.2018 по справі № 910/1040/18 дійшов висновку, що у випадку звернення позивача до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в такому випадку повинна застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, а не підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе відновити свій правовий стан, який існував до імовірного порушення його прав.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на врожай кукурудзи (посіви) 2021 року, що вирощений на земельних ділянках загальною площею 1 567,45 га, які перебувають у користуванні ПрАТ «Троянівське»; заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «ОРГАНІКС-АГРО», Приватному акціонерному товариству «Троянівське» чи будь-яким іншим третім особам, вчиняти будь-які дії направлені на одержання у володіння (збір, завантаження, транспортування, зберігання тощо) незавершеного виробництва (посівів) сільськогосподарських культур - кукурудзи урожаю 2021 року, вирощеного на земельних ділянках загальною площею 1 567,45 га, які перебувають у користуванні ПрАТ «Троянівське»; заборони Товариству з обмеженою відповідальністю «ОРГАНІКС-АГРО», Приватному акціонерному товариству «Троянівське» чи будь-яким іншим третім особам, вчиняти будь-які дії направлені на перешкоджання в будь-який спосіб представникам Товариства з обмеженою відповідальністю «Лендвізор» або іншим особам від його імені чи в його інтересах здійснювати роботи направлені на збір, завантаження, транспортування та передачу на відповідальне зберігання насіння кукурудзи урожаю 2021 року вирощеного на земельних ділянках загальною площею 1 567,45 га, які перебувають у користуванні ПрАТ «Троянівське», суд зазначає, що заявником не надано жодних доказів у розумінні статей 76-79 ГПК України на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому спорі та поновлення прав заявника, за захистом яких він має намір звернутися до суду.

При цьому, приписами частини 1 статті 139 ГПК України встановлено, що заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, зокрема: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Заявник вказує, що на сьогоднішній день має намір звернутися до Господарського суду м. Києва з позовною заявою про витребування майна з чужого незаконного володіння. Позивач зазначає, що зерно кукурудзи, яке без погодження та без відому власника було зібрано, відповідно буде предметом майбутнього позову. Разом з цим, позивач зазначає, що урожай кукурудзи, який залишається на полі не зібраним також є предметом спору.

Відповідно до ст. 387 ЦК України та ч. 3 ст. 10 ЦПК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача, при цьому власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.

Об`єктом позову про витребування майна із чужого незаконного володіння може бути річ, яка існує в натурі на момент подання позову. Якщо річ, перебуваючи в чужому володінні, видозмінилась, була перероблена чи знищена, застосовуються зобов`язально-правові способи захисту права власності відповідно до положень ЦК України. Такі ж способи захисту застосовуються і до речей, визначених родовими ознаками, оскільки із чужого незаконного володіння може бути витребувана лише індивідуально визначена річ. Відповідно до положень ч. 1 ст. 184 ЦК України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними (правова позиція Великої Палати Верховного суду викладена у Постанові від 18 грудня 2019 року по справі №522/1029/18).

Однак, всупереч наведеним приписам законодавства, заявник у поданій заяві не зазначає індивідуальних та родових ознак конкретно визначеного майна, яке має намір витребувати з чужого незаконного володіння.

У зв`язку з відсутністю чітких та конкретних даних щодо визначення індивідуальними ознаками майна та предмета майбутнього спору, суд позбавлений об`єктивної можливості визначити адекватність заявленого заходу забезпечення позову. З тих самих підстав у суду відсутня можливість для повного та всебічного з`ясування наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги (зважаючи на відсутність інформації як щодо предмета та характеру майбутніх позовних вимог, так і їхньої кількості). Зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Також судом враховано, що обставини правомірності або неправомірності володіння спірним майном, належить встановлювати безпосередньо під час вирішення спору, у зв`язку з чим наведені у заяві твердження не можуть бути єдиною та достатньою підставою для забезпечення майбутнього позову.

Так, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість вчинення відповідачами певних дій не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Водночас, подана заява в частині «заборони будь-яким іншим третім особам, вчиняти будь-які дії направлені на одержання у володіння (збір, завантаження, транспортування, зберігання тощо) незавершеного виробництва (посівів) сільськогосподарських культур - кукурудзи урожаю 2021 року, вирощеного на земельних ділянках загальною площею 1 567,45 га, які перебувають у користуванні ПрАТ «Троянівське» та знаходяться на землях сільськогосподарського призначення за адресою: Житомирська обл., Житомирський та Бердичівські райони, Новогуйвинська та Семенівська територіальні громади (за межами сіл В. Низгірці, Висока Піч, Гальчин, Головенка, Озерянка, Осикове, Сінгури, Троянів, Гришківці, Заможне) за кадастровими номерами, перелік яких наведено в заяві» задоволенню не підлягає, зважаючи на невизначеність кола «інших осіб». Відтак, заходи забезпечення позову, які просить вжити заявник, можуть бути спрямовані на обмеження прав невизначеного кола осіб, що, у свою чергу, може призвести до порушення прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками майбутнього судового процесу.

Враховуючи вищевикладене, всупереч наведених вимог закону, заявник в обґрунтування поданої ним заяви не надав суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження наявності підстав для забезпечення позову, а обставини, наведені ним в обґрунтування заяви про забезпечення позову, не є такими, що в розумінні ст. 136 Господарського процесуального кодексу України свідчать про можливе істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або позбавлення позивача можливості ефективно захистити його порушені чи оспорювані права та інтереси, за захистом яких позивач має намір звернутися до суду, у разі невжиття таких заходів забезпечення позову про які просить заявник.

Таким чином, приймаючи до уваги відсутність будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що незабезпечення позову саме в такий спосіб, який було визначено позивачем, порушить його права та в подальшому утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до частини 6 статті 140 Господарського процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 140, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЛЕНДВІЗОР" про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Суддя І.В. Приходько