УХВАЛА

12 листопада 2021 року

м. Київ

Справа № 909/121/21

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Багай Н. О.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області

на постанову Західного апеляційного господарського суду від 20.09.2021 і рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 28.05.2021 у справі

за позовом Акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк"

до Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області

про звільнення нерухомого майна з-під податкової застави,

ВСТАНОВИВ:

23.10.2021 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області на постанову Західного апеляційного господарського суду від 20.09.2021 (повний текст складено 27.09.2021) і рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 28.05.2021 у справі № 909/121/21, подана 11.10.2021 до Верховного Суду.

Перевіривши матеріали касаційної скарги Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення касаційної скарги без руху з огляду на таке.

Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 290 Господарського процесуального кодексу України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

Так, відповідно до абзацу 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини 2 статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини 2 статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається норма права, щодо застосування якої відсутній висновок Верховного Суду.

Головне управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області у касаційній скарзі посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах. Разом з тим, скаржник не зазначає норм права, щодо застосування яких відсутній висновок Верховного Суду, та не наводить обґрунтування зазначеної підстави касаційного оскарження. Отже, касаційна скарга Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області оформлена з порушенням вимог статті 290 Господарського процесуального кодексу України.

Верховний Суд зазначає, що у разі якщо підставою для відкриття касаційного провадження скаржник вважає наявність випадку, передбаченого пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, він повинен зазначити норму права, єдину практику застосування якої необхідно сформувати, обставини справи, до яких ця норма повинна застосовуватись, висновок, який зробили суди попередніх інстанцій з цього питання (якщо він наявний), та обґрунтувати мотиви незгоди з таким висновком.

У касаційній скарзі Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області викладено обґрунтування того, в чому, на думку скаржника, полягає неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права під час ухвалення оскаржуваних судових рішень. Водночас належного обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, у касаційній скарзі не наведено.

Крім того, відповідно до пункту 2 частини 4 статті 290 Господарського процесуального кодексу України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір".

Згідно з частиною 1 статті 4 зазначеного Закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Як установлено Верховним Судом, позовну заяву Головне управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області подало у квітні 2021 року, її предметом є одна вимога немайнового характеру про звільнення нерухомого майна з-під податкової застави.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" (у редакції, що діяла на час подання позовної заяви) за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру судовий збір становив 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2021 установлено у розмірі 2 270, 00 грн.

Згідно з підпунктом 5 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" (у редакції, чинній на час звернення з касаційною скаргою) за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 % ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Головне управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області у касаційній скарзі просить скасувати постанову Західного апеляційного господарського суду від 20.09.2021 і рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 28.05.2021 у справі № 909/121/21 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Таким чином, звертаючись із касаційною скаргою, заявник мав сплатити судовий збір у сумі 4 540, 00 грн, а саме 2 270, 00 х 200 %, де 2 270, 00 грн - ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру, 200 % - ставка судового збору за подання касаційної скарги.

Однак Головне управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області доказів сплати судового збору до касаційної скарги не додало.

Крім того, відповідно до пунктів 4 та 6 частини 2 статті 290 Господарського процесуального кодексу України у касаційній скарзі повинні бути зазначені судові рішення, що оскаржуються, а також вимоги особи, яка подає касаційну скаргу.

У касаційній скарзі Головне управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 28.05.2021 і постанову Західного апеляційного господарського суду у справі № 909/121/21. Однак скаржник не зазначає дату ухвалення постанови апеляційної інстанції, яку просить скасувати.

За таких умов касаційна скарга Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області не відповідає також вимогам пунктів 4, 6 частини 2 статті 290 Господарського процесуального кодексу України щодо її змісту, а саме скаржником не зазначене судове рішення, що оскаржується.

З огляду на положення частини 2 статті 292 Господарського процесуального кодексу України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, вона залишається без руху.

Отже, для усунення недоліків касаційної скарги Головному управлінню Державної податкової служби в Івано-Франківській області необхідно:

- уточнити та обґрунтувати передбачену (передбачені) статтею 287 Господарського процесуального кодексу України підставу (підстави) подання цієї скарги (із урахуванням змісту цієї ухвали);

- подати до суду касаційної інстанції докази сплати судового збору у встановлених законом порядку і розмірі (4 540, 00) за реквізитами, що зазначені на офіційному сайті Верховного Суду в розділі "Судовий збір";

- уточнити вимоги касаційної скарги, зазначивши дату судового рішення апеляційної інстанції, яке оскаржуються.

У разі невиконання у встановлений законом строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута скаржникові.

Керуючись статтями 234, 290, 291, частиною 2 статті 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області на постанову Західного апеляційного господарського суду від 20.09.2021 і рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 28.05.2021 у справі № 909/121/21 залишити без руху.

2. Надати Головному управлінню Державної податкової служби в Івано-Франківській області строк для усунення недоліків касаційної скарги тривалістю 10 днів з дня вручення копії цієї ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Н. О. Багай