ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2021 справа № 926/2777/21

Суддя Господарського суду Львівської області Король М.Р., за участі секретаря судового засідання Чорної І.Б., розглянувши справу

за позовом: Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги «Садгора» Чернівецької міської ради

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНДОР ЛОГІСТИК»

про: стягнення 34 485,20 грн.,

Представники

позивача: не з`явився;

відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Чернівецької області надійшла позовна заява Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» «Садгора» Чернівецької міської ради до відповідача:Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНДОР ЛОГІСТИК» про стягнення 34 485,20 грн.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 18.08.2021 р. постановлено справу №926/2777/21 передати за територіальною підсудністю до Господарського суду Львівської області.

Після надходження матеріалів справи №926/2777/21 до Господарського суду Львівської області, відповідно до проведеного 06.09.2021р. автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу передано для розгляду судді Король М.Р.

13.09.2021р. Господарський суд Львівської області постановив ухвалу, якою, зокрема, ухвалив: прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного провадження; судове засідання призначити на 06.10.2021р.; явку представників сторін у судове засідання визнано обов`язковою.

05.10.2021р. на адресу суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із неможливістю забезпечити участь представника у судовому засіданні, яке зареєстровано відділом автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх.№23272/21.

У судовому засіданні, яке відбулося 06.10.2021р. представник відповідача участі не прийняв, причини неприбуття не повідомив, суд ухвалив відкласти розгляд справи на 26.10.2021р. о 12.00 год.

Крім того, ухвалою від 11.10.2021р., в порядку ст.ст. 120-121 ГПК України, Господарський суд Львівської області викликав позивача та відповідача у цій справі та повідомляв про дату, час та місце проведення судового засідання з розгляду спору по суті.

Судове засідання 26.10.2021р. не відбулося у зв`язку із відпусткою судді Король М.Р.

Господарським судом Львівської області ухвалою від 01.11.2021р. у справі №926/2777/21 ухвалено судове засідання призначити на 11.11.2021р. о 12.00 год.

Ухвалою від 01.11.2021р., в порядку ст.ст. 120-121 ГПК України, Господарський суд Львівської області викликав позивача та відповідача у цій справі та повідомляв про дату, час та місце проведення судового засідання з розгляду спору по суті.

11.11.2021р. через систему «Електронний суд» до суду від позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника, вказана заява зареєстрована відділом автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх.№26607/21.

11.11.2021р. через систему «Електронний суд» до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, яка зареєстрована відділом автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх.№26613/21.

У судовому засіданні 11.11.2021р. відповідач не забезпечив участь повноважного представника, причин неявки суду не повідомив, явка повноважних представників учасників справи в судове засідання не визнавалась судом обов`язковою.

У свою чергу суд зауважує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 ГПК України).

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26.05.2020р. у справі №922/1200/18 та від 04.06.2020р. у справі №914/6968/16.

Відповідно до ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що судом, згідно вимог Господарського процесуального кодексу України, надавалась в повному обсязі можливість учасникам справи щодо обґрунтування їх правової позиції по суті справи та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

Позиції сторін у справі:

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором про закупівлю товару №110 від 27.08.2020р., внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 34485,20 грн., з яких: 32542,20 грн. основна заборгованість, 1943,00 грн. збитків.

Позивач стверджує, що з боку ТОВ «КОНДОР ЛОГІСТИК» з травня по червень 2021 року відбувалось систематичне невиконання умов договору, а саме - передано покупцеві паливні картки на бензин А-92, які неможливо реалізувати на АЗС так, як при заправці автомобілів, АЗС відмовляють в обслуговуванні, у зв`язку з тим, що картки не працюють, їх неможливо реалізувати на АЗС.

Відповідно, на переконання позивача, спір виник в зв`язку з тим, що відповідач порушив взяті на себе зобов`язання за договором, в частині видачі товару на АЗС постачальника (1790 літрів бензину А-92 на суму 32542,20 грн.), тому сплачені за товар кошти підлягають поверненню позивачу в зазначеному розмірі.

Крім того, позивач вказує, що недоотримання товару, спричинило понесення додаткових витрат на закупівлю бензину та дизельного палива на автозаправних станціях за власні кошти позивача за значно вищими цінами, які обумовлені в договорі, відповідно стверджує про завдання йому збитків у сумі 1943,00 грн.

Відповідач у відзиві позовні вимоги заперечив, як безпідставні, вказуючи на те, що позивачем не надано жодного достовірного доказу, який би безпосередньо вказував на відмову в реалізації талонів/паливних карток на АЗС, на приналежність талонів ТзОВ «КОНДОР ЛОГІСТИК». Крім цього, відповідач зазначає, що видатковою накладною №270820/6 від 27 серпня 2020 року, яка підписана сторонами, підтверджується факт приймання-передачі товару, а отже підтверджує перехід права власності на відповідний товар, за який Замовником було сплачено кошти.

Позивач у відповіді на відзив зазначає, що видаткова накладна не є належним доказом отримання пального, оскільки єдиним належним доказом отримання пального є фіскальні касові чеки, видані на АЗС, а в даному випадку по видатковій накладній №270820/6 від 27.08.2020р. було отримано талони на бензин А-92 в кількості 2 750 л.

За результатами дослідження наданих позивачем доказів та матеріалів справи, суд встановив наступне:

27.08.2020р. між Комунальним некомерційним підприємством «Центр первинної медико-санітарної допомоги «Садгора» Чернівецької міської ради (надалі-Замовник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «КОНДОР ЛОГІСТИК» (надалі- Постачальник, відповідач) укладено договір про закупівлю товару №110 (надалі-Договір).

Договір про закупівлю товару №110 від 27.08.2020 р. було укладено за результатами спрощеної закупівлі (ідентифікатор закупівлі:UА-2020-07-30-002836-с) згідно вимог Закону України «Про публічні закупівлі». Відповідачем до своєї пропозиції додано гарантійний лист про заправку №8036 від 27.07.2020р., згідно якого відповідач зобов`язався постачати товар цілодобово за талонами бренду ТзОВ «Інтер Кард» через мережу партнерських АЗС згідно Додатку №1 до Договору поставки нафтопродуктів оптовими партіями №27-01/20 від 03.01.2020 р. (копія гарантійного листа про заправку №8036 від 27.07.2020р. та Договору поставки нафтопродуктів оптовими партіями №27-01/20 від 03.01.2020р. із Додатком №1 наявні в матеріалах справи).

Відповідно з п.1.1 та Додатком №1 Договору №110, Постачальник зобов`язався у 2020 році поставити Замовнику товар, а саме Бензин А-92 в талонах або скетч-картках номіналом 10 літрів, загальною кількістю 2750 літрів за ціною 18.18 грн. за один літр з ПДВ, а Замовник - прийняти та оплатити товар.

Згідно з п. 3.1. Договору, ціна цього Договору становить 49995,00 грн., в тому числі 8332,50 грн. ПДВ.

Пунктом 4.1. Договору передбачено, що оплату за отриманий товар Замовник проводить згідно видаткової накладної на розрахунковий рахунок Постачальника протягом 10 робочих днів.

Згідно з п.2.4. Договору, термін дії товару (талонів) на момент поставки повинен становити не менше півтора роки від дати отримання товару (талонів). Датою отримання (талонів) вважається дата видаткової накладної.

Замовник отримав від Постачальника талони на 2750 літрів бензину А-92 на загальну 49995,00 грн. Факт передачі паливних карток підтверджується підписаними між сторонами видатковою накладною №270820/6 від 27.08.2020р. та актом-приймання передачі від 02.12.2020 року, за якими позивачем отримано паливні картки на бензин.

Замовник 02.09.2020р., на умовах попередньої оплати, оплатив Постачальнику 49995,00 грн. згідно платіжного доручення №464 від 02.09.2020 року.

За твердженням позивача, ним впродовж серпня-грудня 2020р. та січня-квітня 2021р. було фактично отримано по талонам Постачальника бензину А-92 шляхом заправлення в бензобак автотранспортних засобів в загальній кількості 960 літрів, тобто на суму 17452,80 грн.

Однак, позивач стверджує, що з боку ТОВ «КОНДОР ЛОГІСТИК» з травня по червень 2021 року відбувалось систематичне невиконання умов договору, а саме - передано покупцеві паливні картки на бензин А-92, які неможливо реалізувати на АЗС і станом на день подання позову вартість оплаченого та непоставленого товару становить 1790 літрів бензину А-92 на суму 32542,20 грн.

На підтвердження недійсності талонів та неможливості отримання пального на АЗС позивачем долучено відповідні службові документи про відмову в реалізації талонів на пальне на АЗС.

02.06.2021р. позивач письмо повідомив відповідача про відмову (розірвання в односторонньому порядку) договору про закупівлю товару №110 від 27.08.2020р. з моменту тримання цього листа та із вимогою негайно повернути суму попередньої оплати в розмірі 32542,20 грн., тобто за мінусом вартості фактично отриманого товару Вказаного листа було отримано відповідачем 07.06.2021р., що підтверджується листом Чернівецької філії Укрпошти №1853-К-310-В.

Разом з тим, матеріали справи містять акт звірки взаємних розрахунків, підписаний сторонами 29 липня 2021 року на суму 32542,20 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 1943,00 грн. збитків за недопоставлений товар, відповідне обгрунтовує наступним.

Зокрема позивач вказує, що недоотримання товару спричинило понесення додаткових витрат на закупівлю бензину та дизельного палива на автозаправних станціях за власні кошти позивача за значно вищими цінами ніж ціни, які обумовлені у Договорі №110 від 27.08.2020р. А саме позивачем було закуплено Бензин А-92 290 літрів за ціною 24,99 грн. за 1 літр згідно договору №040411-11/12/2020-ШК015 від 11.12.2020р., що стверджується видатковою накладною №4079 від 11.12.2020р., платіжним дорученням №659 від 11.12.2020р. Тож, на переконання позивача, у зв`язку з порушенням відповідачем строків поставки товару за Договором №110 від 27.08.2020р. про закупівлю товарів, позивачу були завдані збитки в розмірі 1943,00 грн. (24.88 грн,- 18.18 грн. х 290 л = 1943,00 грн.).

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частиною 2 ст. 628 Цивільного кодексу України унормовано, що сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Частиною 1 ст.265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст.712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як слідує з матеріалів справи, Замовник отримав від Постачальника талони на 2750 літрів бензину А-92 на загальну 49995,00 грн. Факт передачі паливних карток підтверджується підписаними між сторонами видатковою накладною №270820/6 від 27.08.2020р. та актом-приймання передачі від 02.12.2020 року, за якими позивачем отримано паливні картки на бензин.

Замовник 02.09.2020р., на умовах попередньої оплати, оплатив Постачальнику 49995,00 грн. згідно платіжного доручення №464 від 02.09.2020 року.

Проте, позивач не зміг отримати 1790 літрів пального по талонам на суму 32542,20 грн., придбаними за договором у відповідача. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

З системного аналізу умов договору та суті правовідносин між сторонами, вбачається, що під поставкою товару розуміється саме поставка палива, в свою чергу передача талонів не свідчить про повне виконання умов договору поставки, а лише є формою виконання умов договору, пов`язаною із заправленням ТЗ (транспортного засобу) позивача паливом.

Позивач отримав талони, частину яких не зміг обміняти на паливо на АЗС з вини відповідача, отже факт поставки палива за відповідною частиною талонів не відбувся з незалежних від позивача обставин.

Таким чином, відповідач не виконав умов договору в частині забезпечення можливості вільного обміну талонів на товар, що не спростовано останнім належними та допустимими доказами.

Позивач стверджує, а відповідач не спростував таких тверджень, що Товариство з обмеженою відповідальністю «КОНДОР ЛОГІСТИК» не виконало своїх зобов`язань з поставки товару.

Як вбачається із положень ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Згідно з приписами статей 662, 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу; продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 2 статті 678 Цивільного кодексу України визначено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Отже, покупцю належить право вимагати повернення суми попередньої оплати за неотриманий товар.

Водночас, вартість талонів, які залишились у позивача, становить 32542,20 грн.

Наявність вищезазначеної заборгованості підтверджена актом звірки взаємних розрахунків станом на 29.07.2021р., який підписаний повноважними представниками сторін та підписи засвідчені печатками юридичних осіб.

Суд звертає увагу на те, що, відповідно до вимог чинного законодавства, акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій, і сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом. Водночас, відповідно до ч.4 ст.236 ГПК України, суд враховує наступну позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 05.03.2019р. у справі №910/1389/18: «…акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості. Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.».

В матеріалах справи відсутні докази про погашення основної заборгованості відповідачем заявленої до стягнення позивачем у даній справі.

Відповідач належними та допустимими доказами факту невиконання своїх зобов`язань за спірним договором не спростовано, а матеріали справи їх не містять, відтак суд дійшов висновку, що товариство з обмеженою відповідальністю «КОНДОР ЛОГІСТИК» не виконано своїх зобов`язань за договором з поставки товару.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про існування у відповідача зобов`язання повернути позивачу суму оплати за не поставлений товар в розмірі 32542,20 грн.

За таких обставин, позовні вимоги щодо стягнення 32542,20 грн. підлягають задоволенню.

Також, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 1943,00 грн. збитків.

Статтею 22 Цивільного кодексу України визначено, що збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно зі ст.225 Господарського кодексу України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема, додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною.

Для застосування такого виду цивільно-правової відповідальності, як відшкодування збитків, передбаченої ст. 224 Господарського кодексу України, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправність діяння боржника, тобто поведінка боржника має порушувати як приписи законодавства так і умови договору; 2) наявність збитків та їх розміру; 3) причинного зв`язку між порушенням стороною зобов`язання, що випливає з договору, та збитками; 4) наявність вини порушника зобов`язання, тобто особа, яка порушила зобов`язання несе відповідальність лише за наявності вини, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.

Таким чином, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками полягає у тому, що наслідки у вигляді збитків настають лише в результаті неправомірної поведінки відповідача.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.02.2020 у справі №910/7546/19.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.06.2019 у справі №920/85/18 викладено висновок щодо застосування статті 614 Цивільного кодексу України, про те, що «за змістом частин 1 та 2 статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, наявності збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вини. Відсутність хоча б одного з вищевказаних елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним взятих на себе зобов`язань».

Відповідно до ст.623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

Господарським судом встановлено, що недоотримання товару згідно договору спричинило понесення додаткових витрат на закупівлю бензину та дизельного палива на автозаправних станціях за власні кошти позивача за значно вищими цінами ніж ціни, які обумовлені у Договорі №110 від 27.08.2020р. (згідно розрахунку, який містить позовна заява).

Враховуючи вищевикладене, господарський суд дійшов висновку, що у зв`язку з порушенням Товариством з обмеженою відповідальністю «КОНДОР ЛОГІСТИК» строків поставки товару за договором №110 від 27.08.2020р. про закупівлю товарів, Комунальному некомерційному підприємству «Центр первинної медико-санітарної допомоги «Садгора» Чернівецької міської ради були завдані збитки в розмірі 1943,00 грн.

За таких обставин, вимога позивача про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНДОР ЛОГІСТИК» збитків в розмірі 1943,00 грн. є правомірною, обґрунтованою, доведеною належними та допустимими доказами а тому підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне:

Сплачена позивачем сума судового збору за подання до суду позовної заяви підтверджується платіжним дорученням №912 від 05.07.2021р. на суму 2 270,00 грн.

Згідно п. 2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги суд задоволив, тому витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст.13, 73-74, 76-79, 86, 129, 236, 238, 240-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариство з обмеженою відповідальністю «КОНДОР ЛОГІСТИК» (місцезнаходження: Україна, 79044, Львівська обл., місто Львів, ВУЛИЦЯ ЄФРЕМОВА, будинок 84, квартира 1Б; ідентифікаційний код 39046990) на користь Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги «Садгора» Чернівецької міської ради (місцезнаходження: Україна, 58007, Чернівецька обл., місто Чернівці, ВУЛИЦЯ ЯРОСЛАВА МУДРОГО, будинок 2; ідентифікаційний код 38843710) кошти у розмірі 32542,20 грн, сплачені за договором №110 від 27.08.2020 року, 1943,00 грн. збитків та 2 270, 00 грн судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в порядку та строки, визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Повний текст рішення складено та підписано 16.11.2021 р.

Суддя Король М.Р.