ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" листопада 2021 р. Справа №914/2945/21

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії суддів:

головуючий суддя Желік М.Б.

судді Орищин Г.В.

Галушко Н.А.

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Люкс Бухгалтерія б/н від 12.10.2021 (вх.№01-05/3432/21 від 13.10.2021)

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 04.10.2021 (суддя Стороженко О.Ф.)

у справі № 914/2945/21

за заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю Люкс Бухгалтерія (79012, м.Львів, вул.Сахарова, 42, оф.110; ідент.код 40364133)

про видачу судового наказу на стягнення грошових коштів у загальній сумі 30209, 32 грн.

з боржника: Товариства з обмеженою відповідальністю УКРАЇНСЬКІ ЦУКЕРКИ (79024, м.Львів, вул.Волинська,10; ідент.код 43014755), -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Люкс Бухгалтерія» звернулось до Господарського суду Львівської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКІ ЦУКЕРКИ» грошових коштів у загальній сумі 30209,32 грн, що складається із основного боргу в розмірі 28000,00 грн., та пені у розмірі 20 процентів річних від суми боргу 2 209,32 грн.

Заява обґрунтована невиконанням боржником грошового зобов`язання з оплати вартості послуг, передбаченого умовами договору №05-05-21/7 від 05.05.2018 на інформаційно-консультаційні послуги по бухгалтерському обслуговуванню господарської діяльності.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 04.10.2021 у справі №914/2945/21 Товариству з обмеженою відповідальністю Люкс Бухгалтерія відмовлено у видачі судового наказу на стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю УКРАЇНСЬКІ ЦУКЕРКИ грошових коштів у загальній сумі 30209,32 грн. з огляду на те, що заявник не виконав у повному обсязі вимог п.4 ч.2 та п.4 ч.3 ст.150 ГПК України, зокрема, у заяві неповно зазначено обставини, на яких ґрунтуються вимоги про стягнення грошових коштів (щодо наявності (відсутності) факту пред`явлення боржнику рахунку на оплату); неповно обґрунтовано вимогу про стягнення пені у розмірі 20% річних від суми боргу; відсутнє обґрунтування підстав нарахування пені, починаючи з 04.05.21; не надано рахунків на оплату, якими, необхідно підтверджувати обставини, які обумовлюють грошові зобов`язання боржника.

Не погоджуючись із вказаними судовим рішенням, скаржник звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Львівської області від 04.10.2021 та ухвалити нове рішення, яким, задоволити позовні вимоги заявника повністю або частково, стягнути з боржника на користь заявника суму судових витрат.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що оскаржену ухвалу постановлено з невідповідністю висновків, викладених в ухвалі, обставинам справи, та з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Так, скаржник зазначає, що при постановленні ухвали суд не дослідив підписані сторонами акти наданих послуг (виконаних робіт), наявні в матеріалах справи документи, неправильно визначився із характером спірних правовідносин, у зв`язку з чим прийняв помилкове рішення, яке підлягає скасуванню, адже до заяви було додано електронні копії доказів того, що кожного місяця рахунки на оплату послуг надсилались замовнику (оскільки замовник бажав оплатити за послуги відразу, перший рахунок було надіслано 27.04.2021), а також було неодноразове нагадування про оплату, замовник підписав усі акти виконаних робіт, що є первинними документами та фіксують факт наданих послуг.

Що стосується визначеної за умовами договору пені в розмірі 20% від суми боргу, апелянт вказує, що в оскарженій ухвалі суд встановив, що розмір пені перевищує гранично допустимий розмір пені, однак, в такому випадку розмір пені може бути зменшено за рішенням суду, важливо, щоб оплата за виконану роботу була проведена повністю боржником.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.10.2021 справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: Желік М.Б. - головуючий суддя, члени колегії Орищин Г.В., Галушко Н.А.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 19.10.2021 відкрито апеляційне провадження, розгляд справи призначено в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, взявши до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а відтак оскаржувану ухвалу слід залишити без змін, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу; із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги.

Відповідно до ст.148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Вимоги до форми та змісту заяви про видачу судового наказу визначено у статті 150 Господарського процесуального кодексу України.

Зокрема, заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником (ч.1 ст.150 ГПК України).

У заяві повинно бути зазначено: 1) найменування суду, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника; 3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання; 4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; 5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги (ч.2 ст.150 ГПК України).

До заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, - якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги (ч.3 ст.150 ГПК України).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу.

За змістом ч.1 ст.153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.152 ГПК України, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Як вбачається із оскарженої ухвали, суд першої інстанції відмовив заявнику у видачі судового наказу на підставі п.1 ч.1 ст.152 ГПК України у зв`язку з недотриманням вимог п.4 ч.2, п.4 ч.3 ст.150 ГПК України, а саме не повним зазначенням вимог заявника і обставин, на яких вони ґрунтуються, та не повним наданням документів, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з наведеними висновками місцевого господарського суду та зазначає, що доводами апеляційної скарги такі не спростовано.

Так, на обґрунтування видачі судового наказу про стягнення з боржника грошової заборгованості у сумі 30 209,32 грн., що складається із суми основного боргу 28 000,00 грн. та пені 2 209,32 грн., заявник зазначав, що між ТзОВ «Люкс Бухгалтерія» та ТзОВ «УКРАЇНСЬКІ ЦУКЕРКИ» було в електронній формі укладено договір на інформаційно-консультаційні послуги по бухгалтерському обслуговуванню господарської діяльності №05-05-21/7 від 05.05.2021.

Відповідно до п.5.7. договору замовник сплачує виконавцю за надання послуг, передбачених у п.п.1.1. договору, суму винагороди, яка становить 7 000,00 грн. на місяць, однак, як зазначав заявник, всупереч п.5.1. договору та незважаючи на неодноразове нагадування, боржник не виконав своїх зобов`язань та не оплатив заявнику суму коштів за надання послуг, передбачених у п.п.1.1., 2.1. та додатком №1 до договору. 20.09.2021 на електронну пошту замовника було направлено лист з вимогою про погашення боргу відповідно до договору до 23.09.2021, який було залишено без відповіді.

Таким чином, заявник стверджує, що боржник не здійснив оплату за надані послуги в розмірі 28 000,00 грн.

Враховуючи невиконання замовником вимоги про оплату за надання послуг, передбачених п.п. 1.1., 2.1., 1.7. та додатком №1 до договору, замовник нарахував пеню у розмірі 20% річних відповідно до п.4.1.9 договору, який обчислено з 04.05.2021 (перше прострочення оплати згідно з п.5.4. договору) в сумі 2 209,32 грн.

На підтвердження зазначених обставин, до заяви додано розрахунок 20 відсотків річних від 24.09.2021, копії електронних листів від 26.04.2021, від 26.05.2021, від 24.06.2021, від 27.07.2021, про направлення в тому числі на електронні адреси боржника (відповідно до зазначених у реквізитах сторони в договору) рахунку за червень у форматі PDF, копію електронного листа від 20.09.2021, адресованого в тому числі на електронні адреси боржнику (відповідно до зазначених у реквізитах сторони в договору) з вимогою про погашення заборгованості; копію вимоги про погашення боргу в розмірі 28 000,00 грн., акти здачі-приймання робіт (надання послуг) №37 від 31.05.2021, №51 від 30.06.2021, №71 від 30.07.2021, №85 від 31.08.2021, на загальну суму 28 000,00 грн., акт звірки розрахунків за період з 01.02.2021 по 17.09.2021 на суму 28 000,00 грн., договір №05-05-21/7 на інформаційно-консультаційні послуги по бухгалтерському обслуговуванню господарської діяльності від 05.05.2021 та додаток №1 до вказаного договору.

Відповідно до умов договору №05-05-21/7 від 05.05.2021 замовник (ТзОВ «УКРАЇНСЬКІ ЦУКЕРКИ») доручає, а виконавець (ТзОВ «Люкс Бухгалтерія») приймає на себе надання інформаційно-консультаційних послуг з практичного ведення бухгалтерського та податкового обліку господарської діяльності для ТзОВ «УКРАЇНСЬКІ ЦУКЕРКИ» (п.1.1 договору).

Відповідно до п.1.2. договору послуги охоплюють господарську діяльність замовника з 05.05.2021.

Відповідно до п.5.1. договору замовник сплачує виконавцю за надання послуг, передбачених у п.1.1., 2.1. договору, суму винагороди, яка становить 7000,00 грн. на місяць.

Відповідно до п.5.4. договору оплата послуг виконавця здійснюється щомісячно авансовим платежем за поточний місяць протягом п`яти робочих днів із дати отримання замовником рахунку до оплати.

Відповідно до п.5.5. договору акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) надаються замовнику в термін до 2- числа місяця, наступного за звітним.

Відповідно до п.4.1.9 договору в разі прострочення оплати за надання послуг за договором замовник зобов`язаний сплатити на користь виконавця пеню у розмірі 20% річних від суми, яка встановлена в п.5.1 договору.

Разом з цим, заявник не надав суду рахунків на оплату, належних доказів пред`явлення таких рахунків боржникові, не обґрунтував у заяві фактів пред`явлення рахунків, відтак суд першої інстанції вірно вказав, що відсутність даних про пред`явлення рахунку зумовлює неналежну обґрунтованість вимог як про стягнення суми боргу, так і про стягнення пені, оскільки момент пред`явлення рахунку на оплату визначає і строк оплати, і період прострочення оплати.

Щодо зазначення апелянта про те, що до заяви додано докази щомісячного надсилання боржнику рахунків, слід зазначити, що надані електронні листи із відміткою про вкладення рахунків в PDF-форматі не дають змоги встановити, які саме вкладення у лист надсилались боржнику.

Також колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо неповного обґрунтування вимоги про стягнення пені у розмірі 20% річних від суми боргу починаючи з 04.05.21, тобто, до моменту укладення договору від 05.05.2021.

Доводи апеляційної скарги про те, що у разі необґрунтованості вимог щодо пені суд мав частково задоволити заяву про видачу судового наказу слід відхилити за необґрунтованістю, оскільки у відповідності до п.7 ч.1 ст.155 ГПК України під час розгляду вимог в порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.

Також безпідставними є доводи апелянта про те, що суд не дослідив інших доказів у справі актів виконаних робіт, які свідчать про належне надання послуг та прийняття їх замовником без зауважень, адже за змістом статей 150, 152, 154 ГПК України після надходження на розгляд суду заяви про видачу судового наказу суд має обов`язок здійснити перевірку відповідності поданої заяви вимогам статті 150 ГПК України щодо форми та змісту, відтак в оскарженій ухвалі досліджено власне недоліки заяви з огляду на вимоги статті 150 ГПК України.

Водночас колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу апелянта на правову норму ч.1 ст.153 ГПК України, відповідно до якої відмова у видачі судового наказу з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.152 ГПК України, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Враховуючи те, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи, беручи до уваги межі перегляду оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а оскаржувану ухвалу слід залишити без змін.

В порядку положень ст. 129 ГПК України судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, слід покласти на скаржника.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 269, 270, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні вимог апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Люкс Бухгалтерія б/н від 12.10.2021 (вх.№01-05/3432/21 від 13.10.2021) - відмовити.

2. Ухвалу Господарського суду Львівської області від 04.10.2021 у справі №914/2945/21 залишити без змін.

3. Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Головуючий суддя Желік М.Б.

суддя Орищин Г.В.

суддя Галушко Н.А.