РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.11.2021Справа № 910/5310/21

За позовом Малого підприємства "ВІКФІЛ" (с. Мощун Києво-Святошинського району Київської області)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "БІВЕРС" (м. Київ)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача

Товариство з обмеженою відповідальністю «Політерм ЛТД» (м. Київ)

про стягнення 436.809,97 грн

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники сторін:

Від позивача: Лященко А.М.

Від відповідача: Горлатий О.В., Бобрик В.В.

Від третьої особи: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Мале підприємство "ВІКФІЛ" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "БІВЕРС" про стягнення 436.809,97 грн, з яких: 304.959,08 грн основного боргу, 35.880,60 грн 3% річних, 95.970,29 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовано невиконанням відповідачем умов Договору № 112/17 від 12.01.17. в частині оплати виконаних робіт.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.04.21. відкрито провадження у справі № 910/5310/21, постановлено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

05.05.21. відповідачем подано письмовий відзив на позовну заяву.

11.05.21. позивачем подано письмові пояснення по справі та відповідь на відзив.

17.05.21. відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.05.21. постановлено розгляд даної справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 15.06.21. та залучено третю особу.

08.06.21. третьою особою подано письмові пояснення по справі.

15.06.21. позивачем подано письмові пояснення та клопотання про витребування оригіналів документів.

15.06.21. відповідачем подано клопотання про витребування доказів.

15.06.21. судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про оголошення перерви в підготовчому засіданні до 08.07.21.

08.07.21. позивачем подано письмові пояснення по справі.

08.07.21. судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про оголошення перерви в підготовчому засіданні до 22.07.21.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.07.21. витребувано докази.

20.07.21. третьою особою подано письмові пояснення по справі.

22.07.21. відповідачем подано додаткові письмові пояснення по справі.

22.07.21. судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про продовження строку підготовчого провадження на тридцять днів та оголошення перерви в підготовчому засіданні до 31.08.21.

16.08.21. до суду надійшла відповідь Головного управління ДПС у місті Києві.

31.08.21., за участі представників позивача та відповідача, судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 28.09.21.

28.09.21., за участі представників позивача та відповідача, судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про оголошення перерви в судовому засіданні до 19.10.21.

19.10.21. відповідачем подано заяву про застосування строків позовної давності.

19.10.21., за участі представників позивача та відповідача, судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про оголошення перерви в судовому засіданні до 09.11.21.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.11.21. відмовлено в задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "БІВЕРС" про повернення до розгляду справи у підготовчому провадженні та залишено без розгляду і повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю "БІВЕРС" клопотання від 03.11.21. "про поновлення строку та про призначення експертизи", клопотання від 03.11.21. "про поновлення строку та витребування доказів".

Позивачем в судовому засіданні 09.11.21. підтримано свої позовні вимоги, відповідач проти позову заперечував.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 09.11.21. судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

12.01.17. між позивачем (Виконавець) та відповідачем (Замовник) було укладено Договір № 112/17, відповідно до п. 1.1 якого Замовник доручає, а Виконавець бере на себе виконання профілактичних робіт, робіт по усуненню пошкоджень на лінійно-кабельних спорудах, кінцевих пристроях і абонентському обладнанні та модернізації кабельних споруд, кінцевих пристроїв і абонентського обладнання, для відновлення сервісів клієнтам.

Строк дії Договору № 112/17 від 12.01.17. встановлено пунктом 9.1 з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги Договір як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

Позивач вказує на наявність у відповідача заборгованості за Договором в сумі 304.959,08 грн по оплаті виконаних робіт.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд відзначає наступне.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що в силу зобов`язання одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями і громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

За своїм змістом та правовою природою укладений між сторонами Договір є договором підряду.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (ч. 2 вказаної статті).

Після завершення робіт Виконавець подає Замовнику Акт виконаних робіт, підписаний Виконавцем; Замовник протягом п`яти календарних днів з дня отримання від Виконавця Акту зобов`язується надати Виконавцю підписаний Акт, або вмотивовану відмову у прийманні робіт (пункти 3.1, 3.2 Договору № 112/17 від 12.01.17.).

Відповідач протягом розгляду справи не заперечував виконання позивачем для відповідача робіт за Договором № 112/17 від 12.01.17. на загальну суму 304.959,08 грн згідно актів надання послуг: № 00000013 від 03.02.17. на суму 76.239,77 грн, № 00000014 від 03.02.17. на суму 76.239,77 грн, № 00000022 від 01.03.17. на суму 76.239,77 грн, № 00000021 від 01.03.17. на суму 76.239,77 грн.

Отже, суд при розгляді справи приймає до уваги відсутність у відповідача, як Замовника за Договором № 112/17 від 12.01.17., будь-яких заперечень та претензій щодо належного виконання позивачем прийнятих за Договором № 112/17 від 12.01.17. зобов`язань з виконання робіт на суму 304.959,08 грн.

Зважаючи на викладені вище обставини та виходячи з положень ст. ст. 73, 76-79 Господарського процесуального кодексу України, за висновками суду, представлені акти надання послуг за Договором № 112/17 від 12.01.17. є належним доказом виконання позивачем робіт для відповідача за Договором № 112/17 від 12.01.17., а отже виконання позивачем своїх зобов`язань з виконання робіт на суму 304.959,08 грн здійснено в межах Договору № 112/17 від 12.01.17 та належним чином.

При цьому не приймається судом в якості належного та допустимого доказу Акт звіряння розрахунків з дебіторами та кредиторами станом на 28.12.18. (т. 1 арк. справи 19), як такий, підписання якого заперечується відповідачем та не може бути підтверджено оригіналом такого акту за відсутності у сторін означеного оригіналу.

Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково (ч. 1 ст. 854 ЦК України).

Пунктом 2.2 Договору № 112/17 від 12.01.17. сторонами узгоджено, що Замовник проводить оплату загальної вартості робіт протягом 45 банківських днів з дати підписання Акту виконаних робіт.

Оскільки акти на суму 152.479,54 грн підписано 03.02.17., то строк оплати настав 10.04.17. (враховуючи вихідні та святкові дні 08.03.17.).

Оскільки акти на суму 152.479,54 грн підписано 01.03.17., то строк оплати настав 11.05.17. (враховуючи вихідні та святкові дні 08.03.17., 16.04.17., 01,02.05.17., 08,09.05.17.).

Відповідач заперечує свій обов`язок сплатити грошові кошти в сумі 304.959,08 грн за Договором № 112/17 від 12.01.17., оскільки вважає його виконаним, посилаючись на Договори про відступлення права вимоги № 001/17 від 20.02.17. та № 002/17 від 14.03.17. та зазначаючи, що пред`явлену до стягнення в межах даного позову суму основного боргу ним було сплачено третій особі.

До матеріалів справи відповідачем подано Договір № 001/17 від 20.02.17. та Договір № 002/17 від 14.03.17. відступлення права вимоги, між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Політерм ЛТД», за якими третя особа набула право вимоги по зобов`язанню відповідача перед позивачем за актами № 13 а № 14 від 03.02.17. та актами № 21 та № 22 від 01.03.17. на загальну суму 304.959,08 грн.

В якості доказів оплати означених договорів відповідачем подано платіжне доручення № 187 від 23.02.17. на суму 154.479,54 грн та платіжне доручення № 199 від 16.03.17. на суму 154.479,54 грн, які мають наступне призначення платежу: «за виконання профілактичних робіт. Згідно дог. № 112/17 від 12.01.2017 р. у т.ч. ПДВ 20% - 25413.26 грн.».

З вказаних призначень платежу відсутні правові підстави для встановлення факту оплати 304.959,08 грн позивачем третій особі означеними платіжними дорученнями саме по Договору № 001/17 від 20.02.17. та Договору № 002/17 від 14.03.17. відступлення права вимоги.

Натомість третя особа наполягала на наявності між нею та відповідачем господарських правовідносин за договором № 112/17 від 12.01.17. на виконання профілактичних робіт, за яким третьою особою було виконано профілактичні роботи для відповідача, а відповідачем такі роботи було оплачено третій особі саме вказаними платіжними дорученнями.

Також як позивачем, так і третьою особою заперечено існування наданих відповідачем для огляду договорів про відступлення права вимоги.

Судом не надається правова оцінка доказам, які учасниками судового процесу були надані лише в копіях без підтвердження наявності їх оригіналів.

При цьому судом враховано, що матеріали справи не заперечують існування як Договору № 112/17 від 12.01.17. між позивачем та відповідачем, Договору № 112/17 від 12.01.17. на виконання профілактичних робіт між відповідачем і третьою особою, так і Договорів № 001/17 від 20.02.17. та № 002/17 від 14.03.17. відступлення права вимоги, однак, доказів оплати відповідачем позивачу 304.959,08 грн за Договором № 112/17 від 12.01.17. матеріали справи не містять, як і не містять доказів оплати відповідачем третій особі вказаної суми за Договором № 001/17 від 20.02.17. та Договором № 002/17 від 14.03.17. відступлення права вимоги.

Суд критично ставиться до припущень та власних умовиводів відповідача про численні порушення позивачем законодавства щодо здійснення господарської діяльності, в тому числі, як фіктивного підприємства.

Посилання відповідача на те, що позивачем використовуються «мінімум три печатки та різні штампи у своїх шахрайських діях», його посилання на підробку документів позивачем, мають встановлюватись, за необхідності, відповідними слідчими органами за наявності можливості реалізувати, в тому числі і кримінальну відповідальність особи, яка стверджує певні факти та обставини.

Не приймаються судом в якості належного, допустимого доказу пояснення (т. 1 арк. справи 57, 58) як такі, що не відповідають приписам ст. 88 ГПК України.

Не приймається судом в якості належного, допустимого доказу заява свідка (т. 1 арк. справи 238), як така, що не відповідає приписам ч. 2 ст. 87 ГПК України та містить відомості про обставини, що мають встановлюватись, зокрема, відповідною експертною установою.

Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Позивачем доведено належним чином, а відповідачем не спростовано факту існування у останнього заборгованості за виконані роботи в розмірі 304.959,08 грн за Договором № 112/17 від 12.01.17.

Щодо поданої відповідачем заяви про застосування строків позовної давності, суд встановив наступне.

Як визначено статтею 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За приписами статей 257, 258 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність, зокрема, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно з частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за грошовим зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання зобов`язання.

Як вбачається із матеріалів справи, датою звернення позивача із позовом до суду є 30.03.21.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.20. № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12.03.20. на всій території України карантин.

Законом України від 30.03.20. № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.".

Таким чином, з огляду на приписи статей 256, 258 пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України та встановлені судами обставини, а саме, дату звернення позивача із даним позовом до суду 30.03.21., трирічна позовна давність у справі позивачем не пропущена.

Оскільки відповідач прийняв замовлені ним роботи, однак не оплатив їх повної вартості, грошові кошти в розмірі 304.959,08 грн за Договором № 112/17 від 12.01.17. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, а позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 35.880,60 грн 3% річних, 95.970,29 грн інфляційних втрат.

Згідно зі статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При здійсненні перерахунку судом враховано, що прострочення на суму 152.479,54 грн настало з 11.04.17., прострочення на суму 152.479,54 грн настало з 12.05.17., та здійснено розрахунок нарахувань в межах трьох років.

Внаслідок вказаного, за перерахунком суду розмір 3% річних, що належить стягнути з відповідача на користь позивача становить 27.488,40 грн, розмір інфляційних втрат, що належить стягнути з відповідача на користь позивача становить 79.964,43 грн.

3% річних в сумі 8.392,20 грн та інфляційні втрати в сумі 16.005,86 грн нараховано безпідставно, з огляду на що суд відмовляє в позові в цій частині.

Всі інші доводи сторін є юридично неспроможними та не спростовують висновків суду за результатами розгляду даного спору.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а з позивача в доход Державного бюджету України стягується сума судового збору, не доплачена останнім при зверненні з даним позовом до суду.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 219, 232, 233, 236-238, 240, 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "БІВЕРС" (03150, м. Київ, вул. Є.Коновальця, б. 15, корп. 3; ідентифікаційний код 39483377) на користь Малого підприємства "ВІКФІЛ" (08106, с. Мощун Києво-Святошинського району Київської області, вул. Вишнева, б. 9, прим. 1; ідентифікаційний код 23574672) 304.959 (триста чотири тисячі дев`ятсот п`ятдесят дев`ять) грн 08 коп. основного боргу, 27.488 (двадцять сім тисяч чотириста вісімдесят вісім) грн 40 коп. 3% річних, 79.964 (сімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот шістдесят чотири) грн 43 коп. інфляційних втрат, 6.186 (шість тисяч сто вісімдесят шість) грн 18 коп. судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити.

4. Стягнути з Малого підприємства "ВІКФІЛ" (08106, с. Мощун Києво-Святошинського району Київської області, вул. Вишнева, б. 9, прим. 1; ідентифікаційний код 23574672) в доход Державного бюджету України 4.282 (чотири тисячі двісті вісімдесят дві) грн 15 коп. судового збору не доплаченого при зверненні з позовом до суду.

5. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повне рішення складено 16.11.21.

Суддя Т.М. Ващенко