ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2021 року Справа № 915/1072/21

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області, у складі судді Семенчук Н.О.,

за участю секретаря судового засідання Мавродій Г.В.,

за участю сторін:

від позивача (представник позивача) - Гавловська Ю.В.,

від відповідача (представник відповідача) - в судове засідання не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу

за позовом: Фізичної особи-підприємця Ільчук Наталя Миколаївна, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; поштова адреса: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ;

до відповідача: Миколаївської міської ради, 54027, м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20; ; електронна адреса: mkrada.gov.ua

про: визнання незаконним та скасування рішення, визнання додаткової угоди до договору оренди укладеною в редакції позивача

Фізична особа-підприємець Ільчук Наталя Миколаївна звернулась до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою №б/н від 14.07.2021, в якій просить суд: - визнати незаконним та скасувати рішення Миколаївської міської ради від 09.06.2021 № 5/64 «Про відмову ФОП Ільчук Наталя Миколаївна у наданні в оренду (продовженні строку оренди) земельної ділянки площею 34 м.кв. (кадастровий номер :02:007:0010) для обслуговування торгівельного павільйону на Привокзальній площі, 1 у м. Миколаєві»; - визнати додаткову угоду до договору оренди укладеною в редакції, запропонованій позивачем.

Як на підставу позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем прийнято незаконне рішення в порушення норм ч.ч.1-5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», а саме строків розгляду заяви орендаря та прийняття вчасного рішення за відповідною заявою. Зазначає, що в даному випадку відмова орендодавця відбулась через два з половиною роки після звернення позивача до орендодавця про продовження договору оренди землі, що порушує право користування земельною ділянкою, яку позивач орендує протягом дванадцяти років.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 19.07.2021 позовну заяву ФОП Ільчук Наталя Миколаївна залишено без руху. Вказаною ухвалою позивачу надано строк для усунення недоліків, який не перевищує 10 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

29 липня 2021 року позивач до відділу документального забезпечення Господарського суду Миколаївської області на виконання ухвали суду від 19.07.2021 надав заяву б/н від 29.07.2021 про усунення недоліків позову.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 03.08.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 04.10.2021.

20.08.2021 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву б/н, без дати (вх. № 12751/21 від 20.08.2021), в якій відповідач проти позову заперечує та зазначає наступне.

Рішенням Миколаївської міської ради від 25.03.2009 № 33/42 затверджено технічну документацію із землеустрою та передано в оренду ФОП Ільчук Н.М. строком на 3 роки земельну ділянку загальною площею 34 кв.м. для обслуговування торгівельного павільйону на Привокзальній площі,1 у м. Миколаєві. Укладено договір оренди землі від 20.05.2009 за № 6581 строком на три роки до 20 травня 2012 року. На підставі рішення Миколаївської міської ради від 19.04.2012 № 16/39 між Миколаївською міської радою та ФОП Ільчук Н.М. укладено договір про зміни за № 159-12 до договору оренди землі від 20.05.2009 № 6581, строком до 20.05.2015. Рішенням Миколаївської міської ради від 15.09.2015 за № 49/29 вирішено продовжити ФОП Ільчук Н.М. на 3 роки термін договору оренди земельної ділянки, на підставі якого укладено договір про зміни від 20.10.2015 № 303-15 до договору оренди землі за №6581 від 20.03.2009, термін дії якого сплинув 20.05.2018.

Зазначає, що відповідно до п.3.1. Договору про зміни договір діє до 20.05.2018. Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний письмово повідомити про це Орендодавця не пізніше ніж за шість місяців до спливу строку договору оренди землі. Підставою для укладення договору на новий строк буде відповідне рішення Орендодавця.

Вказує, що 26.04.2018 позивач звернувся до Миколаївської міської ради з заявою, яка зареєстрована центром надання адміністративних послуг, в якій просила видати рішення міської ради про поновлення договору оренди земельної ділянки для обслуговування торгівельного павільйону. До заяви додано проект додаткової угоди до Договору оренди землі, який зареєстровано у міській раді 20.05.2009 за № 6581.

Вказує, що Орендар звернувся до Миколаївської міської ради із заявою щодо поновлення договору оренд землі на новий строк із пропуском строку, який передбачений умовами Договору та вимогами ст. 33 Закону України «Про оренду землі».

Міською радою було прийнято рішення від 09.06.2021 № 5/64 «Про відмову ФОП Ільчук Наталії Миколаївні в наданні в оренду земельної ділянки площею 34 кв.м. ( кадастровий номер :02:007:0010) для обслуговування торгівельного павільйону на Привокзальній площі, 1», відповідно до вимог Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Земельного кодексу України та Закону України «Про оренду землі, визначаючи підставу: «у зв`язку з невідповідністю діючим нормам, а саме: дод.и.1ДБН Б 2.2-12:2019 «планування та забудова територій» (відстані від найближчих підземних мереж до будинків і споруд), дод.Б ДБН В 2.5-39:2008 Теплові мережі», відповідно до висновку департаменту архітектури та містобудування Миколаївської міської ради від 04.12.2020 № 6832/12.01-19». Вважає рішення міської ради прийняте відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Та обставина, що рішення було прийнято після спливу місячного строку не вказує на його незаконність.

За такого, вважає приписи ст. 33 Закону України «Про оренду землі», на які позивач посилається як на підставу своїх вимог до даних правовідносин, застосовані бути не можуть.

Просить в задоволенні вимог ФОП Ільчук Н.М. відмовити в повному обсязі.

04.10.2021 до суду від представника позивача надійшла заява б/н від 04.10.2021, в якій просить розглянути справу без її участі; зазначає, що відзив на позовну заяву отримала.

Ухвалою суду від 04.10.2021, яку занесено до протоколу судового засідання, у відповідності до ст.ст. 177, 182, 185 ГПК України, закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті на 01.11.2021.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

Рішенням Миколаївської міської ради від 25.03.2009 № 33/42 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання договору оренди на земельну ділянку площею 34 кв.м., у тому числі 22 кв.м. під спорудою, 12 кв.м. під проходами та проїздами, за рахунок земель ФОП Сауніної О.В., залишивши її в землях комерційного використання, для обслуговування торговельного павільйону на Привокзальній площі,1 (п.7); передано фізичній особі-підприємцю Ільчук Наталі Миколаївні в оренду строком на три роки земельну ділянку загальною площею 34 кв.м. для обслуговування торговельного павільйону на Привокзальній площі,1 (п.7.1.).

20.05.2009 між Миколаївською міською радою (далі - орендодавець) та фізичною особою-підприємцем Ільчук Наталя Миколаївна (далі - орендар) було укладено Договір оренди землі № 6581 (далі - Договір), у відповідності до умов якого, Миколаївська міська рада на підставі рішення від 25.03.2009 за № 33/42 передає, а фізична особа-підприємець Ільчук Наталя Миколаївна приймає в оренду земельну ділянку для обслуговування торговельного павільйону на Привокзальній площі,1, без права оформлення свідоцтва про право власності на нерухоме майно/Заводський район.

Відповідно до п.2.1 Договору, в оренду передається земельна ділянка загальною площею 34 кв.м., у тому числі 22 кв.м. під тимчасовою спорудою, 12 кв.м. під проїздами та проходами, без права передачу її в суборенду.

На земельній ділянці знаходиться торгівельний павільйон ФОП Ільчук Н.М. (п.2.2. Договору).

Згідно п.3.1 Договору, договір діє протягом 3 років з дати його державної реєстрації. Після закінчення строку договору Орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору звернутись письмово до орендодавця з проханням щодо продовження строку дії договору. Підставою для поновлення договору оренди буде відповідне рішення міської ради.

У відповідності до п.5.1 Договору, земельна ділянка передається в оренду для обслуговування торговельного павільйону.

Договір оренди землі було зареєстровано у Миколаївській міській раді, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 20.05.2009 за № 69.

Актом приймання-передачі земельної ділянки від 20.05.2009 Миколаївська міська рада передала в оренду земельну ділянку площею на Привокзальній площі, 1 для обслуговування торговельного павільйону, загальна площа земельної ділянки 34 кв.м., у тому числі 22 кв.м. під спорудою, 12 кв.м. під проїздами та проходами.

На підставі рішення Миколаївської міської ради від 19.04.2012 № 16/39 між Миколаївською міської радою та ФОП Ільчук Н.М. укладено договір про зміни від 15.06.2012 за № 159-12 до договору оренди землі від 20.05.2009 № 6581.

Згідно п.1 Договору про зміни, Миколаївська міська рада на підставі рішення від 19.04.2012 № 16/39 продовжила ФОП Ільчук Н.М. оренди земельної ділянки для подальшого обслуговування тимчасово розміщеного торговельного павільйону на Привокзальній площі, 1/Заводський район/, без права оформлення свідоцтва про право власності на нерухоме майно, у зв`язку з чим внесено зміни до Договору, зокрема, пункт 3.1. р.3 договору оренди доповнено: термін оренди продовжений на три роки до 20.05.2015.

Договір оренди землі було зареєстровано у Миколаївській міській раді, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 15.06.2012 за № 01034.

Рішенням Миколаївської міської ради від 15.09.2015 за № 49/29 вирішено затвердити документацію із землеустрою, з метою вилучення, припинення права користування, передачі в короткострокову оренду земельних ділянок для тимчасового розміщення споруд та малих архітектурних форм без права оформлення свідоцтва про право власності на нерухоме майно, продовжити строк оренди землі, внести зміни до рішень міської ради та виконкому міської ради ( п.3). Цим же рішенням продовжено фізичній особі -підприємцю Ільчук Наталі Миколаївні на 3 роки термін оренди земельної ділянки (кадастровий номер :02:007:0010) загальною площею 34 кв.м., яка була надана рішенням міської ради від 25.03.2009 № 33/42, залишивши її в землях комерційного використання, для обслуговування торговельного павільйону на Привокзальній площі, 1.(п.4.).

20.10.2015 між Миколаївською міською радою (далі - орендодавець) та фізичною особою-підприємцем Ільчук Наталя Миколаївна (далі - орендар) було укладено Договір про зміни № 3030-15 до договору оренди землі, який зареєстрований у Миколаївській міській раді 20.05.2009 за № 6581, у відповідності до умов якого, Миколаївська міська рада на підставі рішення від 15.09.2015 за № 49/29 продовжує ФОП Ільчук Н.М. оренду земельної ділянки для подальшого обслуговування тимчасово розміщеного торговельного павільйону на Привокзальній площі, 1, без права оформлення свідоцтва про право власності на нерухоме майно/Заводський район (п.1.1.Договору).

Відповідно до п.2.1 Договору, в оренду передається земельна ділянка загальною площею 34 кв.м. ( за функціональним призначенням - землі комерційного використання), без права передачі її в суборенду (кадастровий номер :02:007:0010).

На земельній ділянці знаходиться торгівельний павільйон (п.2.2. Договору).

Згідно п.3.1 Договору, договір продовжено з 20.05.2015 до 20.05.2018. Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний письмово повідомити про це орендодавця за шість місяців до спливу строку цього Договору. Підставою для укладення Договору на новий строк буде відповідне рішення орендодавця.

В пункті 11.6. Договору сторони погодили продовження строку оренди (поновлення Договору), яким зокрема, передбачено, що Орендар за умови належного виконання своїх обов`язків, має за інших рівних умов переважне право на продовження строку оренди (поновлення договору). У цьому разі Орендар повинен за 6 місяців до закінчення строку дії Договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Договір про зміни № 3030-15 було зареєстровано у Миколаївській міській раді, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 20.10.2015 за № 303-15.

Маючи намір продовжити договір оренди, 26.04.2018 позивач через Центр надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради звернувся до відповідача з заявою, зареєстрованою відповідачем за № 000318, в якій просила видати рішення міської ради про поновлення договору оренди земельної ділянки для обслуговування торгівельного павільйону; до заяви, згідно зазначених в описі дозвільної справи додатків, додано такі документи: "1. Копія статуту/паспорту. 2. Копія раніше укладеного договору оренди земельної ділянки. 3. Копія витягу з рішення міської ради. 4. Копія технічного паспорту. 5. Копія право власності. 6. Проект (паспорт опорядження фасаду, фото 10*15, топоплан М1*500). 7. Витяг з державного земельного кадастру. 8. Проект додаткової угоди до договору оренди" (а.с. 13-16).

Позивач зазначає, що не отримавши відповіді та відповідного рішення Миколаївської міськради, він вдруге звернувся до відповідача з тим же проханням.

За твердженнями позивача, указані звернення відповідачем залишені без реагування, а поданий підприємцем Ільчук Н.М. проект додаткової угоди відповідачем не підписано. Лише 02.07.2021 вона отримала рішення від 09.06.2021 № 5/64 «Про відмову ФОП Ільчук Наталії Миколаївні в наданні в оренду земельної ділянки площею 34 кв.м. ( кадастровий номер :02:007:0010) для обслуговування торгівельного павільйону на Привокзальній площі, 1», з підстав: «у зв`язку з невідповідністю діючим нормам, а саме: дод.и.1ДБН Б 2.2-12:2019 «планування та забудова територій» (відстані від найближчих підземних мереж до будинків і споруд), дод.Б ДБН В 2.5-39:2008 Теплові мережі».

Зазначає, що строки договору оренди землі, які закінчилися, у зв`язку з тим, що Орендарем не було вчасно розглянуто звернення позивача щодо продовження договору оренди землі, що є вагомим доказом недоброчесної поведінки Орендодавця та порушення ним строку розгляду її заяви, що призвело до прийняття неправомірного рішення.

Вважає, що незаконність оскаржуваного рішення міської ради полягає у порушенні норм ч.1-5 ст. 33 Закону України « Про оренду землі», а саме строків розгляду заяви орендаря та прийняття вчасного рішення за відповідною заявою, відмова Орендодавця відбулась через два з половиною роки після його звернення до Орендодавця про продовження договору оренди землі, що порушує право позивача користування земельною ділянкою, яку він орендує вже протягом 12 років.

Наведені обставини позивач вважає такими, що свідчать про наявність правових підстав для визнання незаконним та скасування рішення міської ради від 09.06.2021 № 5/64 «Про відмову ФОП Ільчук Наталії Миколаївні в наданні в оренду земельної ділянки площею 34 кв.м. (кадастровий номер :02:007:0010) для обслуговування торгівельного павільйону на Привокзальній площі, 1» та визнання укладеною додаткової угоди про продовження дії договору оренди в редакції, запропонованій позивачем на підставі ч.ч. 1-5 ст. 33 Закону України "Про оренду землі".

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог і викладених сторонами доводів та заперечень, суд виходить з наступного.

Згідно з ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 144 Конституції України передбачено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Змісту даної норми Конституції України відповідає ч. 1 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в України", якою визначено, що у формі рішень рада приймає нормативні та інші акти.

За приписами ч. 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування (нормативні та інші акти) з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно ч.1 ст. 21 Цивільного кодексу України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Статтею 152 Земельного кодексу України встановлено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, а також застосування інших, передбачених законом, способів, у тому числі шляхом поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування.

Згідно ст. 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до ст. 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно ст. 2 Земельного кодексу України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Частиною 1 ст. 3 Земельного кодексу України унормовано, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з вимогами ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема: надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Відповідно до ст. 80 Земельного Кодексу України, суб`єктами права власності на землю є громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Згідно до вимог ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають, зокрема, усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

Від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради (ч. 5 ст. 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Частиною 3 ст. 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Згідно п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключною компетенцією міських рад є вирішення питань регулювання земельних відносин.

У відповідності до ст. 8 Земельного кодексу України, п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", рада здійснює передачу у власність або надання у користування земельних ділянок виключно відповідно та в порядку, визначеному Земельним кодексом України.

Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом (ч. 3 ст. 792 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 1, 2 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом (ч. 1 та 9 ст. 93 Земельного кодексу України).

Поняття договору оренди землі визначено ст. 13 Закону України "Про оренду землі", за приписами якої договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі (ч. 1 ст. 6 Закону України "Про оренду землі").

Предметом даного спору є вимоги позивача про визнання незаконним та скасування рішення Миколаївської міської ради від 09.06.2021 № 5/64 «Про відмову ФОП Ільчук Наталя Миколаївна у наданні в оренду (продовженні строку оренди) земельної ділянки площею 34 кв.м. (кадастровий номер :02:007:0010) для обслуговування торгівельного павільйону на Привокзальній площі, 1 у м. Миколаєві» та визнання додаткової угоди до договору оренди укладеною в редакції, запропонованій позивачем.

Порядок поновлення договору оренди земельної ділянки на момент виникнення спірних правовідносин визначався ст. 33 Закону України "Про оренду землі", яка мала назву "Поновлення договору оренди землі".

Так, згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі (ч. 2 ст. 33 зазначеного Закону).

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди (ч. 3 ст. 33 цього Закону).

Згідно ч. 4 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" при поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення (ч. 5 ст. 33 зазначеного Закону).

При цьому ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді (ч. 8, 9 ст. 33 вказаного Закону).

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що ст. 33 Закону України "Про оренду землі" було визначено алгоритм дій орендаря та орендодавця за наявності наміру поновити договір оренди землі та визначено певні правові запобіжники для захисту орендаря, як більш уразливої сторони в цих правовідносинах, від умисного ухилення орендодавця від продовження орендних правовідносин за відсутності для цього підстав та за наявності добросовісної поведінки орендаря. При цьому законодавець на той час ототожнював поняття "переважне право на укладення договору оренди землі на новий строк" та "поновлення договору оренди землі", використовуючи конструкцію "поновлення договору оренди землі" як для підстави такого поновлення, передбаченої ч. 1-5, так і для підстави, передбаченої ч. 6 цієї статті, що свідчить про їх логічну послідовність.

Так, дійсний орендар, який добросовісно виконував свої обов`язки за договором оренди землі, має переважне право перед іншими особами на продовження цих орендних правовідносин. Маючи такий намір, він (орендар) зобов`язаний до закінчення строку оренди землі (у строки, визначені ч. 2 ст. 33 вказаного Закону) повідомити про це орендаря та надіслати проєкт додаткової угоди.

Мета такого повідомлення - запобігання укладенню орендодавцем договору оренди з іншою особою у зв`язку з відсутністю в нього інформації про наявність наміру в дійсного орендаря продовжувати орендні правовідносини. При цьому таке завчасне повідомлення з надсиланням проєкту додаткової угоди є передумовою для зміни сторонами умов договору оренди під час його поновлення (укладення на новий строк).

Необхідно також наголосити, що таке звернення повинно бути вчинене у строк встановлений самим договором оренди, проте не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди.

Така конструкція цієї статті передбачає, що у випадку відсутності домовленості між сторонами договору щодо такого строку та незакріплення останнього в договорі, цей строк визначено нормативно - не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

Таким чином, перевагу має договірний строк, визначений та встановлений сторонами в договорі оренди землі, оскільки відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами

Аналогічна правова позиція викладене в постанові Верховного Суду від 03.02.2021 року у справі № 915/1003/20.

Орендодавець, розглянувши у місячний строк таке повідомлення і проєкт додаткової угоди, за необхідності узгодивши з орендарем істотні умови, зобов`язаний або укласти додаткову угоду про поновлення договору оренди землі, або повідомити орендаря про наявність обґрунтованих заперечень щодо поновлення такого договору шляхом надсилання листа-повідомлення про прийняте рішення (ч. 1-5 ст. 33 Закону України "Про оренду землі").

У разі, якщо орендодавець протягом одного місяця після закінчення строку договору оренди землі не надіслав орендареві такого листа-повідомлення про наявність заперечень щодо поновлення договору, про яке йшлося вище, а орендар продовжував користуватися земельною ділянкою після його закінчення, то такий договір вважатиметься поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, без можливості внесення змін до умов договору оренди (ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі").

При цьому додаткова угода про поновлення договору оренди землі має бути укладена в обов`язковому порядку, а за наявності відмови чи ухилення орендодавця від її укладення після дотримання усіх перелічених вище умов - орендар може оскаржити такі дії орендодавця в судовому порядку.

Тобто виникненню в орендодавця обов`язку прийняти рішення про поновлення договору оренди землі або надсиланню листа-повідомлення про наявність заперечень щодо такого поновлення договору має передувати звернення орендаря з повідомленням про намір продовжити орендні правовідносини, до якого має бути додано проєкт додаткової угоди.

Факт порушення орендодавцем місячного строку для направлення орендареві листа-повідомлення про прийняте ним рішення у відповідь на вчасно надісланий орендарем лист-повідомлення з проєктом додаткової угоди дає орендареві підстави розраховувати на можливість поновлення договору оренди землі в силу закону, а саме ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі". І саме у такому випадку відсутність листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі можна кваліфікувати як "мовчазну згоду" орендодавця на його поновлення на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Таку правову позицію викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 року у справах № 159/5756/18 та № 313/350/16-ц.

Вказану позицію підтримала і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31.08.2021 року у справі № 903/1030/19, до розгляду якої зупинялось провадження у справі.

Так, у п. 28, 29 вказаної постанови Велика Палата Верховного Суду зазначила, що " 28. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, вважаючи за потрібне відступити від її висновків, викладених у постановах від 22.09.2020 року у справах № 313/350/16-ц та № 159/5756/18. Підставою для відступу вважав те, що поновлення договору оренди землі згідно з ч. 6 ст. 33 Закону № 161-XIV є автоматичним продовженням вказаного договору на той самий строк і на тих самих умовах, які сторони погодили під час його укладення, без необхідності повідомляти орендодавця про намір скористатися правом на поновлення договору оренди землі, а також надсилати проєкт додаткової угоди; таке поновлення не вимагає прийняття орендодавцем відповідного рішення, оскільки земельні правовідносини сторони вже врегулювали під час передання земельної ділянки й укладення договору оренди землі, а подальше регулювання закон передбачив у вигляді поновлення цього договору.

29. Велика Палата Верховного Суду, враховуючи, зокрема, внесені згідно із Законом № 340-IX зміни до Закону № 161-XIV (доповнення його ст. 32-2 "Поновлення договорів оренди землі" та викладення ст. 33 у новій редакції з назвою "Переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк") і до Земельного кодексу України, доповнення його ст. 126-1 "Поновлення договору оренди землі, договору про встановлення земельного сервітуту, договорів про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб або для забудови"), вважає, що відсутні вагомі підстави для відступу від її висновку стосовно застосування ч. 6 ст. 33 Закону № 161-XIV у редакції, яка існувала до її зміни згідно із Законом № 340-IX. Процедура поновлення договору оренди землі та процедура укладення такого договору на новий строк справді мали би відрізнятися, причому у разі поновлення договору мав би існувати спеціальний порядок державної реєстрації права оренди на новий строк. Але ст. 33 Закону № 161-XIV до зміни її редакції згідно із Законом № 340-IX вимагала від орендаря саме для поновлення договору оренди землі завчасно надіслати орендодавцеві повідомлення про таке поновлення з проєктом відповідної додаткової угоди, а спеціального порядку державної реєстрації права оренди на новий строк законодавство не передбачало".

Крім того, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду також зауважила, що ст. 33 Закону України "Про оренду землі" прямо передбачала подання орендарем у строки, визначені у частині другій цієї статті, повідомлення саме про поновлення договору оренди землі та проєкт додаткової угоди про таке поновлення. Шляхом надсилання орендодавцю відповідного письмового повідомлення орендар мав завчасно продемонструвати наявність у нього наміру продовжити користування земельною ділянкою. А орендодавець, будучи обізнаним із таким наміром, отримував можливість спланувати подальші дії у зв`язку зі спливом строку договору оренди землі, зважити доцільність пошуку інших потенційних орендарів, а за їх наявності - зіставити пропоновані ними умови оренди з умовами, викладеними у проєкті додаткової угоди, яку надав орендар (п. 34 постанови).

Велика Палата Верховного Суду також зауважила, що незалежно від того, чи бажають сторони змінити умови оренди на майбутнє, покладення на орендаря обов`язку з надсилання листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі з проєктом відповідної додаткової угоди до спливу строку цього договору є вигідним для обох сторін і не є надмірно обтяжливим для будь-кого із них. Якщо орендар розраховував на відсутність потенційних орендарів (про яких орендодавець не зобов`язаний повідомляти) та завчасно не надіслав орендодавцеві лист-повідомлення про поновлення договору оренди землі, а просто продовжив користуватися земельною ділянкою після спливу строку цього договору, він втрачав право оренди та ризикував отримати відмову орендодавця в укладенні нового договору оренди землі (п. 35 постанови).

У постанові Великої Палата Верховного Суду від 31.08.2021 року у справі № 903/1030/19 також було роз`яснено, що ч. 5 та ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" встановлювали загальне та спеціальне правила продовження орендних правовідносин:

- за загальним правилом, викладеним у ч. 5 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", орендодавець у місячний строк із дня отримання листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі з проєктом відповідної додаткової угоди їх розглядає, за потреби узгоджує з орендарем істотні умови договору, може повідомити орендаря про наявність обґрунтованих заперечень проти поновлення договору оренди землі, а за відсутності таких заперечень - вирішує поновити договір оренди землі (таке рішення потрібне лише щодо земель державної та комунальної власності) й укладає з орендарем відповідну додаткову угоду;

- спеціальне правило, викладене у ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", розраховане на випадки, коли орендодавець, який отримав від орендаря, наприклад, в останній день строку договору оренди землі лист-повідомлення про поновлення цього договору з проєктом відповідної додаткової угоди, протягом одного місяця після закінчення строку договору оренди землі не надіслав орендареві заперечень щодо такого поновлення, а орендар продовжив добросовісно користуватися земельною ділянкою. У такому разі орендодавець позбавлений можливості узгоджувати з орендарем нові істотні умови договору оренди землі, що вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були, без прийняття орендодавцем земель державної та комунальної власності окремого рішення про таке поновлення.

Порушення орендодавцем місячного терміну для направлення орендареві листа-повідомлення про заперечення у поновленні договору оренди землі (за наявності таких заперечень) у відповідь на вчасно відправлений орендарем лист-повідомлення про поновлення цього договору з проєктом відповідної додаткової угоди дає орендареві, який добросовісно продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, підстави розраховувати на поновлення такого договору в силу ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі". Інакше кажучи, у такому разі відсутність листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі можна кваліфікувати як його мовчазну згоду на поновлення цього договору на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені у ньому раніше. Але таке поновлення обов`язково оформляється шляхом підписання сторонами додаткової угоди, а у разі якщо орендодавець цього не робить, - у судовому порядку за вимогою про визнання укладеною додаткової угоди та з фіксацією її повного тексту у резолютивній частині рішення суду.

Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку (ч. 8 ст. 33 Закону України "Про оренду землі"). Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді (ч. 11 ст. 33 Закону України "Про оренду землі").

Без укладення додаткової угоди до договору оренди землі завершення процедури поновлення такого договору було неможливим. Така угода має ознаки не тільки зобов`язального, але й речового договору, оскільки засвідчує волю сторін на передання земельної ділянки у тимчасове володіння орендареві на новий строк. Тому зазначена додаткова угода згідно з п. 1 ч. 1 ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" є підставою для державної реєстрації права оренди на новий строк. Саме з цією реєстрацією закон пов`язує виникнення права оренди (ст. 125 Земельного кодексу України). Тому не можна вважати, що поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", є "автоматичною" пролонгацією орендних правовідносин.

Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", необхідна наявність таких юридичних фактів:

- Орендар належно виконує його обов`язки за договором;

-Орендар повідомив орендодавця в установлені законом строки (у строк, встановлений договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі) про намір поновити договірні відносини на новий строк;

- До листа-повідомлення орендар додав проєкт додаткової угоди про поновлення договору оренди землі;

- Орендодавець у місячний строк із дня отримання листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі з проєктом відповідної додаткової угоди його не розглянув;

- Орендар продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою;

- Орендодавець упродовж місяця після закінчення строку договору оренди землі письмово не повідомив орендаря про заперечення у поновленні договору.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.10.2015 між Миколаївською міською радою (далі - орендодавець) та фізичною особою-підприємцем Ільчук Наталя Миколаївна (далі - орендар) було укладено Договір про зміни № 3030-15 до договору оренди землі, який зареєстрований у Миколаївській міській раді 20.05.2009 за № 6581, у відповідності до умов якого, Миколаївська міська рада на підставі рішення від 15.09.2015 за № 49/29 продовжує ФОП Ільчук Н.М. оренду земельної ділянки для подальшого обслуговування тимчасово розміщеного торговельного павільйону на Привокзальній площі, 1, без права оформлення свідоцтва про право власності на нерухоме майно/Заводський район (п.1.1.Договору).

З п.3.1 Договору про зміни №303-15 від 20.10.2015, договір продовжено з 20.05.2015 до 20.05.2018. Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний письмово повідомити про це орендодавця за шість місяців до спливу строку цього Договору. Підставою для укладення Договору на новий строк буде відповідне рішення орендодавця.

Пунктом 11.6. Договору про зміни сторони погодили продовження строку оренди (поновлення Договору), яким зокрема, передбачено, що Орендар за умови належного виконання своїх обов`язків, має за інших рівних умов переважне право на продовження строку оренди (поновлення договору). У цьому разі Орендар повинен за 6 місяців до закінчення строку дії Договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

З вказаних приписів договору вбачається, що орендар мав переважне право на поновлення договору на новий строк у разі звернення до орендодавця не пізніше ніж за шість місяців до закінчення строку дії договору з письмовим повідомленням про намір продовжити його дію, а саме до20.11.2017, з огляду на те, що договір оренди було укладено строком до 20.05.2018.

При цьому, з матеріалів справи вбачається та сторонами не заперечується, що позивач із відповідним письмовим повідомлення про намір продовжити дію договору оренди землі звернувся лише 26.04.2018, а не до 20.11.2017, як то передбачено п. 3.1. та п.11.6. договору оренди.

Тобто, позивачка не дотрималась вимог, встановлених ч.1-5 ст. 33 Закону України «Про оренди землі».

Ураховуючи викладене, неможливо визнати, що позивач у повному обсязі дотримався передбаченого законодавством алгоритму дій орендаря з метою поновлення договору оренди землі, що свідчить про втрату ним переважного права перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі) в порядку ч.ч. 1-5 ст. 33 Закону.

Більш того, у місячний строк після закінчення строку дії спірного договору оренди землі сторонами також не було укладено додаткової угоди про його поновлення, як того вимагають положення ч. 6, 8 ст. 33 Закону України "Про оренду землі".

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про те, що спірний договір, всупереч тверджень позивачки, на підставі ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" не поновився, оскільки позивачем не було дотримано передбаченої чинним на момент виникнення спірних правовідносин законодавством процедури, зокрема, щодо повідомлення відповідача про продовження строку дії вказаного договору саме у визначений таким договором строк.

Таким чином, суд констатує, що позивач в даному випадку права на поновлення договору оренди на підставі ст. 6 Закону України "Про оренду землі" (тобто за спеціальним правилом) не набула, а тому поновлення договору оренди могло відбутись лише за загальним правилом, викладеним у ч. 5 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", відповідно до якої, орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Вказана частина статті надає орендодавцю, як власнику земельної ділянки, за умови дотримання орендарем вимог ч. 2-4 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", право розпорядження земельною ділянкою на власний розсуд, тобто реалізацію своїх правомочностей власника такої земельної ділянки, а саме право на розпорядження нею.

Згідно вимог ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають, зокрема, усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

Від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради (ч. 5 ст. 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

За змістом ч. 1 ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Тобто, в даному випадку, Миколаївська міська рада, як власник земельної ділянки, що перебувала в оренді позивачки, мала розглянути на своєму пленерному засіданні подану у відповідності до вимог ч. 2-4 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" заяву позивачки та прийняти одне з двох рішень: або погодити відповідне поновлення договору оренди або відмовити у його поновленні.

В матеріалах справи міститься лист Департаменту архітектури та містобудування Миколаївської міської ради від 04.12.2020 № 6832/12.01-19, в якому Департамент архітектури та містобудування повідомляє виконком міської ради, що площа наданої в оренду земельної ділянки для обслуговування торговельного павільйону на Привокзальній площі, поблизу будинку № 1 в Заводському районі м. Миколаєва перевищує площу визначену законодавчими документами для розміщення тимчасової споруди, що не відповідає Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території м. Миколаєва, затвердженим рішенням міської ради від 14.03.2013 № 25/19, а також у зв`язку з невідповідністю діючим нормам ДБН (дод.и.1ДБН Б 2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» (відстані від найближчих підземних мереж до будинків і споруд), дод.Б ДБН В 2.5-39:2008 Теплові мережі»), та не погоджує поновлення терміну дії правових документів на земельну ділянку площею 34 кв. м., яка знаходиться на Привокзальній площі, поблизу будинку № 1 в Заводському районі м. Миколаєва.

В наступному, рішенням Миколаївської міської ради від 09.06.2021 № 5/64 «Про відмову ФОП Ільчук Наталії Миколаївні в наданні в оренду земельної ділянки на Привокзальній площі, 1», відповідно до вимог Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Земельного кодексу України та Закону України «Про оренду землі», відмовлено фізичній особі-підприємцю Ільчук Наталі Миколаївні у наданні в оренду (продовжені строку оренди землі) земельної ділянки площею 34 кв.м. (кадастровий номер :02:007:0010) для обслуговування торгівельного павільйону на Привокзальній площі, 1, з підстав: у зв`язку з невідповідністю діючим нормам, а саме: дод.и.1ДБН Б 2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» (відстані від найближчих підземних мереж до будинків і споруд), дод.Б ДБН В 2.5-39:2008 Теплові мережі», відповідно до висновку департаменту архітектури та містобудування Миколаївської міської ради від 04.12.2020 № 6832/12.01-19» (п.1 Рішення).

Як вже було зазначено вище, позивач вимог ч. 2-4 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" не дотрималась: повідомлення про намір поновити договір оренди було подано із пропуском строку, визначеного таким договором.

За таких обставин суд вважає, що Миколаївська міська рада правомірно відмовила позивачці у наданні в оренду (продовженні строку оренди) земельної ділянки, оскільки орендарем не було дотримано процедури такого повідомлення, визначеної чинним на той час законодавством.

Суд вважає, що при прийнятті Миколаївською міською радою, м. Миколаїв рішення від 09.06.2021 № 5/64 «Про відмову ФОП Ільчук Наталії Миколаївні в наданні в оренду (продовженні строку оренди) земельної ділянки на Привокзальній площі, 1» вимоги чинного на той момент законодавства щодо процедури поновлення договору оренди землі (ч. 1-5 ст. 33 Закону України "Про оренду землі"), на які посилається позивачка в обґрунтування незаконності прийнятого рішення, радою порушено не було, а та обставина, що рішення було прийнято після спливу місячного строку не вказує на його незаконність, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 4 Європейської хартії місцевого самоврядування органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене зі сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу.

Будь-яких інших мотивів, які б могли бути підставою для визнання оскаржуваного рішення незаконним та відповідно його скасування, позивачкою наведені не були, а тому, враховуючи, що відповідно до ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, будь-які інші підстави для скасування рішення Миколаївської міської ради від 09.06.2021 №5/64, яким було відмовлено фізичній особі-підприємцю Ільчук Наталі Миколаївні у наданні в оренду (продовженні строку оренди) земельної ділянки площею 34 кв.м. (кадастровий номер :02:007:0010), в даному випадку відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За умовами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та, зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 р. (заява №4909/04), відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Судом були досліджені всі документи, які надані сторонами по справі, аргументи сторін та надана їм правова оцінка. Решта доводів та заперечень сторін судом до уваги не береться, оскільки не спростовують наведених вище висновків.

Ураховуючи викладене, суд визнає, що позивачем не доведено наявності підстав для задоволення позовних вимог про визнання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі, в редакції, запропонованій позивачем, на підставі ст. 33 Закону України « Про оренду землі» та про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування щодо відмови у продовженні строку оренди земельної ділянки та її звільнення, а тому у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Вирішуючи питання про судові витрати у справі, суд виходить з того, що, згідно ст. 129 ГПК України, у разі відмови у позові, судовий збір підлягає покладенню на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 11, 13, 73, 74, 76-79, 86, 91, 195, 196, 210, 220, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення суду, у відповідності до ст.241 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 12.11.2021.

Суддя Н.О. Семенчук