ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2021м. ДніпроСправа № 904/7548/21

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Мельниченко І.Ф., розглянув спір

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Промпак Україна", м. Бориспіль, Київська обл.

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Екопак-Люкс", м. Дніпро

про стягнення заборгованості у суму 18 990,00 грн.

Без участі представників сторін.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Промпак Україна" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення 13 500,00 грн., що складають заборгованість за договором поставки № 29012020/1 від 29.01.2020; 2 126,44 грн. - пені; 489,79 грн. - 3 % річних; 1 070,11 грн. - інфляції грошових коштів; 1 804,07 грн. - штрафу.

Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки № 29012020/1 від 29.01.2020 в частині своєчасної та повної оплати за отриманий товар.

У межах визначеного законом строку сторонам була надана можливість скористались своїми правами на подання заяв по суті справи з документальним обґрунтуванням.

Відповідач відзив на позов не надав.

Відповідно до частини 9 статті 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 31.08.2021 відкрито провадження у справі № 904/7548/21, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Відповідач обізнаний про відкриття провадження у справі № 904/7548/21, про що свідчать наявні в матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення ухвали суду від 31.08.2021.

Судом враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

З огляду на викладене та згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України справу розглянуто за наявними у справі матеріалами, а рішення підписано без його проголошення.

Крім того, суд звертає увагу, що у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та перебуванням судді на лікарняному з 01.11.2021 по 15.11.2021 включно, рішення у даній справі прийнято після відновлення працездатності та виходу на роботу.

За результатом дослідження матеріалів справи, оцінки доказів у їх сукупності господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у справі є обставини щодо неналежного виконання відповідачем зобов`язань в частині повної та своєчасної оплати за поставлений товар за договором поставки.

29.01.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Промпак Україна", м. Бориспіль (Постачальник, Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Екопак-Люкс" (Покупець, Відповідач) укладено договір поставки № 29012020/1 (далі Договір).

Згідно з частинами 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до пункту 1.1 Договору Продавець передає у власність, а Покупець приймає та оплачує товар на умова, визначених у даному Договорі.

Згідно з пунктом 1.2 Договору найменування, асортимент, кількість та ціна товару, що є предметом даного Договору, визначається у накладних, які оформляються та підписуються сторонами при прийомі-передачі кожної партії Товару. Усі накладні є складовими частинами цього Договору в частині визнання ціни, асортименту, найменування та кількість товару.

Ціна на товар формується в національній валюті України та зазначається в накладних (пункт 2.1 Договору).

Ціна Договору визначається як сума вартості всіх товарів, що були передані Покупцеві на підставі накладних протягом строку його дії (пункт 2.2 Договору).

Відповідно до пункту 4.4 Договору датою передачі партії товару вважається дата прийому-передачі товару, зазначена у відповідній накладній (відповідному товаросупроводжувальному документі).

Згідно з пунктом 5.1 Договору розрахунки за товари, що поставляються, відбуваються шляхом перерахування грошових коштів платіжним дорученням на розрахунковий рахунок Постачальника, вказаний в цьому Договорі, та здійснюється Покупцем на умовах розстрочення платежу протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з дня відвантаження товару (дата відвантаження вказана на видаткових накладних). Сторони погодили, що розрахунок за кожну партію товару здійснюється згідно виставлених рахунків, в яких визначаються умови платежу щодо такої партії товару.

Даний Договір вступає в силу з моменту його підписання та діє протягом одного календарного року. Якщо по закінченню строку дії даного Договору жодна з сторін не заявить про своє бажання розірвати даний Договір, останній вважається кожен раз продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах. Договір може бути достроково розірваним за згодою сторін або за вимогою однієї із сторони, в такому разі сторона, яка вимагає розірвання договору, повинна попередити про це іншу сторону за 14 календарних днів до розірвання договору.

Виконуючи умови договору, позивач здійснив на адресу відповідача поставку товару на загальну суму 18 040,66 грн., що підтверджується видатковою накладною № 913 від 29.05.2020 та товарно-транспортною накладною № 1032 від 29.05.2020, копії яких залучені до матеріалів справи.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідач неналежним чином виконав умови договору, здійснивши розрахунки за отриманий товар частково, в сумі 4 540,66 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 1352 від 03.09.2020 на суму 2 040,66 грн., №1583 від 11.11.2020 на суму 500,00 грн., № 1626 від 11.12.2020 на суму 500,00 грн., № 1648 від 24.12.2020 на суму 500,00 грн. № 1680 від 18.01.2021 на суму 500,00 грн., № 1758 від 26.02.2021 на суму 500,00 грн., копії яких долучені до матеріалів справи.

Доказів погашення заборгованості з оплати товару в сумі 13 500,00 грн. відповідач, на момент розгляду спору не надав.

Згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частинами 1, 3 статті 74, частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

З огляду на викладене вимоги позивача, щодо стягнення суми основного боргу, слід визнати обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно наданому позивачем розрахунку, останнім до стягнення заявлені 3 % річних за загальний період з 14.06.2020 по 20.08.2021 в сумі 489,79 грн. та інфляцію грошових коштів за загальний період прострочення з червня 2020 по липень 2021 в сумі 1 070,11 грн.

Після здійсненого судом перерахунку, встановлено, що позивачем неправильно визначено початок та кінець розрахунку з урахуванням часткових оплат, у зв`язку з чим до стягнення підлягають 3% річних за загальний період прострочення з 14.06.2020 по 20.08.2021 в сумі 484,46 грн..

Щодо здійсненого позивачем розрахунку інфляції грошових коштів, господарський суд зазначає таке.

Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у справі № 905/21/19 наведено формулу за якою можна розрахувати інфляційні втрати: "Х" * "і-1" - 100 грн. = "ЗБ", де "Х" - залишок боргу на початок розрахункового періоду, "і-1" - офіційно встановлений індекс інфляції у розрахунковому місяці та 100 грн - умовна сума погашення боргу у цьому місяці, а "ЗБ" - залишок основного боргу з інфляційною складовою за цей місяць (вартість грошей з урахуванням інфляції у цьому місяці та часткового погашення боргу у цьому ж місяці). При цьому зазначено, що за наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць ("ЗБ" відповідно до наведеної формули), який перемножується на індекс інфляції за цей місяць, а від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості у поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося).

У випадку якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду ("ЗБ") перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу, та ділиться на 100%.

Зазначена правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 20.08.2020 у справі № 904/3546/19.

За результатом здійсненого судом перерахунку інфляції грошових коштів за період з червня 2020 року по серпень 2021 року інфляційні втрати будуть становити 1 316,77 грн. Проте, з урахуванням меж позовних вимог інфляційні втрати підлягають задоволенню у сумі, заявленій позивачем.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з пунктом 7.1 Договору у разі несвоєчасної оплати вартості товару покупець зобов`язаний сплатити продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочи.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, останнім до стягнення нарахована пеня за загальний період прострочення з 14.06.2020 по 20.08.2021 в сумі 2 126,44 грн.

За результатами здійсненого господарським судом перерахунку, встановлено, що розрахунок пені здійснений позивачем без врахування вимог до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, а також останнім неправильно визначено початок та кінець розрахунку з урахуванням часткових оплат, у зв`язку з чим до стягнення підлягає пеня в сумі 993,05 грн.

Відповідно до пункту 7.2 Договору у випадку прострочи покупцем оплати вартості товару більше ніж на 20 календарних днів вважається, що Покупець необґрунтовано відмовився від оплати товару та зобов`язаний сплатити на користь продавця, крім установленої Договором пені (п. 7.1), штраф за ухилення від оплати у розмірі 10% від вартості отриманого та не оплачено в строк товару.

Позивачем до стягнення заявлений штрафу у розмірі 10% від вартості поставленого товару у сумі 1 804,07 грн.

Судом встановлено, що розрахунок штрафу здійснений позивачем відповідно до умов договору та не суперечить нормам діючого законодавства, у зв`язку з чим до стягнення штрафу у сумі 1 804,66 грн.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі належать витрати на професійну правничу допомогу.

Позивачем заявлено витрати на професійну правничу допомогу, відповідно до договору про надання правничої допомоги б/н від 09.08.2021 та акту приймання-передачі виконаних робіт від 20.08.2021, що складають 5 000,00 грн., які сплачені відповідно квитанції до прибуткового касового ордеру серія 01АААГ № 002076 від 20.08.2021 на суму 5 000,00 грн.

Відповідно до статті 126 Господарського процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно частиною 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспіврозмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідачем не заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Враховуючи викладене, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн. є обґрунтованими, та підлягають до стягнення з відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам у сумі 4 700,34 грн.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Екопак-Люкс" (49006, м. Дніпро, вул. Сергія Подолинського, буд. 31Ж, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промпак Україна" (08300, Київська обл., м. Бориспіль, вул. Шевченко, буд. 165-А, кв. 142, ) 13 500,00 грн. суму основного боргу, 484,66 грн. 3% річних, 1 070,11 грн. інфляції грошових коштів, 993,05 грн. пені, 1 804,07 грн. штрафу, 2 133,95 грн. - витрат по сплаті судового збору, 4 700,34 грн. - витрат на правничу допомогу.

В решті позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повне рішення складено 16.11.2021.

Суддя І.Ф. Мельниченко