ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" вересня 2021 р. Справа№ 910/7090/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Андрієнка В.В.

Шапрана В.В.

секретар Рибчич А.В.

за участю

представників: позивача - Агафонов А.В.

відповідача - Корчак І.М., Кантимір В.І.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Київ Комфорт Сервіс"

на рішення Господарського суду м. Києва від 07.07.2021 р.

у справі № 910/7090/21 (суддя - Босий В.П.)

за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Зарічна 1-Б"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київ Комфорт Сервіс"

про визнання недійсним одностороннього правочину

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2021 року Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Зарічна 1-Б» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київ Комфорт Сервіс» про визнання недійсним одностороннього правочину, оформленого заявою відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог № 2-10 від 23.04.2021 р.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю підстав для визнання недійсним одностороннього правочину, оформленого заявою відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог № 2-10 від 23.04.2021 р., оскільки на думку позивача станом на момент здійснення такого правочину у нього були відсутні будь-які зобов`язання перед відповідачем на суму здійсненого зарахування.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 07.07.2021 р. у справі № 910/7090/21 позов Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Зарічна 1-Б" задоволено повністю.

Додатковим рішенням Господарського суду м. Києва від 28.07.2021 р. у справі № 910/7090/21 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Київ Комфорт Сервіс" на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Зарічна 1-Б" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7500,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду м. Києва від 07.07.2021 р. у справі № 910/7090/21, Товариство з обмеженою відповідальністю "Київ Комфорт Сервіс" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права.

Так, в апеляційній скарзі відповідач вказує на те, що незгода позивача проти зарахування зустрічних однорідних вимог не має юридичного значення та не є перешкодою для зарахування зустрічних однорідних вимог.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 28.07.2021 р. апеляційну скаргу у справі № 910/7090/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Пашкіна С.А., Шапран В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.08.2021 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою та призначено її до розгляду на 28.09.2021 р.

З 16.08.2021 р. по 17.09.2021 р. головуючий суддя Буравльов С.І перебував у черговій щорічній відпустці.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/4718/21 від 27.09.2021 р. у зв`язку з перебуванням судді Пашкіної С.А. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/7090/21.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 27.09.2021 р. апеляційну скаргу у справі № 910/7090/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Шапран В.В., Андрієнко В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.09.2021 р. справу № 910/7090/21 було прийнято до провадження у визначеному автоматизованою системою складі суду.

У судовому засіданні представники сторін надали усні пояснення по суті апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

28.04.2016 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Київ Комфорт Сервіс» (далі - споживач) та Публічним акціонерним товариством «Київенерго», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські електромережі» (далі - постачальник) укладено договір про постачання електричної енергії № 63249 (далі - договір).

Відповідно до п. 1 договору постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача за об`єктами споживача згідно з умовами цього договору та додатків до договору, що є його невід`ємною частиною, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та додатків до договору, що є його невід`ємною частиною.

06.05.2019 р. між Приватним акціонерним товариством «ДТЕК Київські електромережі» (далі - кредитор) та Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Зарічна 1-Б» (далі - поручитель) було укладено договір поруки (далі - договір поруки).

Відповідно до п. 1.1 договору поруки поручитель зобов`язується солідарно відповідати перед кредитором за виконання зобов`язань з оплати спожитої електричної енергії Товариством з обмеженою відповідальністю «Київ Комфорт Сервіс» (), які виникли за договором на постачання електричної енергії від 28.04.2016 р. № 63249, укладеним між кредитором та боржником.

Згідно з п. 3.1 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання боржником зобов`язання щодо сплати спожитої електричної енергії у сумі 3351,39 грн.

На виконання умов укладеного договору поруки від 06.05.2019 р. Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Зарічна 1-Б» сплатило на користь Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» 3351,39 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 24 від 07.05.2019 р.

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Зарічна 1-Б» звернулось до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київ Комфорт Сервіс» із вимогами № 11-03/В11 від 13.03.2020 р., № 28-12-А від 28.12.2020 р. та № 06-01/В1 від 06.01.2021 р. про сплату заборгованості у розмірі 3351,39 грн.

20.04.2021 р. Товариство з обмеженою відповдальністю «Київ Комфорт Сервіс» направило на адресу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Зарічна 1-Б» вимогу № 2-8 від 20.04.2021 р. про сплату боргу, в якій відповідач стверджував про наявність у позивача заборгованості у розмірі 3351,39 грн за спожиту у період з 01.12.2018 р. по 06.12.2018 р. електроенергію.

Заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог № 2-10 від 23.04.2021 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Київ Комфорт Сервіс» повідомило Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Зарічна 1-Б» про проведення зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 3351,39 грн.

У відповідь, Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Зарічна 1-Б» звернулось до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київ Комфорт Сервіс» та вказало на відсутність будь-якого боргу позивача перед відповідачем у розмірі 3351,39 грн та відсутність правових підстав для проведення зарахування зустрічних однорідних вимог на вказану суму.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, що односторонній правочин, оформлений заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Київ Комфорт Сервіс" про зарахування зустрічних однорідних вимог № 2-10 від 23.04.2021 р., на думку позивача, вчинений з порушенням норм чинного законодавства, а тому існують підстави для визнання його недійсним.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як передбачено ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

За ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

За ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільного права може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Таким чином, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків та, у разі задоволення позовних вимог, зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

При цьому, висновок (рішення) про невідповідність правочину актам законодавства як підстава для його недійсності (п. 1 ст. 203 ЦК України) має ґрунтуватися на повно та достовірно встановлених судами обставинах справи щодо порушення певним правочином (чи його частиною) імперативного припису законодавства; саме по собі відступлення сторонами від положення законодавства, регулювання їх іншим чином не свідчить про суперечність змісту правочину цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Таким чином, для визнання недійсним у судовому порядку правочину (господарського зобов`язання) необхідно встановити, що правочин не відповідає вимогам закону, або ж його сторонами (стороною) при укладенні було порушено господарську компетенцію.

Позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання договору (договорів) недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними, а також наявність у позивача порушеного права чи інтересу в результаті укладення спірного правочину (правочинів).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 р. у справі № 922/109/19.

Згідно з ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Недотримання цієї вимоги в момент вчинення правочину за змістом ч. 1 ст. 215 ЦК України є підставою його недійсності.

Вказана вимога до правочину містить дві складові: відповідність волевиявлення внутрішній волі учасника правочину та відсутність дефекту волі такого учасника, коли його воля зазнала протиправного впливу внаслідок обману, насильства, погрози, важких обставин або була спотворена внаслідок зловмисної домовленості представника суб`єкта з іншою стороною.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї зі сторін допускається лише у випадках, установлених договором або законом.

Спеціального порядку та форми здійснення відповідної заяви як одностороннього правочину не передбачено законодавством, за загальними правилами про правочини (наслідки недодержання його письмової форми) здійснення відповідної заяви про зарахування на адресу іншої сторони як односторонній правочин слід вважати зробленою та такою, що спричинила відповідні цивільно-правові наслідки, в момент усної заяви однієї з сторін на адресу іншої сторони, чи в момент вручення однією стороною іншій стороні повідомлення, що містить письмове волевиявлення на припинення зустрічних вимог зарахуванням. Моментом припинення зобов`язань сторін в такому разі є момент вчинення заяви про зарахування у визначеному порядку.

Таким чином, за своєю правовою природою припинення зобов`язання зарахуванням зустрічної вимоги - це одностороння угода, яка оформляється заявою однієї з сторін.

Недопустимість зарахування зустрічних вимог визначено ст. 602 ЦК України, відповідно до положень якої не допускається зарахування зустрічних вимог про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю; про стягнення аліментів; щодо довічного утримання (догляду); у разі спливу позовної давності; за зобов`язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом; в інших випадках, встановлених договором або законом.

Виходячи з викладеного, вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають бути:

- зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим);

- однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, наприклад, грошей. При цьому правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо);

- строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Крім того, ще однією важливою умовою для здійснення зарахування зустрічних вимог - є безспірність вимог, які зараховуються, а саме, відсутність спору щодо змісту, умови виконання та розміру зобов`язань. Наявність заперечень іншої сторони на заяву про зарахування чи відсутність будь-якої з названих вище умов, виключає проведення зарахування у добровільному порядку.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.10.2018 р. у справі № 914/3217/16, а також у постановах Верховного Суду від 11.09.2019 р. у справі № 910/21648/17, від 25.09.2019 р. у справі № 910/21645/17 та від 01.10.2019 р. у справі № 910/12968/17.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на відсутність у Об`єднання співвласників «Зарічна 1-Б» будь-якої заборгованості перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Київ Комфорт Сервіс» та відсутність обґрунтованої та безспірної вимоги до позивача.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Вбачається, що на підставі договору про постачання електричної енергії № 63249 від 28.04.2016 р. здійснювалось електропостачання у будинки, які обслуговувались відповідачем, зокрема, у будинок за адресою: м. Київ, вул. Зарічна, 1-Б, проте з 01.12.2018 р. самостійне управління зазначеним будинком здійснює створене мешканцями даного будинку Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Зарічна 1-Б».

На виконання умов договору про постачання електричної енергії № 63249 від 28.04.2016 р. відповідачу було виставлено рахунок № 63249012/12/1 від 06.12.2018 р. та рахунок-розшифровку № 63249012/12/1 від 06.12.2018 р., відповідно до яких за період з 01.12.2018 р. по 06.12.2018 р. було спожито електроенергії на суму 3351,39 грн.

Тобто, відповідач вважає, що Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Зарічна 1-Б» збагатилась на суму 3351,39 грн, оскільки за використану ним електроенергію з 01.12.2018 р. по 06.12.2018 р. здійснено оплату Товариству з обмежено відповідальністю «Київ Комфорт Сервіс», а тому позивач повинен сплатити відповідачу 3351,39 грн на підставі ст. 1212 ЦК України.

Таким чином, між сторонами існує спір стосовно заборгованості Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Зарічна 1-Б» перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Київ Комфорт Сервіс» у сумі 3351,39 грн на підставі ст. 1212 ЦК України.

Крім цього, місцевим судом встановлено, що в провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа № 910/3685/21 за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Зарічна 1-Б» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київ Комфорт Сервіс», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Приватного акціонерного товариства «ДТЕК «Київські електромережі» про стягнення 3667,34 грн.

Позовні вимоги у вказаній справі обґрунтовані тим, що внаслідок виконання грошового зобов`язання Товариством з обмеженою відповідальністю «Київ Комфорт Сервіс» перед кредитором - Приватним акціонерним товариством «ДТЕК «Київські електромережі» у сумі 3351,39 грн за спожиту електричну енергію Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Зарічна 1-Б», як поручителем згідно з договором поруки від 06.05.2019 р., укладеним між сторонами, на підставі ч. 2 ст. 556 ЦК України та п. 5.4 договору поруки від 06.05.2019 р. набуто право вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київ Комфорт Сервіс», як боржника за договором № 63249 постачання електричної енергії від 28.04.2016 р.

Отже, стосовно суми заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 3351,39 грн, яку Товариство з обмеженою відповідальністю «Київ Комфорт Сервіс» було зараховано як зустрічні однорідні вимоги, наявний спір.

Як вбачається з матеріалів справи, між Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Зарічна 1-Б» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Київ Комфорт Сервіс» існує спір стосовно як заборгованості позивача перед відповідачем, так і стосовно заборгованості відповідача перед позивачем, в той час як важливою умовою для здійснення зарахування зустрічних вимог є безспірність вимог, які зараховуються, а саме, відсутність спору щодо змісту, умови виконання та розміру зобов`язань. Наявність заперечень іншої сторони на заяву про зарахування чи відсутність будь-якої з названих вище умов, виключає проведення зарахування у добровільному порядку.

Враховуючи викладене, а також те, що односторонній правочин, оформлений заявою відповідача про зарахування зустрічних однорідних вимог № 2-10 від 23.04.2021 р., суперечить актам чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога позивача про визнання недійсним одностороннього правочину, оформленого заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Київ Комфорт Сервіс» про зарахування зустрічних однорідних вимог № 2-10 від 23.04.2021 р., є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Аргументи сторін були досліджені у судовому засіданні та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються судом в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обгрнутовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", рішення від 10.02.2010).

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 276 ГПК передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, здійснивши перевірку та оцінку всіх належних доказів, наявних у матеріалах справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що рішення Господарського суду м. Києва від 07.07.2021 р. у справі № 910/7090/21 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Київ Комфорт Сервіс" задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Київ Комфорт Сервіс" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 07.07.2021 р. у справі № 910/7090/21 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Київ Комфорт Сервіс".

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 15.11.2021 р.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В.Андрієнко

В.В. Шапран