ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" листопада 2021 р. Справа №914/3290/20

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді: Плотніцького Б.Д.

Суддів: Кравчук Н.М.

Марко Р.І.

за участю секретаря судового засідання Процевич Р.Б.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Громадської організації "Спортивний клуб "Максимус-ГОЛД" б/н від 29.06.2021 (вх. № 01-05/2352/21 від 13.07.2021)

на рішення Господарського суду Львівської області від 02.06.2021 (повний текст рішення складено та підписано 09.06.2021), суддя Рим Т.Я.

у справі №914/3290/20

за позовом: Громадської організації "Спортивний клуб "Максимус-Голд" м. Львів,

до відповідача 1: Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, м. Львів,

до відповідача 2: Львівської міської ради, м Львів,

про: визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання прийняти рішення, визнати продовженим договір оренди нерухомого майна

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача 2: Пучак І.А. (в порядку самопредставництва);

від відповідача 2: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 02.06.2021 у задоволенні позову Громадської організації "Спортивний клуб "Максимус-Голд" до Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради та Львівської міської ради про: визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання прийняти рішення, визнати продовженим договір оренди нерухомого майна, відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Громадська організація "Спортивний клуб "Максимус-Голд" оскаржила таке в апеляційному порядку. Апеляційна скарга надійшла до Господарського суду Львівської області 02.07.2021 та до Західного апеляційного господарського суду 13.07.2021.

Причини відкладення розгляду справи та процесуальні питання пов`язані з розглядом справи викладено в ухвалах суду.

Зокрема, ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 18.10.2021 розгляд справи №914/3290/20 призначено на 10.11.2021 на 12 год 00 хв.

В судове засідання 10.11.2021 з`явилася представник відповідача 1, позивач та відповідач 2 не з`явилися, про судове засідання повідомлялись належним чином, причин неявки суду не повідомили. Відповідач 2 про розгляд справи повідомлявся на офіційну електронну адресу, яка зазначена як контактна на офіційному сайті Львівської міської ради.

Апелянт/позивач неодноразово був повідомлений про розгляд справи, як поштовим зв`язком, так і на зазначену в апеляційній скарзі електронну адресу адвоката, яким підписано та подано апеляційну скаргу.

Крім того, від представника апелянта - адвоката Завада Т.Р. неодноразово надходили клопотання про відкладення розгляду справи, які було задоволено судом.

Відповідно до ч. 1 та п.п. 2, 10, 11 ч. 3 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Основними засадами (принципами) господарського судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами;

Відповідно до ч.1, 2 ст.42 ГПК України учасники справи мають право: 1) ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень; 2) подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; 3) подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб; 4) ознайомлюватися з протоколом судового засідання, записом фіксування судового засідання технічними засобами, робити з них копії, подавати письмові зауваження з приводу їх неправильності чи неповноти; 5) оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках; 6) користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами. Учасники справи зобов`язані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; 4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див. рішення Суду у справі "Шульга проти України", пункт 28, № 16652/04, від 02.12.2010).

Неможливість суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Європейської конвенції з прав людини (рішення ЄСПЛ від 08 листопада 2005 року у справі № 36655/02 «Смірнова проти України», рішення ЄСПЛ від 27 квітня 2000 року у справі № 30979/96 «Фрідлендер проти Франції» (Frydlender v. France)). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30 листопада 2006 року у справі «Красношапка проти України»).

Тобто, саме суд з метою запобігання зловживанням правами, активно забезпечує справедливий баланс використання учасниками процесу своїх прав і обов`язків, що не спростовує принцип змагальності сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, апелянт неодноразово був належним чином повідомлений про судові засідання, однак до суду не з`явився.

Саме Громадська організація «Спортивний клуб «Максимус-Голд» була ініціатором оскарження судового рішення, вважаючи, що її права були порушені, в подальшому свідомо нехтувала своїми процесуальними правами та обов`язками, не з`являючись у судові засідання та не забезпечуючи участі повноважних представників.

Касаційний господарський суд при прийнятті рішення по справі № 910/33054/ 15 від 14.02.2018 висловив правову позицію, яка є протилежною до раніше прийнятих правових позицій ВГСУ (справа № 911/4241/15 від 10.10.2017), а саме: сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

А тому, неявка в судові засідання апелянта, як ініціатора судового процесу, порушує право іншої сторони, а саме відповідачів, на розгляд справи у розумні строки.

Відповідно до ч.12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що позивач/апелянт та відповідач 2 неодноразово, належним чином повідомлялися про розгляд справи, крім процесуальних прав, мають і процесуальні обов`язки, а відтак колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності позивача/апелянта та відповідача 2.

Під час розгляду справи відводів суддям та секретарю судового засідання в порядку ст.ст. 35, 36, 37 ГПК України від учасників судового процесу не надходило.

Судове засідання фіксувалось за допомогою технічних засобів звукозапису, згідно зі ст. 222 ГПК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та аргументи учасників справи.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначає, що оскаржуване рішення прийнято з істотним порушенням норм матеріального права, а також у зв`язку із невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зокрема, апелянт вказує, що при вирішенні даної справи підлягав застосуванню Закон України від 03.10.2019 №157-ІХ «Про оренду державного та комунального майна» (далі - Закон), натомість, суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні апеляційної скарги, керувався законом у старій редакції, яка не підлягала застосуванню, що свідчить про порушення судом норм матеріального права.

Крім того, апелянт звертає увагу суду на те, що передбачений ч. 1 ст. 19 Закону перелік підстав для рішення про відмову у продовженні договору оренди є вичерпним і не підлягає розширювальному поняттю.

Однак, як вбачається зі змісту Протоколу комісії з підготовки пропозицій для надання в оренду майна територіальної громади м. Львова №6 від 12.06.2020 по питанню Ф/14, комісією прийнято рішення «відмовити у зв`язку із скаргою мешканців».

Апелянт переконаний, що наявність скарг мешканців не є самостійною підставою для прийняття рішення про відмову у продовженні договору оренди без проведення аукціону.

Апелянт зазначає, що згідно з ч. 3 ст. 17 Закону у старій редакції, після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов`язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору

Відтак, апелянт вважає, що не заслуговують на увагу висновки суду про те, що причини, з яких Управління відмовилося продовжувати орендні правовідносини, не мають значення.

Апелянт вказує, що на адресу позивача від відповідача-1 не надходило жодних зауважень щодо припинення договору після його закінчення, зокрема, протягом одного місяця з 16.06.2020

З вказаного періоду і по сьогоднішній день Відповідач здійснює користування таким приміщенням та належним чином сплачує орендну плату.

З огляду на наведене вище, апелянт вважає, що оскаржуване рішення суду суперечить нормам матеріального права, оскільки прийнято без врахування вимог ч. 1 ст. 764 ЦК України. Висновок суду щодо припинення строку договору суперечить обставинам справи, а висновки суду про те, що оскільки дія договору оренди спливла до 01.07.2020, в нього не було підстав застосовувати приписи нового закону, теж є хибними, оскільки базуються на хибному тлумаченні норм матеріального права.

За таких обставин, апелянт просить рішення Господарського суду Львівської області від 02.06.2021 у справі №914/3290/20 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Громадської організації «Спортивний клуб «Максимус-Голд» задоволити повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач 1 зазначає, що Управління комунальної власності не погоджується із заявленою апеляційною скаргою, вважає її безпідставною.

Зокрема, в апеляційній скарзі позивач стверджує, що договір оренди вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором, посилаючись на те, що у встановлений законом місячний термін він не отримував жодних листів чи повідомлень позивача про припинення договірних відносин, відсутність в матеріалах справи належного доказу надіслання йому як орендарю повідомлення про припинення договірних відносин.

Однак, відповідач 1 зазначає, що 20.06.2020 відповідач надіслав орендарю (відповідачу) повідомлення від 18.06.2020 №2302-вих-45720 про припинення орендних відносин у зв`язку із закінченням строку, на який було укладено договір оренди, що підтверджено списком згрупованих відправлень та фіскальним чеком.

Крім того, Управління комунальної власності зазначає, що вони не зобов`язані перевіряти вчасність надходження кореспонденції до адресата, а обов`язок надіслання повідомлення про припинення орендних правовідносин ними надіслано орендарю в строк, передбачений законом.

Відтак, відповідач 1 просить суд в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції у справі №914/3290/20 залишити без змін.

Обставини справи встановлені судами першої та апеляційної інстанції.

16.06.2015 між Управлінням комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (Орендодавець) та Громадською організацією «Спортивний клуб «Максимус-Голд» було укладено договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) № Ф-9641-15 (далі Договір оренди) (т.1 а.с.17-22). Згідно з пунктом 1.1 Договору оренди орендодавець на умовах, визначених цим договором, зобов`язується передати, а орендар прийняти в строкове платне користування нерухоме майно нежитлові приміщення підвалу загальною площею 223,2 м2, які розташовані за адресою: м. Львів, вул. Героїв УПА, буд. 78 .

Пунктом 4.1 Договору оренди встановлено, що термін договору визначений на 5 років, з 16.06.2015 до 16.06.2020 включно.

Управлінням комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради було отримано заяву від імені мешканців будинку №78 по вул. Героїв УПА (т.1 а.с.72). У заяві просять провести перевірку функціонування сауни "Соляна печера" у підвалі їхнього будинку.

12.12.2019 Управлінням комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради було складено акт проведення перевірки приміщення (т.1 а.с.70-71). Перевіркою встановлено, що приміщення використовує профілактично-оздоровчий комплекс "Соляна печера" Організації. Фактичне цільове використання об`єкта - для надання послуг масажиста, сауна-баня.

Організація сплачує Управлінню орендні платежі, про що свідчать долучені платіжні доручення:

25.1.№ 243 від 20.07.2020 на суму 500,00 грн (а. с. 27).

25.2.№ 245 від 31.07.2020 на суму 450,00 грн (а. с. 28).

25.3.№ 251 від 31.08.2020 на суму 450,00 грн (а. с. 29).

25.4.№ 255 від 07.09.2020 на суму 450,00 грн (а. с. 30).

25.5.№ 6 від 04.12.2020 на суму 1'000,00 грн (а. с. 31).

Громадська організація «Спортивний клуб «Максимус-Голд» 12.03.2020 подала Управлінню заяву про продовження дії Договору оренди від 16.06.2015 на 10 років (т.1 а.с.23). До заяви долучено документи згідно з переліком, зазначеним в описі прийнятих документів (т.1 а.с.24).

Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради 20.06.2020 надіслало Громадській організації «Спортивний клуб «Максимус-Голд» повідомлення від 18.06.2020 про припинення договірних відносин у зв`язку із закінченням терміну дії договору оренди (т.1 а.с.66-69). Зазначивши при цьому про необхідність упродовж 15 днів повернути об`єкт оренди балансоутримувачу, провести розрахунок зі сплати орендної плати тощо.

Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради 09.07.2020 повторно надіслало Громадській організації «Спортивний клуб «Максимус-Голд» лист про відмову в продовженні Договору від 06.06.2015 у зв`язку з прийняттям Комісією з підготовки пропозицій для надання в оренду майна територіальної громади м. Львова рішення про відмову в продовженні дії Договору від 16.06.2015 (т.1 а.с.26). Щодо рішення комісії, то таке прийняте на підставі:

Листа мешканців будинку від 27.11.2019 щодо ліквідації Громадської організації «Спортивний клуб «Максимус-Голд».

Акта Управління про обстеження від 12.12.2019 про використання Громадською організацією «Спортивний клуб «Максимус-Голд» орендованих приміщень не за цільовим призначенням.

Так, згідно з протоколом № 6 комісії з підготовки пропозицій для надання в оренду майна територіальної громади м. Львова від 12.06.2020 (т.1 а.с.34) Громадській організації «Спортивний клуб «Максимус-Голд» відмовлено у продовженні оренди у зв`язку зі скаргами мешканців. Зокрема, в орендованому приміщенні функціонує сауна, що призводить до руйнації будинку.

В матеріалах справи наявний лист-опитування мешканців будинку по вул. Героїв УПА, 78 щодо діяльності Громадської організації «Спортивний клуб «Максимус-Голд», адресований Управлінню комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської області (т.1 а.с.32). У листі зазначено, що за період діяльності Громадської організації «Спортивний клуб «Максимус-Голд», мешканцям не було завдано ані матеріальних, ані моральних збитків, зауважень щодо Громадської організації «Спортивний клуб «Максимус-Голд» не мають. Лист підписаний десятьма особами із зазначенням прізвища, ініціалів та номеру квартири.

В матеріалах справи наявний лист Львівської місцевої прокуратури №3 від 12.11.2019 (т.1 а.с.33), у якому повідомлено мешканців будинку №78 по вул. Героїв УПА , що звернення щодо можливого самовільного перепланування житлових та господарських приміщень підлягає поверненню. Причиною повернення є відсутність у зверненні підпису та дати.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 12.01.2021 у справі №914/2312/20 зобов`язано Громадську організацію «Спортивний клуб «Максимус-Голд» повернути об`єкт оренди шляхом виселення з нежитлового приміщення загальною площею 223,2 м2, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Героїв УПА, 78.

До Західного апеляційного господарського суду надходили анонімні (не підписані) звернення від імені мешканців будинку, у якому знаходиться орендоване за оспорюваним договором приміщення. У зверненнях зазначено вимоги припинити функціонування сауни в орендованому приміщенні та не продовжувати договір оренди.

Однак, такі не беруться судом до уваги з огляду на їх анонімність, а долучені до них докази через недопустимість.

Норми права та висновки, якими суд апеляційної інстанції керувався при прийнятті постанови.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи і заперечення, які наведені в апеляційній скарзі, у відзиві на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представника відповідача 1, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального та дотримання норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як свідчать матеріали справи, предметом позову у цій справі є вимога про продовження договору оренди нерухомого майна комунальної власності.

За змістом ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Як передбачено ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (ч. 1 ст. 759 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 291 ГК України договір оренди припиняється у разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

В пункті 4.1. Договору оренди сторони дійшли згоди, що договір укладено строком на 5 років, з 16 червня 2015 року до 16 червня 2020 року включно.

За змістом ст. 284 ГК України строк договору оренди визначається за погодженням сторін.

У відповідності до ч. 1 ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Як передбачено ч. 2 ст. 291 ГК України, договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Також, у п. 4.10.1 Договору оренди сторони погодили, що чинність договору оренди припиняється внаслідок закінчення терміну, на який його було укладено.

Згідно з п. 4.3 Договору оренди, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов Договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну його дії, Договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором.

03.10.2019 Верховною Радою України ухвалено Закон України "Про оренду державного та комунального майна" № 157-IX, який замінив собою однойменний закон, ухвалений ще 10.04.1992. Закон від 03.10.2019 набрав чинності 27.12.2019, а введений в дію з 01.02.2020.

Враховуючи зміни, у процесі орендних відносин передбачено перехідний період.

Зокрема, відповідно до п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону від 03.10.2019, договори оренди державного та комунального майна, укладені до набрання чинності Законом, продовжуються в порядку, передбаченому старим Законом «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.1992 №2269-ХІІ, до дати, яка наступить раніше набрання чинності рішенням Кабінету міністрів України чи рішенням представницького органу місцевого самоврядування щодо встановлення переліку підприємств, установ, організацій, що надають соціально важливі послуги населенню або 01.07.2020.

Таким чином, за Законом від 03.10.2019 договори, укладені до набрання чинності Законом, можна продовжувати відповідно до Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.1992.

03.06.2020 Кабінетом міністрів України прийнято постанову №483 «Деякі питання оренди державного та комунального майна», яка набрала чинності 17.06.2020. Цією постановою затверджується порядок передачі в оренду державного та комунального майна.

У справі, яка розглядається, договір оренди було припинено у зв`язку із закінченням терміну його дії 16.06.2020, відтак даний договір продовжується відповідно до Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.1992.

А тому, у суду відсутні підстави застосовувати ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 03.10.2019.

До спірних правовідносин слід застосовувати Закон України «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.1992.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

За змістом ч. 2 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець. При цьому, такі заперечення можуть бути висловлені ним як до закінчення терміну дій договору оренди, так і протягом одного місяця після закінчення цього строку.

При цьому, законодавчо не встановлений початок перебігу строку для надіслання заяви однією із сторін про припинення або зміну умов договору. Отже, в даному випадку має значення лише те, чи збіг встановлений місячний термін для заяви однієї із сторін про припинення або зміну договору оренди після закінчення терміну дії такого договору, оскільки саме із його закінченням пов`язане продовження договору оренди на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Як передбачено ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Вказана норма має диспозитивний характер, оскільки не вказує на те, що відповідна вимога про припинення договору оренди має називатися виключно заявою. Відповідна заява може бути направлена однією із сторін у формі листа, телеграми, факсограми тощо. Істотне значення у даному випадку має зміст такої заяви, оскільки вона обов`язково повинна бути спрямована на припинення або зміну умов договору оренди.

Отже, якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.

20.06.2020 Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради направило на адресу позивача повідомлення №2302-вих-45720 від 18.06.2020 про припинення договірних відносин у зв`язку із закінченням терміну дії договору оренди

На підтвердження направлення вказаного повідомлення відповідач 2 надав суду належним чином засвідчену ксерокопію списку згрупованих рекомендованих відправлень від 19.06.2020 фіскального чеку від 20.06.2020.

Відтак, орендодавець належним чином повідомив орендаря про припинення дії договору оренди №Ф-9641-15 від 16.06.2015 нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень), що належить до комунальної власності.

Щодо посилань апелянта на неотримання повідомлень орендодавця, то слід зазначити, що норми законодавства передбачають право орендодавця на заперечення щодо продовження строку дії договору оренди та не встановлюють обов`язку орендодавця вручати заяву про припинення дії договору оренди безпосередньо орендарю чи перевіряти факт такого отримання.

Таким чином, оскільки повідомлення від 18.06.2020 №2302-вих-45720 про припинення орендних відносин направлено орендарю з дотриманням приписів ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та докази такого направлення наявні в матеріалах справи, відтак договір оренди №Ф-9641-15 від 16.06.2015 нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень), що належить до комунальної власності припинив свою дію.

Таким чином, матеріали справи свідчать про те, що, приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову, місцевий господарський суд всебічно, повно і об`єктивно дослідив матеріали справи в їх сукупності, дав вірну юридичну оцінку обставинам справи та прийняв рішення, яке відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення не знайшло свого підтвердження, в зв`язку з чим підстави для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення відсутні.

Приписами ст. 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Дана норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно зі статтею 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції виходить з того, що Європейським судом з прав людини у рішенні Суду у справі «Трофимчук проти України» № 4241/03 від 28.10.2010 зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.

У відповідності до ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновок місцевого господарського суду, тому підстав для її задоволення не має, оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на вищенаведене, Західний апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги Громадської організації «Спортивний клуб «Максимус-Голд», зміни чи скасування рішення Господарського суду Львівської області від 02.06.2021 у справі №914/3290/20. Порушень норм процесуального права, які могли б призвести до зміни чи скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції у даній справі, судовою колегією не встановлено.

У зв`язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення, апеляційний господарський суд на підставі ст. 129 ГПК України дійшов до висновку про покладення на апелянта витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. 86, 129, 236, 254, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Громадської організації "Спортивний клуб "Максимус-ГОЛД" б/н від 29.06.2021 (вх. № 01-05/2352/21 від 13.07.2021) залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 02.06.2021 у справі №914/3290/21 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд справи в апеляційному порядку покласти на апелянта.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Порядок та строки оскарження постанов апеляційного господарського суду до суду касаційної інстанції визначені ст. ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 19.11.2021

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий -суддя Плотніцький Б.Д.

Суддя Кравчук Н.М.

Суддя Марко Р.І.