ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2021 Справа № 917/2047/20

м.Полтава

за позовною заявою Харківського Національного університету внутрішніх справ, пр-т Льва Ландау, 27, м.Харків, 61080 в особі відокремленого підрозділу Кременчуцького льотного коледжу Харківського національного університету внутрішніх справ (вул.Перемоги,17/6, м.Кременчук, Полтавська область, 39605

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об`єднання "АВІА", вул. Леонова, 2/27, м.Кременчук, Полтавська область,39601

Третя особа: 1. Міністерство освіти і науки України (01135, м.Київ, Проспект Перемоги,10)

2. Фонд державного майна України (01133, м.Київ, вул.Генерала Алмазова,18/9).

3. Національний авіаційний університет (пр.Гузара Любомира,1, м.Київ, 03058, )

про визнання договору недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння

Суддя Кльопов І.Г.

Секретар Назаренко Я.А.

Представники сторін згідно протоколу судового засідання

Обставини справи. Харківський Національний університет внутрішніх справ в особі відокремленого підрозділу Кременчуцького льотного коледжу Харківського національного університету внутрішніх справ звернувся до Господарського суду Полтавської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об`єднання "АВІА", в якому просить суд:

1. Визнати недійсним договір купівлі-продажу від 17.12.2000 року №66, укладений між Кременчуцьким льотним коледжем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об`єднання "АВІА".

2 Витребувати з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об`єднання "АВІА" будівлю заправочного складу паливно-мастильних матеріалів загальною площею 48,00 м.кв. на користь Кременчуцького льотного коледжу Харківського національного університету внутрішніх справ.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що Кременчуцький льотний коледж при відчужені нерухомого майна за договором-купівлі продажу від 17.09.2002 № 66 мав отримати дозвіл Міністерства освіти України за погодженням з Фондом державного майна України, оскільки коледж не був власником нерухомого майна, а здійснював оперативне управління. Сторони при укладенні спірного договору купівлі-продажу в порушення ст. 63 Закону України «Про освіту», ст. 5 Закону України Про приватизацію державного майна", Положення про порядок продажу на аукціоні за конкурсом основних засобів, що є державною власністю, затверджене наказом Фонду державного майна України від 22 вересня 2000 р. N 1976 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10 жовтня 2000 р. за N 692/4913 не дотримались встановленого порядку відчуження об`єкта державної власності, не врахували заборону його відчуження та не погодили таке відчуження з уповноваженим державою органом, що є підставою для визнання договору недійсним згідно зі статтею 215 та частиною 1 статті 203 Цивільного кодексу України та ст. 48 Цивільного кодексу УРСР.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 26.01.2021 суд ухвалив прийняти позовну заяву до розгляду і відкрити провадження у справі; справу розглядати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 08.02.2021.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 08.02.2021 суд відклав підготовче засідання на 11.03.2021 та задовольнив клопотання позивача про витребування у Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об`єднання "АВІА" 1. Оригінал договору купівлі-продажу від 17.09.2002 №66. 2. Належним чином завірені докази оплати, згідно п.3.1. договору купівлі-продажу від 17.09.2002 №6.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 08.02.2021 суд визнав необґрунтованим відвід, заявлений Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об`єднання "АВІА" судді Кльопову І.Г. від розгляду справи №917/2047/20 та відмовив Товариству з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче об`єднання "АВІА" у задоволенні заяви про відвід судді Кльопова І.Г. від розгляду справи № 917/2047/20.

25.02.2021 за вхід. №2129 та 26.02.2021 за вхід. №2210 від відповідача надійшов відзив на позов. Відповідач проти позову заперечує та зазначає наступне:

- оспорюваний договір купівлі-продажу укладено між ТОВ «НВО «АВІА» та Кременчуцьким льотним коледжем, який надалі було перейменовано у Кременчуцький льотний коледж Національного авіаційного університету, ця юридична особа була в подальшому припинена внаслідок реорганізації, а правонаступником її є Національний авіаційний університет, до якого після припинення перейшли майно, права та обов`язки; саме Національний авіаційний університет є тією особою, що може вказувати на порушення його прав та інтересів, а у Харківського національного університету внутрішніх справ відсутні правовідносини правонаступництва щодо Кременчуцького льотного коледжу, що виключає наявність порушеного права як такого й відповідно звернення до суду за його захистом шляхом подання позовної заяви щодо оскарження договору купівлі-продажу № 66 від 17.09.2002 та витребування майна;

- Національний авіаційний університет внаслідок відносин правонаступництва знав про укладення договору купівлі-продажу № 66 від 17.09.2002 р., оскільки зазначене в договорі купівлі-продажу нерухоме майно було розташоване на території аеродрому «Велика Кохнівка» Кременчуцького льотного коледжу,

- відповідач не знав, та не міг знати про те, що Кременчуцький льотний коледж не мав права на відчуження будівлі заправочного складу паливно-мастильних матеріалів,

- відповідач правомірно здійснює своє право власності, а жодних претензій від Національного авіаційного університету до ТОВ «НВО «АВІА» щодо укладення вищезазначеного договору не надходило;

- відповідач прохає застосувати строк позовної давності до спірних правовідносин;

- відповідач після придбання майна здійснив реконструкцію, внаслідок чого було здійснено будівництво нових будівель і споруд, разом з іншими, та зареєстровано право власності на майновий комплекс будівель та споруд за адресою вул. Сковороди, буд.56, с.Рокитне, Кременчуцький район, Полтавська область, що підтвердив свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії ССР №521145 від 23.10.2009.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 11.03.2021 суд відклав підготовче засідання на 25.03.2021.

25.03.2021 за вхід. №3262 від позивача надійшла заява про зміну підстав позову, в якій позивач зазначає наступне:

- відповідно до ч. 1 ст. 14 та ч. ч. 1, 2 ст. 18 Закону України "Про освіту" (в редакції чинній на момент укладення спірного договору), навчальні заклади створюються органами державної виконавчої влади і органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, громадянами відповідно до соціально-економічних, національних, культурно-освітніх потреб у них за наявності необхідної матеріально-технічної, науково-методичної бази, педагогічних кадрів.

Навчальні заклади, що засновані на загальнодержавній або комунальній власності, мають статус державного навчального закладу;

- відповідно до Статуту Кременчуцького льотного коледжу, прийнятого Конференцією трудового колективу від 12.09.1997 року (протокол № 23), затвердженого Міністерством освіти України 16.10.1997 року та зареєстрованого у виконкомі Кременчуцької міської ради розпорядженням № 1332 від 05.11.1997 року, коледж є вищим закладом освіти II рівня акредитації, заснованим на державній формі власності і підпорядкований Міністерству освіти України. Коледжу передаються засновником у користування та оперативне управління об`єкти права власності: будівельні споруди, повітряні судна, машини, обладнання, транспортні засоби, грошові кошти. Відчуження майна, що закріплене за коледжем, здійснюється за погодженням Міністерства освіти України у порядку, встановленому чинним законодавством;

- відповідно до чинного на момент укладення спірного договору законодавства купівля-продаж державного майна здійснювалася шляхом приватизації;

- відчуження спірного нежитлового приміщення (будівлі слюсарної майстерні для виконання ремонтно-профілактичних робіт) на складі паливно-мастильних матеріалів за договором купівлі-продажу від 17.09.2002 року №66 за своєю правовою природою є приватизацією, а тому повинне відбуватися в порядку, встановленому для приватизації, включаючи погодження такого відчуження з відповідними органами.

Таким чином, сторони при укладанні спірного договору купівлі-продажу в порушення Закону України "Про освіту", Закону України "Про приватизацію державного майна", Положення про порядок продажу на аукціоні, за конкурсом основних засобів, що є державною власністю, затверджене наказом Фонду державного майна України від 22.09.2000 №1976 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.10.2000 за №692/4913 не дотрималися встановленого порядку відчуження об"єкта державної власності, не врахували заборону його відчуження та не погодили таке відчуження з уповноваженим державою органом, який повинен надавати згоду на його здійснення, що є підставою визнання договору недійсним.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 25.03.2021 суд прийняв дану заяву, задовольнив клопотання позивача про залучення до участі у справі третіх осіб , які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: 1. Міністерство освіти і науки України та 2. Фонд державного майна України .

27.04.2021 за вхід. №4660 від відповідача надійшов відзив на позов з урахуванням заяви про зміну підстав позову. Так відповідач у відзиві зазначає:

- Кременчуцьким льотним коледжем, як юридичною особою, станом на момент укладення оскаржуваного договору було прийнято рішення у відповідності до протоколу №11 засідання постійно діючої комісії по розгляду продажу ТОВ НВО АВІА будівлі заправочного складу ПММ від 16.10.2002 , п. 3 якого визначено, що реалізаціюбудівлі заправочного складу ПММ аеродрому В. Кохнівка здійснити через біржу згідно з Типовою Інструкцією про порядок списання основних засобів бюджетних установ;

- про продаж об`єкту нерухомості, що зазначений в оспорюваному договорі, у відповідності до Типової інструкції свідчить також акт №3 технічного станубудівлі заправочного складу ПММ від 04.07.2002, який складався у відповідності до пп. а) п. 7 вищезгаданої Інструкції;

- майновий комплекс, що передавався від НАУ до ХНУВС не включав в себе майно, що зазначено у оскаржуваному договорі купівлі-продажу, що свідчить про те, що майновий комплекс, який отримано ХНУВС має можливість функціонувати без майна ТОВ НВО АВІА та не потребує його використання;

- відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 186-р 13.03.2019 цілісний майновий комплекс Кременчуцького льотного коледжу Національного авіаційного університету передавався із сфери управління Міністерства освіти і науки до сфери управління Міністерства внутрішніх справ з приєднанням його до Харківського національного університету внутрішніх справ як відокремленого структурного підрозділу з найменуванням - Кременчуцький льотний коледж Харківського національного університету внутрішніх справ;

- на момент прийняття вищезазначеного розпорядження цілісного майнового комплексу Кременчуцького льотного коледжу Національного авіаційного університету не існувало, оскільки юридична особа, яка зазначена у вищезазначеному розпорядженні була припинена 24.04.2008, а Кременчуцький льотний коледж Харківського національного університету внутрішніх справ створено як відокремлений структурний підрозділ Харківського національного університету внутрішніх справ лише 28.05.2019, що виключає можливість порушення прав та інтересів як Харківського національного університету внутрішніх справ, так і Кременчуцького льотного коледжу Харківського національного університету внутрішніх справ, як відокремленого структурного підрозділу;

- оскарження договору купівлі-продажу № 66 від 17.09.2002 та витребування майна, Національним авіаційним університетом не здійснювалось внаслідок того, що він у своєму розпорядженні мав документи первинного бухгалтерського обліку, які свідчили про те, що відповідне майно було реалізоване на біржі в порядку реалізації майна, що підлягає списанню, а не в порядку приватизації державного майна;

- у розпорядженні ТОВ НВО АВІА наявні оригінали лише частини вищезазначених документів, а про їх наявність відповідачу стало відомо з матеріалів архівної справи;

- правонаступником Кременчуцького льотного коледжу Національного авіаційного університету, як юридичної особи, є Національний авіаційний університет (), що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідач заперечує будь-яке правонаступництво відокремленого підрозділу Кременчуцький льотний коледж Національного авіаційного університету та підрозділу Кременчуцький льотний коледж Харківського національного університету внутрішніх справ.

Разом з відзивом відповідачем також подано клопотання про витребування доказів.

Так, відповідач просив суд витребувати від Національного авіаційного університету належним чином завірену копію протоколу №11 засідання постійно діючої комісії по розгляду продажу ТОВ "НВО "АВІА" будівлі заправочного складу ПММ від 16.10.2002 року.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 25.05.2021 суд задовольнив клопотання відповідача та витребував від Національного авіаційного університету додаткові докази та відклав підготовче засідання на 08.06.2021.

23.06.2021 за вхід. №6795 від Національного авіаційного університету надійшов лист з повідомленням про неможливість надати додаткові докази.

12.07.2021 за вхід. №7603 від Фонду державного майна України надійшли пояснення щодо позову разом з клопотанням про поновлення строку для надання пояснень. Дослідивши наведені третьою особою обставини в обґрунтування пропуску процесуального строку для подання пояснень, суд визнає їх поважними, у зв`язку з чим заяву третьої особи про поновлення строку для подання пояснень задовольняє та залучає їх до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 20.07.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 31.08.2021.

Ухвалами Господарського суду Полтавської області від 31.08.2021 та від 13.10.2021 суд відкладав судові засідання.

Позивач подав заяву (вхід. № 12479 від 11.11.2021) про відкладення розгляду справи в зв`язку з тим, що його представник перебуватиме в іншому судовому засіданні.

Відповідно до частини другої статті 202 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Суд враховує, що явка представників сторін судом обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, зважаючи на те, що судове засідання вже неодноразово відкладалося, а неявка в засідання не є підставою для відкладення судового засідання згідно з частиною другою статті 202 ГПК України.

За таких обставин, клопотання позивача про відкладення розгляду справи суд відхилив.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази та пояснення, що містяться в матеріалах справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши всі наявні у справі докази та письмові пояснення, суд встановив наступне.

Згідно договору купівлі-продажу № 66 від 17.09.2002 Кремнчуцький льотний коледж продав, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об`єднання «АВІА» придбав будівлю заправочного складу паливно-мастильних матеріалів, загальною площею 48,00кв.м., 1967 року введення в експлуатацію, яка розташована на території аеродрому «Велика Кохнівка» Кременчуцького льотного коледжу.

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.10.2009 та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 26.10.2009 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об`єднання «АВІА» зареєстровано майновий комплекс будівель та споруд за адресою: Полтавська область, Кременчуцький район, с. Рокитне, вул. Сковороди, буд. 56, а саме: будівля майстерні по обслуговуванню високотехнологічного обладнання, А, А-1, А-2, а, 377,5 кв.м; будівля насосної станції, Г, 65,5 кв.м; будівля слюсарної майстерні для виконання ремонтно-профілактичних робіт, будівля зварювальної майстерні, Д, Д-1, Д-2, д, 171,0 кв.м; будівля пункту зберігання та видачі олив, Е, 31,0 кв.м; надземні резервуари Р-75, № 1-20; резервуари РВС-2000, № 21-22; резервуари Р-60, № 23-26; резервуари Р-25, № 27-29; резервуар Р-15, № 30.

Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 13.03.2019 № 186-р цілісний майновий комплекс Кременчуцького льотного коледжу Національного авіаційного університету вирішено передати зі сфери управління Міністерства освіти і науки України до сфери управління Міністерства Внутрішніх справ України з приєднанням його до Харківського національного університету внутрішніх справ (ХНУВС) як відокремленого структурного підрозділу та надалі іменувати його - Кременчуцький льотний коледж Харківського національного університету внутрішніх справ. Наказом Міністерства внутрішніх справ України №423 від 30.05.2019 затверджений акт приймання-передачі від 23.05.2019, згідно якого цілісний майновий комплекс КЛК НАУ прийнятий до сфери управління МВС.

Рішенням Вченої ради Харківського національного університету внутрішніх справ від 28.05.2019 № 7/4 створено Кременчуцький льотний коледж Харківського національного університету внутрішніх справ як відокремлений підрозділ.

Відповідно до підп. 1 п.14 Статуту Харківського національного університету внутрішніх справ, який затверджено у редакції Наказу МВСУ України від 11.10.2019 № 857, до територіально відокремлених структурних підрозділів (філій) Університету, що проводять освітню та господарську діяльність, належать: Кременчуцький льотний коледж Харківського національного університету внутрішніх справ (місце знаходження: 39605, Полтавська обл., м. Кременчук, Автозаводський р-н, вул. Перемоги, буд. 17/6).

Розпорядженням Полтавської обласної державної адміністрації від 17.01.2020 № 30 вирішено надати Харківському національному університету внутрішніх справ в постійне користування земельну ділянку площею 441,15 та (кадастровий номер :000:0001) для будівництва та обслуговування будівель закладів освіти, яка знаходиться на території Рокитненської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області (т.1 а.с.25).

Позивач у позові посилається, що після здійснення державної реєстрації права користування на вказану земельну ділянку та проведення інвентаризації основних активів, розмішених на аеродромі, було встановлено, що на частині зазначеної земельної ділянки знаходяться будівлі та споруди, які належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об`єднання «АВІА».

Позивач листами від 12.02.2020 № 1/7-413, від 18.03.2020 № 6/1025, від 28.05.2020 №6/1281 звертався до відповідача з проханнями надати інформацію щодо підстав їх присутності на території Кременчуцького льотного коледжу Харківського національного університету внутрішніх справ та надати завірені копії правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

Відповідач листом від 11.03.2020 № 93 надав позивачу копію відомостей з реєстру права власності на нерухоме майно, право власності на яке виникло 23.10.2009 та знаходиться за адресою: село Рокитне, вул. Сковороди, буд. 56.

Позивач у позові посилається на те, що майно, відчужене за договором купівлі-продажу № 66 від 17.09.20202, за правовою природою є приватизацією, також зазначає про порушення відповідачем ст.63 Закону України «Про освіту», ст.5 Закону України «Про приватизацію державного майна», Положення про порядок продажу на аукціоні, за конкурсом основних засобів, що є державною власність.

Дана обставина і стала підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

При вирішенні спору суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 48 Цивільного кодексу УРСР (1963 року, в редакції чинній на момент укладення спірного договору; далі - ЦК УРСР) недійсною є угода, яка не відповідає вимогам закону.

Згідно із ст. 41 ЦК УРСР, чинній на момент укладення спірного договору, угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦК УРСР в силу зобов`язання одна особа (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як-от: передати майно, виконати роботу, сплатити гроші та інше або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 ЦК УРСР зобов`язання виникають з договору або інших підстав, зазначених у статті 4 ЦК УРСР.

Згідно зі ст. 4 ЦК УРСР цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов`язки, зокрема:

- з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать;

- з адміністративних актів, у тому числі для державних, кооперативних та інших громадських організацій з актів планування;

- в результаті відкриттів, винаходів, раціоналізаторських пропозицій, створення творів науки, літератури і мистецтва;

- внаслідок заподіяння шкоди іншій особі, а так само внаслідок придбання або збереження майна за рахунок коштів іншої особи без достатніх підстав;

- внаслідок інших дій громадян і організацій;

- внаслідок подій, з якими закон пов`язує настання цивільно-правових наслідків.

Відповідно до Статуту Кременчуцького льотного коледжу, прийнятого Конференцією трудового колективу від 12.09.1997 (протокол № 23), затвердженого Міністерством освіти України 16.10.1997 року та зареєстрованого у виконкомі Кременчуцької міської ради розпорядженням № 1332 від 05.11.1997, коледж є вищим закладом освіти II рівня акредитації, заснованим на державній формі власності і підпорядкований Міністерству освіти України. Коледжу передаються засновником у користування та оперативне управління об`єкти права власності: будівельні споруди, повітряні судна, машини, обладнання, транспортні засоби, грошові кошти. Відчуження майна, що закріплене за коледжем, здійснюється за погодженням Міністерства освіти України у порядку, встановленому чинним законодавством.

Отже, вказаний Коледж мав статус державного навчального закладу.

Положення про порядок продажу на аукціоні, за конкурсом основних засобів, що є державною власністю, затверджене наказом Фонду державного майна України від 22 вересня 2000 р. N 1976 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10 жовтня 2000 р. за N 692/4913, як зазначено в преамбулі Положення, визначає порядок відчуження майна шляхом продажу державного майна, закріпленого за державними підприємствами; державного майна, наданого в оренду; державного майна підприємств, які перебувають у процесі приватизації; державного майна тих суб`єктів підприємницької діяльності, щодо яких, відповідно до їхнього Статуту, поширюються норми чинного законодавства України, встановлені для державних підприємств; державного майна, що перебуває на балансі суб`єктів підприємницької діяльності недержавної форми власності.

Отже, дане Положення стосується регулювання виключно державних підприємств, а до регулювання установ, якою був Кременчуцький льотний коледж, відношення не мало.

Обґрунтування позову порушенням Положення про порядок продажу на аукціоні за конкурсом основних засобів, що є державною власністю, затвердженого наказом Фонду державного майна України № 1976 від 22.09.2000 є безпідставним, оскільки зазначене положення стосується майна, функції з управління яким передано до органів приватизації. Позивач не довів жодним доказом того, що спірне майно було передано до органів приватизації.

Третя особа Фонд державного майна України в письмових поясненнях повідомила суду про те, що спірне майно в стадії приватизації не знаходилося; відомості стосовно майна, зокрема будівлю заправочного складу паливно-мастильних матеріалів, загальною площею 48,00кв. м суб`єктом управління до Фонду з метою внесення до Єдиного реєстру об`єктів державної власності не надавалися.

У 2002 році питання, пов`язані із продажом (відчуженням) матеріальних цінностей з балансу установ, основна діяльність яких здійснювалася за рахунок коштів державного та/або місцевих бюджетів, регламентувались Типовою інструкцією про порядок списання матеріальних цінностей з балансу бюджетних установ, затвердженою наказом Державного казначейства України, Міністерства економіки України від 10.08.2001 № 142/181 та зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 05.09.2001 за № 787/5978, яка не передбачала погодження з Фондом відчуження нерухомого майна таких установ.

Відповідач зазначає, що будівлю заправочного складу паливно-мастильних матеріалів загальною площею 48,00 кв. м, придбало ТОВ «НВО «АВІА» на підставі угод, що укладалися на Полтавській універсальній аграрно-промисловій біржі, за наслідками проведення біржових аукціонних торгів, які відбулися 11.09.2002 року, про що свідчить договір №167 купівлі-продажу від 11.09.2002 року, карточка реєстрації угоди № 167 від 11.09.2002 року та протокол № 43 біржових аукціонних торгів основними засобами виробництва державного майна України на Полтавській універсальній аграрно-промисловій біржі від 11.09.2002 року та протокол №43 біржових аукціонних торгів основними засобами виробництва державного майна України на Полтавській універсальній аграрно-промисловій біржі від 11.09.2002. Ці обставини позивач в установленому порядку не спростував.

Позивач не надав суду жодного доказу в підтвердження своїх тверджень, що спірне майно дійсно було передано ТОВ «НВО «АВІА» на підставі саме оскаржуваного договору № 66 від 17.09.2002.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу закріплено статтею 16 цього Кодексу. Суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист прав і охоронюваних законом інтересів, які порушені або оспорюються. Наявність права на пред`явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а лише однією з необхідних умов реалізації права, встановленого наведеними нормами. Суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Вирішуючи спір по суті, господарський суд має встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, для захисту якого звернувся позивач, тобто встановити, чи є особа, за позовом якої порушено провадження у справі, належним позивачем. При цьому відсутність права на позов у матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову в задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин, оскільки лише наявність такого права обумовлює виникнення в інших осіб відповідного обов`язку перед особою, якій таке право належить і яка може вимагати виконання такого обов`язку (вчинити певні дії) від зобов`язаних осіб.

Така ж правова позиція викладена у постанові КГС Верховного Суду від 26.08.2020 у справі № 925/1158/19, яка враховується судом при вирішенні цієї справи

Суд враховує правову позицію, викладену у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 16.10.2020 при розгляді справи № 910/12787/17, в якій вказано наступне.

Так, за змістом статей 203, 215, 217 ЦК України оспорювати правочин у суді може одна зі сторін правочину або інша заінтересована особа. За відсутності визначення поняття «заінтересована особа» такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який вони мали до вчинення правочину.

Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша законна реалізація заінтересованою особою її прав.

Самі по собі дії осіб щодо вчинення правочинів, навіть якщо вони здаються іншим особам неправомірними, не можуть бути оспорені в суді, допоки ці особи не доведуть, що такі дії порушують їх права.

У цій справі позов про визнання недійсними кредитних договорів у частині сплати винагороди за користування кредитом подала особа, яка не була стороною кредитних договорів, - заінтересована особа.

ОП КГС ВС зазначила, що особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме підтвердити, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

Позивач, реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого він не є, зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд має перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача.

Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин.

Позивач не є стороною договору № 66 від 17.09.2002 року.

Сторонами оспорюваного договору № 66 від 17.09.2002 є Кременчуцький льотний коледж (код ЄДРПОУ 01132369) та Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче об`єднання «АВІА».

Як свідчать подані суду докази, Кременчуцький льотний коледж з кодом ЄДРПОУ 01132369 був юридичною особою, яка створена рішенням колегії Міністерства освіти України від 23.06.1993 року 13/2 та зареєстровано у виконкомі Кременчуцької міської ради у відповідності до розпорядження № 1332 від 05.11.1997 року, що підтверджується Статутом Кременчуцького льотного коледжу, затвердженого 16.10.1997.

10.06.2003 Національним авіаційним університетом принято наказ № 101/09 "Про заходи щодо реорганізації Кременчуцького льотного коледжу", згідно з яким вирішено утворити у структурі Національного авіаційного університету - Кременчуцький льотний коледж Національного авіаційного університету.

15.09.2003 зареєстровано Кременчуцький льотний коледж Національного авіаційного університету (), тобто код ЄДРПОУ залишився тим самим.

24.04.2008 року внесено запис про припинення Кременчуцького льотного коледжу Національного авіаційного університету (код ЄДРПОУ 01132369) внаслідок реорганізації з правонаступництвом всіх прав та обов`язків Національним авіаційним університетом ()..

Наказом від 29.05.2019 Національний авіаційний університет вирішив припинити діяльність Кременчуцького льотного коледжу Національного авіаційного університету (код ЄДРПОУ 01132369) як відокремленого підрозділу шляхом його приєднання до Харківського національного університету внутрішніх справ; встановлено, що Харківський національний університет внутрішніх справ є правонаступником Національного авіаційного університету в частині майнових і немайнових прав та обов"язків Кременчуцького льотного коледжу Національного авіаційного університету (т.1 а.с.220).

В ч.1 статті 87 Цивільного кодексу України вказано, що юридична особа вважається створеною з дня її державної реєстрації.

Згідно із ч.4 статті 91 Цивільного кодексу України цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

В статті 95 Цивільного кодексу України зазначено, філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Представництвом є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює представництво і захист інтересів юридичної особи. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Керівники філій та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності. Відомості про філії та представництва юридичної особи включаються до єдиного державного реєстру.

Згідно із ч. 1 статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

А в ч 5 цієї статті зазначено, що юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач - Харківський національний університет внутрішніх справ (ідентифікаційний код 08571096) зареєстрований як юридична особа 13.03.2001.

Разом з тим, Кременчуцький льотний коледж Харківського національного університету внутрішніх справ як відокремлений підрозділ цього Університету було створено Рішенням Вченої ради Харківського національного університету внутрішніх справ від 28.05.2019 № 7/4 та зареєстровано в Реєстрі 30.05.2019. Тобто, Кременчуцький льотний коледж Харківського національного університету внутрішніх справ створено значно пізніше, ніж укладено оспорюваний договір № 66 від 17.09.2002.

Отже, посилання позивача у позові на те, що спірне майно надавалося позивачу для здійснення статутної діяльності, а також на те, що майно відчужувалося саме позивачем є необґрунтованим.

Матеріалами справи не підтверджується, що позивач є правонаступником юридичної особи - Кременчуцького льотного коледжу (кодом ЄДРПОУ 01132369), який вказаний стороною договору № 66 від 17.09.2002.

Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Правовий аналіз положень статті 387 ЦК України дає підстави для висновку, що у наведеній нормі йдеться про право власника на віндикаційний позов, тобто позов власника, який не володіє, до невласника, який незаконно володіє майном, про вилучення цього майна в натурі.

Згідно із статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Згідно із ч.1 статті 329 ЦК України юридична особа публічного права набуває право власності на майно, передане їй у власність, та на майно, набуте нею у власність на підставах, не заборонених законом.

Таким чином, позивач має довести належними доказами обставини та підстави набуття ним права власності на спірне майно - будівлі заправочного складу паливно-мастильних матеріалів загальною площею 48,00м.кв. Під час розгляду справи позивач - Харківський національний університет внутрішніх справ - не надав суду жодного доказу, який би підтверджував наявність у Харківського національного університету внутрішніх справ права власності на спірний об`єкт -будівлі заправочного складу паливно-мастильних матеріалів загальною площею 48,00м.кв.

Позивач не надав суду жодного доказу набуття ним права власності на вказане мано та реєстрації цього права за позивачем.

Крім того, позивачем не доведено жодним доказом того, що на дату складення вказаного Акту спірне майно обліковувалося на балансі Кременчуцького льотного коледжу Національного авіаційного університету та входило до його цілісного майнового комплексу, що був предметом передачі позивачу.

Таким чином, оспорюваний договір жодним чином не порушує прав позивача і позивач не довів наявності у нього права власності на спірне майно.

Згідно із п. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно п. 2 ч. 4 ст. 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79,123, 232, 236, 238, 240, 241 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.256 ГПК України). Згідно ст.256 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 16.11.2021

Суддя Кльопов І.Г.