ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2021 р. Справа№ 910/18243/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Тарасенко К.В.

Разіної Т.І.

за участю секретаря судового засідання Тарнавського В.Б.

за участю представника(-ів) згідно протоколу судового засідання від 22.09.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "УкрРосКаолін", ОСОБА_1

на рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2021 (повний текст складено 17.06.2021)

у справі №910/18243/20 (суддя Ващенко Т.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УкрРосКаолін"

до 1. Публічного акціонерного товариства "Діамантбанк"

2. Державної організації (установа, заклад) Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_1

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача-2 Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста"

про визнання припиненим договору, визнання неправомірним проведення відкритих торгів (аукціону) з продажу права вимоги,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "УкрРосКаолін" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Діамантбанк", Державної організації (установа, заклад) Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання припиненим договору, визнання неправомірним проведення відкритих торгів (аукціону) з продажу права вимоги.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.11.2020 відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "УкрРосКаолін" у відкритті провадження у справі в частині вимог про визнання неправомірним та скасування нарахування заборгованості за договором кредитної лінії № 067 від 10.06.2016 у розмірі 548 005,70 грн, з яких: 300 000,00 грн кредитних коштів та 248 005,70 грн процентів за користування.

В іншій частині вимог про визнання припиненим договору кредитної лінії № 067 від 10.06.2016 та про визнання неправомірним проведення відкритих торгів (аукціону) з продажу права вимоги за договором кредитної лінії № 067 від 10.06.2016 у складі лоту № GL19N0109180, суд першої інстанції дійшов висновку, що подана позовна заява відповідає вимогам, викладеним у статтях 162, 164, 172 Господарського процесуального кодексу України, та підлягає одноособовому розгляду за правилами загального позовного провадження. З огляду на що ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.11.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в частині вимог про:

- визнання припиненим договору кредитної лінії № 067 від 10.06.2016;

- визнання неправомірним проведення відкритих торгів (аукціону) з продажу права вимоги за договором кредитної лінії № 067 від 10.06.2016 у складі лоту № GL19N0109180, призначено підготовче засідання у справі.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.06.2021 в позові відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням Товариство з обмеженою відповідальністю "УкрРосКаолін" та ОСОБА_1 звернулися до Північного апеляційного господарського суду з апеляційними скаргами, в яких просять скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2021 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Короткий зміст апеляційних скарг позивача та третьої особи на стороні позивача узагальнення їх доводів

В обґрунтування наведеної позиції, викладеної у апеляційних скарг позивач та третя особа на стороні позивача посилались на те, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення неправильно застосовано норми матеріального права, а також не з`ясовано обставин, що мають значення для справи.

Узагальнені доводи апеляційних скарг позивача та третьої особи на стороні позивача зводяться до того, що місцевим господарським судом не було враховано наступні обставини:

- щодо поєднання боржника кредитора в одній особі, що в свою чергу призвело до помилкового висновку місцевого господарського суду про неможливість зарахування зустрічних однорідних вимог, на підставі частини 2 пункту 8 статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб";

- щодо обґрунтованості та правомірності зменшення розміру гарантованої суми відшкодування за вкладом фізичній особі та її порядку виплати;

- стосовно того, що ОСОБА_1 після закінчення строку дії кредитного договору набув статусу солідарного боржника за цим договором;

Разом з цим, за твердженням скаржників, судом першої інстанції неправильно розтлумачено норми порядку проведення аукціону.

Узагальнений виклад позицій інших учасників справи

Відповідачі-1,-2 та третя особа на стороні відповідача-2 не скористалися правом подати письмові відзиви на апеляційні скарги. Неподання відзивів не перешкоджає розгляду апеляційних скарг по суті, що насамперед узгоджується ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційних скарг по суті

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.07.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "УкрРосКаолін" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2021 у справі №910/18243/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді: Тарасенко К.В., Разіна Т.І.

Згідно протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу)(складу суду) від 09.07.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2021 у справі №910/18243/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді: Тарасенко К.В., Разіна Т.І.

Ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 12.07.2021 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/18243/20. Відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційних скарг або залишення апеляційних скарг без руху за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю "УкрРосКаолін", ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2021 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №910/18243/20.

27.07.2021 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/18243/20.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.07.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "УкрРосКаолін" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2021 у справі №910/18243/20; розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "УкрРосКаолін" призначено на 22.09.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.07.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2021 у справі №910/18243/20. Об`єднано апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2021 з апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "УкрРосКаолін" по справі №910/18243/20 для спільного їх розгляду; розгляд справи призначено на 22.09.2021.

В судове засідання, яке відбулося 22.09.2021, з`явилися представники позивача, відповідача-2 та третіх осіб, які підтримали свої правові позиції щодо апеляційних скарг.

Представник відповідача-1 у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд апеляційної інстанції не сповістив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце судового засідання, ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 28.07.2021, про що свідчить долучене до матеріалів справи поштове повідомлення про вручення поштового відправлення за трек-номером 326.

Враховуючи, що явка представника відповідача-1 в судове засідання судом апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалась, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційних скарг за наявними матеріалами та за відсутності представника відповідача-1.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача-2 та третьої особи, розглянувши доводи апеляційних скарг, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Між позивачем та відповідачем-1 було укладено договір кредитної лінії № 067 від 10.06.2016, який забезпечено наданням в заставу на підставі договору застави майнових прав № 067/1 від 10.06.2016 ОСОБА_1 майнових прав за договором строкового банківського вкладу № 16-04-12-001186 від 12.04.2016.

В подальшому, позивач та фізична особа ОСОБА_1 звернулись до відповідача-1 щодо дострокового погашення заборгованості по кредиту в розмірі 300 000,00 грн за рахунок предмета забезпечення, однак отримали відмову з підстав запровадження у відповідача-1 тимчасової адміністрації. Також позивачу було відмовлено в зарахуванні зустрічних однорідних вимог.

Предметом спору в даній справі є вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "УкрРосКаолін" про: визнання припиненим договору кредитної лінії № 067 від 10.06.2016 та про визнання неправомірним проведення відкритих торгів (аукціону) з продажу права вимоги за договором кредитної лінії № 067 від 10.06.2016 у складі лоту № GL48N119270.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилався на те, що враховуючи, що ОСОБА_1 сума вкладу в розмірі 300 000,00 грн відповідачем-1 повернута не була. При цьому, як стверджував позивач, Публічне акціонерне товариство "Діамантбанк" зарахувало 300 000,00 грн з депозитного рахунку на погашення кредитної лінії. На думку позивача, кредитні зобов`язання позивача перед відповідачем-1 за договором кредитної лінії № 067 від 10.06.2016 погашені за рахунок предмета застави ОСОБА_1 в сумі 300 000,00 грн, тобто виконані сторонами в повному обсязі, що і стало підставою виникнення даного спору в суді першої інстанції.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.06.2021 в позові відмовлено повністю.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

В силу вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, вивчивши доводи апеляційних скарг, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшла висновку про те, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду, зважаючи на наступне.

Частиною 1 ст. 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно зі ст. 601 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань, в одному із яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні є кредитором у другому). Допускаються випадки, так званого часткового зарахування, коли одне зобов`язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов`язання. В такому випадку зобов`язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами.

При цьому вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними; 3) строк виконання щодо таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

В свою чергу характер зобов`язань, їх мета, зміст та види при зарахуванні не мають значення. Зустрічні вимоги мають бути однорідними за своєю юридичною природою та матеріальним змістом.

Статтею 602 Цивільного кодексу України передбачено, що не допускається зарахування зустрічних вимог: 1) про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, 2) про стягнення аліментів, 3) щодо довічного утримання (догляду), 4) у разі спливу позовної давності, 4-1) за зобов`язаннями, стороною яких є неплатоспроможний банк, крім випадків, установлених законом, 5) в інших випадках, встановлених договором або законом.

Судом першої інстанції встановлено, що 12.04.2016 між третьою особою (вкладник) та відповідачем-1 (банк) було укладено договір строкового банківського вкладу № 16-04-12-001186, за умовами якого вкладник передає, а банк приймає суму вкладу в розмірі 340.000,00 грн зі строком 400 календарних днів, починаючи з 12.04.2016 по 16.05.2017 включно, з розмір процентів за вкладом в розмірі 22% річних.

10.06.2016 між позивачем (позичальником) та відповідачем (кредитодавцем) було укладено договір кредитної лінії № 067 від 10.06.2016, за яким кредитодавцем позичальнику було відкрито відновлювальну кредитну лінію в розмірі 300 000,00 грн зі сплатою позичальником процентів за користування кредитом в сумі 24% річних.

Пунктом 2.1 договору кредитної лінії № 067 від 10.06.2016 встановлено, що в забезпечення виконання зобов`язань за договором позичальник надає/забезпечує надання в заставу кредитодавцю громадянином України ОСОБА_1 майнових прав за договором строкового банківського вкладу № 16-04-12-001186 від 12.04.2016, які (майнові права) полягають у праві вимагати від кредитодавця повернення грошових коштів в сумі 340 000,00 грн, розміщених ОСОБА_1 в Публічному акціонерному товаристві "Діамантбанк".

Приписами ч. 1 ст. 572 Цивільного кодексу України унормовано, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

10.06.2016 між відповідачем (заставодержатель) та громадянином України ОСОБА_1 (заставодавець) було укладено договір застави майнових прав № 067/1, за умовами якого заставодавець в забезпечення своєчасного та в повному обсязі виконання зобов`язання позичальника (позивача) за договором кредитної лінії № 067 від 10.06.2016 передає заставодержателю в заставу належні йому на момент укладення цього договору майнові права вартістю 340.000,00 грн за договором строкового банківського вкладу № 16-04-12-001186 від 12.04.2016, укладеним між третьою особою та відповідачем-1.

Пунктами 4.1, 4.5 договору застави майнових прав № 067/1 від 10.06.2016 визначено, що у випадку, коли позичальник при настанні строку виконання зобов`язання (його частини) за договором кредитної лінії № 067 від 10.06.2016, не виконає його, заставодержатель набуває право звернути стягнення на предмет застави та реалізувати його шляхом переведення на себе прав вимоги за договором банківського вкладу № 16-04-12-001186 від 12.04.2016. Заставодержатель отримує задоволення своїх вимог за зобов`язанням з вартості предмету застави в обсязі, необхідному для погашення заборгованості за зобов`язанням, що випливає з договору кредитної лінії № 067 від 10.06.2016.

24.04.2017 прийнято рішення про запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ "Діамантбанк".

Позивач листом № 75 від 03.05.17. звернувся до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві "Діамантбанк" в якому просив погасити заборгованість позивача за кредитом по Договору кредитної лінії № 067 від 10.06.2016 в сумі 300.000,00 грн шляхом переведення на відповідача-1 прав вимоги на майнові права за Договором строкового банківського вкладу № 16-04-12-001186 від 12.04.2016, укладеним між третьою особою та відповідачем-1. Доказів направлення вказаного листа матеріали справи не містять, як і не мітять доказів та дати його отримання адресатом.

Аналогічний за змістом лист було направлено третьою особою. Доказів направлення вказаного листа матеріали справи не містять, як і не мітить доказів та дати його отримання адресатом.

На вказані звернення банк надав відповідь листами від 08.06.2017 № 1757/14.3то та № 1758/14.3то, в яких наголосив позивачу та третій особі на тому, що оскільки з 24.04.2017 запроваджено в ПАТ "Діамантбанк" тимчасову адміністрацію", то в порядку п. 4 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов`язань за домовленістю (згодою) сторін поєднання боржника і кредитора в одній особі під час тимчасової адміністрації не здійснюється.

24.06.2017 прийнято рішення "Про початок ліквідації ПАТ "Діамантбанк" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію".

В подальшому, банк в листах наголошував позивачу на тому, що оскільки з 24.06.2017 розпочато процедуру ліквідації відповідача-1, то в порядку п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня початку процедури ліквідації банку забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов`язань за домовленістю сторін, прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї зі сторін, в той же час, виключення, встановлені вказаною статтею не стосуються позивача, оскільки боржником банку є позивач, а кредитором третя особа, тобто боржником і кредитором банку є різні особи.

Натомість позивач наполягав на тому, що договір кредитної лінії № 067 від 10.06.2016 та договір застави майнових прав № 067/1 від 10.06.2016 є припиненими, а зобов`язання виконані в повному обсязі.

За договором від 28.08.2017 про відступлення права вимоги ОСОБА_1 передав, а позивач прийняв право вимоги за договором строкового банківського вкладу № 16-04-12-001186 від 12.04.2016.

Разом з тим, проведення зарахування зустрічних однорідних вимог з погашення заборгованості кредитора банку перед таким банком безпосередньо під час ліквідаційної процедури такого банку є можливим лише за наявності умов, визначених частиною 2 пункту 8 статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (в редакції від 12.08.15., яка діяла до змін, внесених згідно із Законом України від 13.05.20. р. № 590-IX), зокрема, якщо кошти перебували на поточних та/або депозитних рахунках такого боржника на дату початку процедури виведення Фондом банку з ринку та договірне списання з цих рахунків передбачено умовами договорів, укладених між боржником і банком.

Проте, як встановлено судом першої інстанції у спорі, що розглядається, кошти, за рахунок, яких позивач просив здійснити зарахування зустрічних вимог, станом на 24.06.2017 (дата початку ліквідації Банку) перебували на депозитному рахунку, що належав саме фізичній особі (банківський вклад), а не Товариству з обмеженою відповідальністю "УкрРосКаолін".

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що висновки позивача та третьої особи на стороні позивача щодо можливості зарахування зустрічних однорідних вимог, на підставі частини 2 пункту 8 статті 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (в редакції від 12.08.15.) є помилковими та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи. (Аналогічну правову позицію викладено в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.02.2018 у справі № 916/4737/14).

Таким чином, відмовляючи у позовних вимогах, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, виходив з того, що у правовідносинах, що виникли між позивачем та банком, відсутнє поєднання боржника і кредитора в одній особі позивача, що відповідно до ст. 606 Цивільного Кодексу України виключає підставою для припинення кредитних зобов`язань останнього за договором.

З огляду на вищенаведене, посилання скаржників викладених в апеляційних скаргах на рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2021 у справі №910/18243/20 є необґрунтованими та такими, що не відповідають встановленим матеріалами справи обставинам, а вищезгадане рішення суду першої інстанції у даній справі є законним та таким, що не підлягає скасуванню.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Наведені у апеляційних скаргах аргументи не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржниками норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційних скарг.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржників та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки за результатами апеляційних скарг

За таких обставин, судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи, підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення місцевого господарського суду у даній справі відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що апеляційні скарги є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційних скарг, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржників.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "УкрРосКаолін", ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2021 у справі №910/18243/20 - без змін.

Матеріали справи №910/18243/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 15.11.2021 після виходу суддів із відпусток.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді К.В. Тарасенко

Т.І. Разіна