ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" листопада 2021 р. м.Львів Справа №914/1514/21

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді І.Б. Малех

суддів В.М.Гриців,

О.В.Зварич,

при секретарі судового засідання Кришталь М.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" від 05.10.2021 №39/10-6480-21 (вх. № апеляційного суду 01-05/3371/21 від 07.10.2021)

на рішення Господарського суду Львівської області від 21 вересня 2021 року (суддя Іванчук С.В., повний текст рішення складено 23.09.2021, м. Львів)

у справі №914/1514/21

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до відповідача Комунального підприємства "Дрогобичтеплоенерго" Дрогобицької міської ради, м. Дрогобич, Львівської області

про стягнення заборгованості в сумі 724158,88 грн.

за участю представників учасників процесу:

від позивача: Орел С.С. - адвокат (довіреність №14-332 від 22.12.2020, договір про надання правової допомоги №14/877/20 від 22.12.2020, посвідчення адвоката від 30.05.2018);

від відповідача : не з`явились;

ВСТАНОВИВ:

В травні 2021 до Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", м. Київ до відповідача Комунального підприємства "Дрогобичтеплоенерго" Дрогобицької міської ради, м. Дрогобич, Львівської області про стягнення заборгованості в сумі 724158,88 грн. (Т-1, а.с.1-6).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між позивачем та відповідачем 01.10.2019 було укладено договір постачання природного газу № 4203/1920-БО-21 з додатковими угодами до нього, на виконання умов яких відповідачу було передано у власність природний газ, включаючи транспортування на загальну суму 9 691551,69 грн.. Однак, відповідач свої зобов`язання, щодо оплати вартості природного газу виконував несвоєчасно, заборгувавши 643 233,21 грн. за поставлений газ, яку просить стягнути в примусовому порядку. При цьому, позивач посилаючись на положення ст. 625 ЦК України та п.7.2 договору № 4203/1920-БО-21 від 01.10.2019 просить стягнути 8630,89 грн. пені, 20842,21 грн. 3% річних та інфляційні в сумі 51 452,57 грн. В обґрунтування даного посилається на положення ст. ст. 16, 258, 525, 526, 530, 611, 625, 712 ЦК України, ст. ст. 193, 216-217, 231, 264-265 ГК України.

Відповідачем в суді першої інстанції подано клопотання за вх.№17166/21 від 22.07.2021 про зменшення заявленої до стягнення суми пені на 50%, яке обґрунтовується зокрема тим, що основною причиною невчасного виконання відповідачем грошового зобов`язання перед позивачем є та обставина, що споживачем послуг теплопостачання, які надає підприємство, є переважно населення, а також збитковість господарської діяльності відповідача у зв`язку з наявністю значної заборгованості споживачів за надані послуги. У відповідності до щомісячного реєстру нормативів, що встановлюється НКРЕКП визначений відсоток стягнення плати за природний газ з розрахункових рахунків КП «Дрогобичтеплоенерго» ДМР на користь АТ «НАК «Нафтогаз України», а саме 70,28% від поступлених коштів з населення та 60,15% з бюджетних організацій. Дебіторська заборгованість підприємства станом на 01.07.2021 становить 15461,1 тис. грн. Кредиторська заборгованість підприємства станом на 01.07.2021 становить 65101,3 тис. грн. Відповідач зазначає, що вживає усіх можливих заходів для вчасної оплати за спожитий природній газ позивачем. Стягнення неустойки в повному розмірі, як стверджує відповідач, спричинить додаткове збільшення збитків підприємства, яке не матиме жодних джерел для їх покриття. У той же час збільшення збитків може призвести до стану неплатоспроможності підприємства. КП «Дрогобичтеплоенерго» ДМР знаходиться у тяжкому фінансовому стані. Відповідач зазначає, що несвоєчасне погашення заборгованості перед позивачем сталося не з вини відповідача, оскільки єдиним джерелом для оплати за послуги розподілу природного газу є кошти, отримані в якості оплати за спожиту теплову енергію з боку населення, бюджетних установ та госпрозрахункових підприємств. Відповідач зазначає, що за таких обставин, оскільки вина відповідача у простроченні виконання грошового зобов`язання перед позивачем пов`язана з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії тарифам, що затверджені органами державної влади та місцевого самоврядування, відсутністю сучасних дотаційних напрямів у покритті збитків підприємства - відповідач має важкий фінансовий стан, у тому числі внаслідок несплати боргів населенням, бюджетними установами; діяльність боржника спрямована на забезпечення теплом учбових закладів, дитячих садків, оздоровчих санаторіїв, лікарень, інших об`єктів, а тому обставини, що зумовлюють зменшення пені є соціально значимими та винятковими. Фінансова неспроможність підприємства може призвести до спричинення кризової ситуації у всьому регіоні. Відповідач зазначає, що в разі припинення надання послуг з теплопостачання залишаться без тепла не лише мешканці міста Дрогобича, а й соціальна сфера, навчальні заклади, лікарні, дитячі садки тощо. З огляду на вказані обставини, важкий фінансовий стан, відповідач просить суд зменшити розмір пені за несвоєчасну сплату боргу за спожитий природний газ на 50%. На підтвердження вказаних обставин долучено довідку КП «Дрогобичтеплоенерго» ДМР №01/520 від 19.07.2021 про тарифи, стан дебіторської заборгованості та субвенції з держбюджету; довідку КП «Дрогобичтеплоенерго» ДМР №01/516 від 19.07.2021 про стан дебіторської заборгованості та претензійно-правової роботи станом на 01.07.2021; довідку КП «Дрогобичтеплоенерго» ДМР №01/514 від 19.07.2021 про кредиторську заборгованість станом на 01.07.2021, довідку КП «Дрогобичтеплоенерго» ДМР №01/515 від 19.07.2021р. про стан претензійно-правової роботи станом на 01.07.2021; звіт КП «Дрогобичтеплоенерго» ДМР про фінансові результати за 2020; баланс (звіт про фінансовий стан) КП «Дрогобичтеплоенерго» ДМР (Т-2, а.с.90-104).

Позивачем в письмових поясненнях заперечено проти клопотання відповідача про зменшення пені на 50% (Т-2, а.с.106-109), при цьому вказано, що договір не містять жодної відкладальної обставини щодо проведення розрахунків з позивачем в інші строки, ніж визначені договором та відповідач підписавши договір із позивачем взяв на себе зобов`язання щодо проведення розрахунків за отриманий природний газ у строки визначені пунктом 5.1. договору, а саме до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. Позивач зазначає, що боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання за будь-яких обставин. Виконання умов Договору не ставиться в залежність від виконання будь-яких зобов`язань з боку третіх осіб, зокрема споживачів, Держави. Нараховані штрафні санкції у розмірі 8 630,89 грн., як зазначає позивач, не є надмірно великими в порівнянні зобов`язанням за договором зі сплати поставленого природного газу у розмірі 9 691 551,69 грн., яке виконувалось неналежним чином протягом дії договору. Окрім того, позивач зазначає, відповідно до консолідованої фінансової звітності станом на рік, який закінчився 31 грудня 2020 року, чистий збиток НАК «Нафтогаз України» становить 19002 млн. грн., сукупний збиток НАК «Нафтогаз України» становить 33199 млн. грн. (станом на 30 вересня 2020 чистий збиток становив 17034 млн. грн., сукупний збиток становив 17293млн.грн.). Також позивач зазначає, що неналежне планування своєї господарської діяльності відповідачем не повинно порушувати права інших господарюючих суб`єктів, які належним чином виконали свої обов`язки. Ризики від власної господарської діяльності відповідача не може покладатися на інших учасників господарських відносин, оскільки це порушує принцип розумності та справедливості. З огляду на зазначене, позивач просив позов задоволити в повному обсязі.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 21.09.2021 у справі 914/1514/21 позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з КП «Дрогобичтеплоенерго» ДМР на користь АТ «НАК «Нафтогаз України» 643 233,21 грн. основного боргу, 4315,44 грн. пені, 20842, 21 грн. - 3% річних, 51452,57 грн. інфляційних втрат та 10862,38 грн. судового збору. В задоволені решти позовних вимог щодо стягнення пені відмовлено (Т-2, а.с.132-140).

Ухвалюючи дане рішення в частині позовних вимог , суд першої інстанції виходив із наявності та доведеності факту порушення відповідачем договірних зобов`язань з оплати поставленого природного газу, у зв`язку з чим визнав правомірним стягнення суми основного боргу в розмірі 643233,21 грн., а також визнав обґрунтованими суми нарахування 3% річних, пені та інфляційних, однак, враховуючи інтереси сторін та їх майновий стан, на підставі ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України, зменшив розмір стягуваної з відповідача суми пені на 50%.

Позивач - АТ «НАК «Нафтогаз України» не погодившись з рішенням Господарського суду Львівської області від 21.09.2021 у справі №914/1514/21, в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 4315,45 грн. пені, подав апеляційну скаргу, в якій просить таке в цій частині скасувати, посилаючись на невірне застосуванням норм матеріального права та порушення норм процесуального права, без дослідження істотних обставин справи, а саме:

Скаржник в апеляційній скарзі вказує, що у вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема з розміру збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін; однією з обов`язкових умов застосування ст. 233 ГК України є дослідження судом майнового стану сторін - і боржника і кредитора, обставини, що обумовили прострочення.

В обґрунтування даного скаржник вказує, що місцевим господарським судом не взято до уваги ступінь виконання зобов`язання відповідачем, який станом на момент звернення позивача із позовом до суду складав 93,36% від вартості поставленого газу, при цьому, заборгованість за поставлений природний газ відповідач мав сплатити в жовтні 2020 року і станом на час ухвалення оскаржуваного рішення минув майже рік , що свідчить на думку скаржника про грубе порушення відповідачем прав позивача на своєчасний розрахунок за поставлений природний газ.

Також, скаржник вказує на те, що судом першої інстанції не враховано, що нараховані штрафні санкції у розмірі 8630,89 грн. не є надмірно великими в порівнянні з зобов`язанням за договором зі сплати поставленого природного газу у розмірі 9 691 551,69 грн., яке виконувалось неналежним чином протягом дії договору, і складає всього 0,089% від суми зобов`язання за договором.

Скаржник в своє обґрунтування зазначає, що відповідно до консолідованої фінансової звітності станом за рік який закінчився 31.12.2020, чистий збиток НАК «Нафтогаз України» становить 19 002 млн. грн. , сукупний збиток НАК «Нафтогаз України» становить 33 199 млн. грн. (станом на 30.09.2020 - чистий збиток становить 17 034 млн. грн., сукупний збиток становив - 17 293 млн. грн.)

Відповідно до цього, просить скасувати оскаржуване рішення місцевого господарського суду, в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 4315,45 грн. пені, ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги в розмірі 3405,00 грн. просить покласти на відповідача по справі.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 25.10.2021 (в складі колегії: головуючий суддя Малех І.Б., судді - Гриців В.М., Зварич О.В.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" від 05.10.2021 №39/10-6480-21 (вх. № апеляційного суду 01-05/3371/21 від 07.10.2021) на рішення Господарського суду Львівської області від 21 вересня 2021 року у справі №914/1514/21.

В подальшому, ухвалою від 29.10.2021 призначено розгляд справи №914/1514/21 в судове засідання на 10.11.2021 та вказано, що неявка уповноважених представників в судове засідання не є перешкодою для розгляду справи відповідно до положень ч.12 ст. 270 ГПК України.

В судове засідання 10.11.2021 в режимі відеоконференції з`явився представник позивача.

Відповідач участі уповноваженого представника в судове засідання 10.11.2021 не забезпечив, причин неявки не повідомив , хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи ухвалою суду від 29.10.2021, про що свідчить поштове повідомлення про вручення (Т-2, а.с.183).

Станом на 10.11.2021 додаткових доказів та клопотань про відкладення розгляду справи не поступало, а відтак судова колегія апеляційного суду ухвалила розглядати справу №914/1514/21 по наявних матеріалах справи з врахуванням пояснень представника скаржника.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Враховуючи межі перегляду справи судом апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає, що предметом апеляційного перегляду у даній справі є рішення суду першої інстанції лише, в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в сумі 4315,45 грн..

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом 01 жовтня 2019 року Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія „Нафтогаз України» (постачальник) та Комунальним підприємством «Дрогобичтеплоенерго» Дрогобицької міської ради (споживач) укладено договір № 4203/1920-БО-21 постачання природного газу (Т-1, а.с.16-24), згідно п.1.1., 1.2., 1.3. якого, постачальник зобов`язується поставити споживачу природний газ, а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору. Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями. За цим договором може бути поставлений газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00) власного видобутку (природний газ, видобутий на території України) та/або імпортований природний газ, ввезений Акціонерним товариством Національною акціонерною компанією „Нафтогаз України на митну територію України.

Згідно із п. 5.1. договору № 4203/1920-БО-21 від 01.10.2019 оплата за природній газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до Розділу 11 договору № 4203/1920-БО-21 від 01.10.2019 з врахуванням додаткової угоди №8, договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою і діє в частині постачання природного газу до 30 вересня 2020 року (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

За умовами пункту 2.1 договору № 4203/1920-БО-21 від 01.10.2019р. з врахуванням додаткової угоди №8, постачальник передає споживачеві у жовтні 2019-квітні 2020 року замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 3200,0тис.куб.м., у тому числі по місяцях (тис.куб.м.): жовтень 2019 150,0; листопад 2019 470,0; грудень 2019 640,0; січень 2020 700,0; лютий 2020 590,0; березень 2020 520,0; квітень 2020 130,0, всього 3200,00; у травні 2020-вересні 2020рр. 18,0тис.куб.м., у тому числі по місяцях (тис.куб.м.): травень 2020 2,0; червень 2020 4,0; липень 2020 4,0; серпень 2020 4,0; вересень 4,0.

ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (постачальник) та Комунальним підприємством «Дрогобичтеплоенерго» Дрогобицької міської ради (споживач) укладено додаткові угоди №1 від 22.10.2019, №2 від 12.11.2019, №3 від 09.12.2019, №4 від 27.12.2019, №5 від 28.01.2020, №6 від 24.02.2020, №7 від 23.03.2020, №8 від 30.04.2020, №9 від 22.05.2020, №10 від 22.06.2020, відповідно до яких п. 4.2. договору викладався у новій редакції, зокрема змінювалась ціна за 1000куб.м.газу згідно укладених угод.

На виконання п.2.1 договору позивач поставив у жовтні 2019 року та червні 2020 року, а відповідач прийняв природний газ включаючи транспортування на загальну суму 9691551,69грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу: від 31.10.2019 передано 72,43796тис. куб.м. газу на загальну суму 385075,88грн. (з ПДВ) в тому числі 11386,52грн. за транспортування газу, від 30.11.2019 передано 296,66361тис. куб.м. газу на загальну суму 1799985,10грн. (з ПДВ) в тому числі 46632,55 грн. за транспортування газу, від 31.12.2019 передано 412,68295 тис. куб.м. газу на загальну суму 2195746,88грн. (з ПДВ) в тому числі 64869,63грн. за транспортування газу, від 31.01.2020 передано 464,28727 тис. куб.м. газу на загальну суму 2659898,06 грн. (з ПДВ) в тому числі 57645,91 грн. за транспортування газу, від 29.02.2020 передано 395,56082 тис. куб.м. газу на загальну суму 1932944,34 грн. (з ПДВ) в тому числі 49112,83 грн. за транспортування газу, від 31.03.2020 передано 151,96213тис. куб.м. газу на загальну суму 641917,21 грн. (з ПДВ) в тому числі 18867,62грн. за транспортування газу, від 31.04.2020 передано 17,97469 тис. куб.м. газу на загальну суму 65165,30грн. (з ПДВ) в тому числі 2231,74грн. за транспортування газу, від 31.05.2020 року передано 0,47991тис. куб.м. газу на загальну суму 1382,08 грн. (з ПДВ) в тому числі 71,51грн. за транспортування газу, від 30.06.2020 передано 3,46977 тис. куб.м. газу на загальну суму 9436,84грн. (з ПДВ) в тому числі 430,81грн. за транспортування газу (Т-1, а.с.36-44). Дані акти підписані та скріплені печатками обох сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач свої зобов`язання перед позивачем, в повному обсязі не виконав, оплати за переданий газ згідно актів приймання-передачі природного газу від 31.03.2020 року, від 31.04.2020 року, від 31.05.2020 року, від 30.06.2020 року не здійснив, внаслідок чого у відповідача перед позивачем виникла заборгованість в сумі 643233,21грн. (Т-1, а.с.45), яка не заперечується відповідачем. В підтвердження даних обставини долучено сальдо КП «Дрогобичтеплоенерго» з 01.10.2019 по 31.12.2019, операції КП «Дрогобичтеплоенерго» з 01.10.2019 по 31.12.2019, балансовий розрахунок по дебітору КП «Дрогобичтеплоенерго», виписки АБ «Укргазбанк» по рахунку ПАТ «НАК „Нафтогаз України» (Т-1, а.с.93-249, Т-2, а.с1-67) за спірний період.

Також, позивач посилаючись на положення ст. 625 ЦК України та п.7.2 договору №4203/1920-БО-21 від 01.10.2019 просить стягнути 8630,89 грн. пені, 20842,21 грн. 3% річних та інфляційні в сумі 51 452,57 грн. , згідно поданого розрахунку (Т-1, а.с.8-15).

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог, а доводи апелянта вважає необґрунтованими та безпідставними з огляду на наступне.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За правовою природою укладений сторонами договір є договором поставки, за яким, відповідно до ст. 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

На виконання умов договору позивач передав відповідачу в період з жовтня 2019року по червень 2020 року замовлений відповідачем обсяг (об`єм) природного газу на загальну суму 9 691551,69 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу (Т-1, а.с.36-44).

Відповідач свої зобов`язання перед позивачем , в повному обсязі не виконав, оплати за переданий газ згідно актів приймання-передачі природного газу від 31.03.2020, від 31.04.2020, від 31.05.2020 та від 30.06.2020 не здійснив, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 643 233,21 грн. (Т-1, а.с.45), яка не заперечується відповідачем.

Відповідно до статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу приписів статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

За змістом статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми.

Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

З огляду на невиконання відповідачем грошового зобов`язання за поставлений природний газ, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що нарахування 8630,89 грн пені, 20842,21 грн - 3% річних, 51452,57 грн втрат від інфляції є правомірним. Розмір пені за клопотання відповідача зменшено на 50% до 4315,44 грн. Слід зазначити, що скаржник а апеляційній скарзі не заперечує розрахунку позивача.

Предметом апеляційного оскарження є рішення суду першої інстанції, щодо відмови у стягненні неустойки у сумі 4315,44 грн.

Як вбачається з обставин справи відповідачем було подано клопотання за вх.№17166/21 від 22.07.2021 про зменшення заявленої до стягнення суми пені на 50% (Т-2, а.с.90-104). В обґрунтування даного клопотання відповідач зазначає, що працює за тарифами для трьох груп споживачів: населення, бюджетні установи та госпрозрахункові підприємства, які затверджуються (погоджуються) органами державної влади чи органами місцевого самоврядування. Через те, що тарифи не покривають витрати виробництва виникає різниця в тарифах. Відповідач зазначає, що основною причиною невчасного виконання відповідачем грошового зобов`язання перед позивачем є та обставина, що споживачем послуг теплопостачання, які надає підприємство, є переважно населення, а також збитковість господарської діяльності відповідача у зв`язку з наявністю значної заборгованості споживачів за надані послуги. У відповідності до щомісячного реєстру нормативів, що встановлюється НКРЕКП визначений відсоток стягнення плати за природний газ з розрахункових рахунків КП «Дрогобичтеплоенерго» ДМР на користь АТ НАК «Нафтогаз України», а саме 70,28% від поступлених коштів з населення та 60,15% з бюджетних організацій. Дебіторська заборгованість підприємства станом на 01.07.2021 року становить 15461,1тис.грн. Кредиторська заборгованість підприємства станом на 01.07.2021 року становить 65101,3 тис. грн. Відповідач зазначає, що вживає усіх можливих заходів для вчасної оплати за спожитий природній газ позивачем. Стягнення неустойки в повному розмірі, як стверджує відповідач, спричинить додаткове збільшення збитків підприємства, яке не матиме жодних джерел для їх покриття. У той же час збільшення збитків може призвести до стану неплатоспроможності підприємства. КП «Дрогобичтеплоенерго» ДМР знаходиться у тяжкому фінансовому стані. Відповідач зазначає, що несвоєчасне погашення заборгованості перед позивачем сталося не з вини відповідача, оскільки єдиним джерелом для оплати за послуги розподілу природного газу є кошти, отримані в якості оплати за спожиту теплову енергію з боку населення, бюджетних установ та госпрозрахункових підприємств. Відповідач зазначає, що за таких обставин, оскільки вина відповідача у простроченні виконання грошового зобов`язання перед позивачем пов`язана з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії тарифам, що затверджені органами державної влади та місцевого самоврядування, відсутністю сучасних дотаційних напрямів у покритті збитків підприємства - відповідач має важкий фінансовий стан, у тому числі внаслідок несплати боргів населенням, бюджетними установами; діяльність боржника спрямована на забезпечення теплом учбових закладів, дитячих садків, оздоровчих санаторіїв, лікарень, інших об`єктів, а тому обставини, що зумовлюють зменшення пені є соціально значимими та винятковими. Фінансова неспроможність підприємства може призвести до спричинення кризової ситуації у всьому регіоні. Відповідач зазначає, що в разі припинення надання послуг з теплопостачання залишаться без тепла не лише мешканці міста Дрогобича, а й соціальна сфера, навчальні заклади, лікарні, дитячі садки тощо. Отже, на думку відповідача, обставини, які змусили просити зменшення розміру пені є значимими та винятковими, оскільки існує нагальна необхідність спрямовування наявних коштів на здійснення поточних розрахунків для оплати за спожитий природний газ, забезпечення безперервного циклу надання послуг з метою забезпечення безаварійного надання послуг теплопостачання. З огляду на вказані обставини, важкий фінансовий стан, відповідач просить суд зменшити розмір пені за несвоєчасну сплату боргу за спожитий природний газ на 50%. На підтвердження вказаних обставин долучено довідку КП «Дрогобичтеплоенерго» ДМР №01/520 від 19.07.2021 про тарифи, стан дебіторської заборгованості та субвенції з держбюджету; довідку КП «Дрогобичтеплоенерго» ДМР №01/516 від 19.07.2021 про стан дебіторської заборгованості та претензійно-правової роботи станом на 01.07.2021; довідку КП «Дрогобичтеплоенерго» ДМР №01/514 від 19.07.2021 про кредиторську заборгованість станом на 01.07.2021, довідку КП «Дрогобичтеплоенерго» ДМР №01/515 від 19.07.2021 про стан претензійно-правової роботи станом на 01.07.2021; звіт КП «Дрогобичтеплоенерго» ДМР про фінансові результати за 2020; баланс (звіт про фінансовий стан) КП «Дрогобичтеплоенерго» ДМР.

В запереченнях за вх. №17444/21 від 27.07.2021 на клопотання про зменшення штрафних санкцій (Т-2, а.с.106-109), позивач зазначав, що договір не містять жодної відкладальної обставини щодо проведення розрахунків з позивачем в інші строки, ніж визначені договором та відповідач підписавши договір із позивачем взяв на себе зобов`язання щодо проведення розрахунків за отриманий природний газ у строки визначені пунктом 5.1. договору, а саме до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. Позивач зазначає, що боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання за будь-яких обставин. Виконання умов Договору не ставиться в залежність від виконання будь-яких зобов`язань з боку третіх осіб, зокрема споживачів, Держави. Нараховані штрафні санкції у розмірі 8 630,89 грн., як зазначає позивач, не є надмірно великими в порівнянні зобов`язанням за договором зі сплати поставленого природного газу у розмірі 9691551,69 грн., яке виконувалось неналежним чином протягом дії договору. Окрім того, позивач зазначає, відповідно до консолідованої фінансової звітності станом на рік, який закінчився 31 грудня 2020 року, чистий збиток НАК «Нафтогаз України» становить 19002 млн.грн., сукупний збиток НАК «Нафтогаз України» становить 33199 млн.грн. (станом на 30 вересня 2020 чистий збиток становив 17034млн.грн., сукупний збиток становив 17293млн.грн.). Також позивач зазначає, що неналежне планування своєї господарської діяльності відповідачем не повинно порушувати права інших господарюючих суб`єктів, які належним чином виконали свої обов`язки. Ризики від власної господарської діяльності відповідача не може покладатися на інших учасників господарських відносин, оскільки це порушує принцип розумності та справедливості. З огляду на зазначене, позивач просив суд першої інстанції позов задоволити в повному обсязі. Дане заперечення дублює вимоги апеляційної скарги.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Разом з цим, наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Наведена вище правова позиція викладена в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, поведінки винної особи, майновий стан сторін.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду, зокрема, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 04.02.2020 у справі № 918/116/19, від 29.09.2020 у справі № 909/1240/19 (909/1076/19).

Як правильно встановлено судом першої інстанції, відповідно до умов договору №4203/1920-БО-21 від 01.10.2019 відповідач отримував природний газ від позивача виключно для подальшої реалізації для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями, а не для власних потреб. Відповідачем частково сплачено суму основного боргу. Також враховано, те що вина відповідача у простроченні виконання грошового зобов`язання перед позивачем пов`язана з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії тарифам, що затверджені органами державної влади та місцевого самоврядування, засновником КП «Дрогобичтеплоенерго» є Дрогобицька міська рада, та майно підприємства перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Дрогобича. Основною метою діяльності підприємства є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією. Враховуючи те, що прострочення виконання грошового зобов`язання перед позивачем пов`язане несплатою боргів населенням, бюджетними установами, та діяльність боржника спрямована на забезпечення теплом учбових закладів, дитячих садків, оздоровчих санаторіїв, лікарень, інших об`єктів, а тому обставини, що зумовлюють зменшення пені є соціально значимими та винятковими.

При цьому, відповідачем зазначено, що у відповідності до щомісячного реєстру нормативів, що встановлюється НКРЕКП визначений відсоток стягнення плати за природний газ з розрахункових рахунків КП «Дрогобичтеплоенерго» ДМР на користь АТ «НАК «Нафтогаз України», а саме 70,28% від поступлених коштів з населення та 60,15% з бюджетних організацій. Дебіторська заборгованість підприємства станом на 01.07.2021 становить 15461,1 тис. грн., кредиторська заборгованість підприємства станом на 01.07.2021 року становить 65101,3 тис. грн., що підтверджується долученими довідками. Як вбачається з інформації зазначеної у довідках КП «Дрогобичтеплоенерго» ДМР №01/520 від 19.07.2021 про тарифи, стан дебіторської заборгованості та субвенції з держбюджету, №01/516 від 19.07.2021 про стан дебіторської заборгованості та претензійно-правової роботи, №01/514 від 19.07.2021 про кредиторську заборгованість, у звіті КП «Дрогобичтеплоенерго» ДМР про фінансові результати за 2020 та у балансі (звіті про фінансовий стан) КП «Дрогобичтеплоенерго» ДМР на 31.12.2020, вказане підприємство знаходиться у важкому фінансовому стані. Стягнення неустойки в повному розмірі спричинить додаткове збільшення збитків підприємства, може призвести до стану неплатоспроможності підприємства та до спричинення кризової ситуації у регіоні. Відтак, місцевим господарським судом обґрунтовано визнано обставини, якими обґрунтовує відповідач клопотання про зменшення розміру пені значимими та винятковими, оскільки існує нагальна необхідність спрямовування наявних коштів на здійснення поточних розрахунків для оплати за спожитий природний газ, забезпечення безперервного циклу надання послуг з метою забезпечення безаварійного надання послуг теплопостачання.

Отже, оцінюючи доводи апелянта про безпідставність зменшення місцевим господарським судом розміру пені, колегія суддів враховує, що суд першої інстанції зменшив розмір пені на 50 %, з дотриманням принципу збалансованості інтересів сторін, а також врахував ту обставину, що відповідач є комунальним підприємством, яке створено для задоволення потреб споживачів у теплопостачанні, отже сплата штрафних санкцій у повному обсязі, в даному випадку, зачіпає майнові інтереси не лише відповідача, а і інші інтереси щодо реальної можливості забезпечувати централізоване теплопостачання установами бюджетної сфери. Також, доказами підтверджуються доводи відповідача щодо причин несвоєчасного виконання зобов`язань за договором, при цьому, позивачем не доведено понесення збитків, у результаті несвоєчасного виконання грошового зобов`язання.

Колегія суддів також враховує, що в сукупності із об`єктивними обставинами, а саме складною ситуацією в державі та її економічним становищем, обставини, на які посилався відповідач у клопотанні про зменшення розміру штрафних санкцій, свідчать про їх винятковість, а отже вбачається наявність підстав для часткового задоволення такого клопотання.

Поряд з цим, колегія суддів зазначає, що розмір збитків, який міг понести позивач у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору, компенсується за рахунок стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань.

Таким чином, врахувавши ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань з оплати отриманого природного газу, встановивши обставини збиткової господарської діяльності відповідача, та зважаючи, що нарахування та стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та інфляційних втрат у значній мірі компенсує позивачу негативні наслідки від несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язань, дотримуючись необхідного балансу інтересів сторін у справі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру пені на 50 %.

З огляду на вищенаведене, судова колегія відхиляє доводи апеляційної скарги та зазначає, що суд першої інстанції, з урахуванням конкретних обставин справи, зробив правильні висновки про можливість зменшення пені на підставі частини третьої статті 551 ЦК України, статті 233 ГК України, зважаючи на: ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором; відсутність доказів понесення позивачем збитків внаслідок порушення відповідачем грошових зобов`язань; правовий статус відповідача, основним видом господарської діяльності якого є безперебійне забезпечення тепловою енергією житлового фонду та іншим споживачам, а також те, що основним споживачем послуг відповідача з централізованого теплопостачання являється населення, беручи до уваги суспільну необхідність господарської діяльності відповідача та її соціальну спрямованість.

Крім того, колегія суддів зазначає, що застосоване у частині третій статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України словосполучення "суд має право" та "може бути зменшений за рішенням суду" свідчить про те, що суд користується певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення.

Вказані висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеною у постановах, зокрема, від 24.02.2020 у справі № 925/259/19, від 29.04.2020 № 917/693/19, від 29.07.2020 у справі № 914/1470/19, від 30.09.2020 у справі № 922/3667/19, від 26.01.2021 у справі № 916/880/20, від 13.04.2021 у справі № 914/883/19.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог, а саме, стягнення з відповідача на користь позивача 643 233,31 грн. основного боргу, 4315,44 грн. пені, 20842,21 грн. 3% річних, 51452,57 грн. інфляційних втрат та відмови у задоволенні іншої частини позовних вимог.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Отже, суд, окрім іншого, враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищезазначене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарським судом Львівської області від 21.09.2021 у справі № 914/1514/21 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, та відповідає сформованій судовій практиці суду касаційної інстанції щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах, а саме у спорах про стягнення заборгованості з комунального підприємства за поставлений природний газ, відтак доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстави для його скасування чи зміни відсутні, відповідно, апеляційна скарга Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" має бути залишена без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні, на підставі статті 129 ГПК України, покладається на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 236, 269, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" від 05.10.2021 №39/10-6480-21 (вх. № апеляційного суду 01-05/3371/21 від 07.10.2021) - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 21 вересня 2021 року у справі №914/1514/21 - без змін.

3. Судовий збір за подання апеляційної скарги - покласти на АТ «НАК «Нафтогаз України».

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів відповідно до ст.ст. 286 - 289 ГПК України.

5. Матеріали справи №914/1514/21 повернути Господарському суду Львівської області.

Повний текст постанови складено та підписано 22.11.2021.

Головуючий суддя І.Б.Малех

Суддя В.М.Гриців

Суддя О.В.Зварич