ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 року Справа № 915/1370/21

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складi головуючого судді Ткаченка О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу,

за участю секретаря судового засідання Сулейманової С.М.

за участю представників сторін:

від позивача не з`явився;

від відповідача не з`явився;

за позовом: Фізичної особи-підприємця Семери Вікторії Анатоліївни, АДРЕСА_1 (код ІПН НОМЕР_1 )

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Бовнегри Лариси Іванівни, АДРЕСА_2 (код ІПН НОМЕР_2 ),

про: стягнення заборгованості по оплаті процентів за користування чужими грошовими коштами в сумі 11833,92 грн, а також 2270,00 грн витрат по сплаті судового збору, -

Суддя Ткаченко О.В.

В С Т А Н О В И В:

СУТЬ СПОРУ: 10.09.2021 на адресу Господарського суду Миколаївської області надійшла позовна заява (вх.№13802/21 від 10.09.2021) Фізичної особи-підприємця Семери Вікторії Анатоліївни до Фізичної особи-підприємця Бовнегри Лариси Іванівни про стягнення заборгованості по оплаті процентів за користування чужими грошовими коштами в сумі 11833,92 грн, а також 2270,00 витрат по сплаті судового збору.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.09.2021, вищевказану позовну заяву (єдиний унікальний номер судової справи № 915/1370/21) було передано на розгляд судді Ткаченку О.В.

Ухвалою суду від 15.09.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №915/1370/21, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, справу призначено до розгляду у судовому засіданні на 21.10.2021 року.

21.10.2021 від відповідача до судового засідання надійшов відзив, за змістом якого відповідач проти позовних вимог заперечує, вказує, що позивачем при здійсненні розрахунку заявленої до стягнення суми процентів за користування чужими грошовими коштами допущено помилки, зокрема: - щодо незастосування приписів Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань в частині визначення розміру штрафних санкцій, який не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ;

- щодо визначення дати, з якої нараховується заборгованість як 30.09.2018, в той час як граничним строком оплати відповідач вказує 01.10.2018. За розрахунками відповідача заборгованість за відсотками за весь період прострочення складає 14095,21 грн, а оскільки відповідач на користь позивача сплатив 5127,97 грн, то розмір відсотків, на його думку, становить 8967,24 грн. Крім того, відповідач вважає заявлений до стягнення розмір відсотків неспіврозмірним та несправедливим, вказує на відсутність доказів понесення позивачем збитків та, зазначаючи про обставини введених державою карантинних обмежень щодо роботи магазинів роздрібної торгівлі непродовольчими товарами, що стало причиною нездійснення відповідачем господарської діяльності у період з березня 2020 року по вересень 2020 року, просить зменшити розмір процентів, які підлягатимуть стягненню до 2623,00 грн, що становить 10% від суми поставленого товару.

Ухвалою суду від 21.10.2021 розгляд справи було відкладено у судовому засіданні 11.11.2021 о 13:00.

Учасники справи до судового засідання 11.11.2021 не з`явились, явка сторін судом обов`язковою не визнавалась.

У судовому засіданні 11.11.2021 судом у відповідності до вимог ст. 233, ст. 240 ГПК України підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши усі наявні у справі докази, господарський суд встановив.

04.05.2018 року між ФОП Семерою В.А. (постачальник) та ФОП Бовнегрою Л.І. (покупець) укладено договір поставки товару № 04/05-18-6 (том 1, арк. 15-16, арк. 161-164), у відповідності до умов якого постачальник зобов`язується у строки, передбачені договором, поставити та передати у власність покупцю товар, визначений у п. 1.2 Договору (далі - товар), а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його вартість, з урахуванням індексації вартості товару та інших умов, передбачених договором (п.1.1 Договору).

Відповідно до п. 9.1 Договору договір набирає сили з моменту підписання обома сторонами і діє протягом 2 (двох) років з моменту його укладення, а в частині розрахунків - до повного виконання покупцем своїх зобов`язань за цим Договором.

Договором передбачена індексація вартості товару (зобов`язань по оплаті) визначеної у гривнях у п. 1.2. Договору, яка відбувається за певних умов за чітко визначеною Договором формулою відповідно до зміни курсу гривні по відношенню до іноземної валюти (долару США) за даними міжбанківського ринку на дату платежу, або на дату проведення розрахунку зобов`язань.

Пунктом 3.1 Договору встановлено, що протягом строку дії Договору грошові зобов`язання Покупця існують і підлягають сплаті у гривні; вказані у п, 1.2 Договору ціна та вартість товару в гривнях погоджені на дату підписання Договору і залишаються чинними до моменту їх індексації. Якщо в день, попередній дню платежу або дню розрахунку зобов`язання, вказаний нижче курс гривні А2 по відношенню до іноземної валюти, зазначеної у п. 1.2 Договору, буде відрізнятися в бік здешевлення гривні більше ніж на 3 % (три відсотки) від узгодженого курсу, зазначеного п. 1.2 Договору, ціна/ вартість цього товару підлягає індексації (коригуванню) пропорційно зміні цього курсу без додаткового узгодження. При такому коригуванні використовується наступна формула: Ц = Цс * (А2 / А1), де: Ц - ціна/ вартість товару на дату оплати, грн.; Цс - ціна/ вартість товару на дату підписання Договору (вказані у п. 1.2 Договору), грн.; А1 - зазначений у п. 1.2 Договору узгоджений сторонами курс співвідношення гривні до іноземної валюти на момент підписання Договору (визначений у п. 1.2 Договору); А2 - значення курсу продажі іноземної валюти за гривню за даними міжбанківського валютного ринку України згідно веб-сайту http://index.minfin.com.ua/arch (в розділі "Котирування міжбанківського валютного ринку України") на день, попередній дню здійснення платежу або дню розрахунку зобов`язання.

За передбаченими пунктом 4.2. Договору умовами строк поставки товару: не пізніше 07 травня 2018 року. Поставка (передача) товару в межах цього строку за згодою сторін, що підтверджуватиметься відповідними товарними накладними, може відбуватись частинами.

Згідно п. 3.3. Договору сторони погодили, що оплата вартості товару, проіндексованої у відповідних випадках згідно п. 3.1. Договору, здійснюється покупцем на умовах кредиту (відстрочення платежу). Строк оплати: не пізніше 30 вересня 2018 року.

Так, на виконання Договору позивач передав відповідачу (покупцю) у власність товар, зазначений у п. 1.2 Договору та у видатковій накладній № 186 від 04.05.2018 року (далі - «видаткова накладна»), вартість якого становила 26230,00 грн. Відповідач у свою чергу відповідно до Договору зобов`язався оплатити вартість зазначеного товару, а також сплатити відсотки за користування товарним кредитом у разі прострочення оплати товару (виконати свої фінансові зобов`язання) у строк не пізніше 30.09.2018 року.

Проте відповідачем не було здійснено оплату товару, у зв`язку з чим позивач, посилаючись на умови Договору та ст. 536, 694 ЦК звернувся до суду з позовом.

Вказані обставини встановлені рішенням Господарського суду Миколаївської області від 17.12.2020 у справі № 915/2023/19, яким було ухвалено позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача Фізичної особи-підприємця Бовнегри Лариси Іванівни, АДРЕСА_2 (код ІПН НОМЕР_2 ) на користь позивача Фізичної особи-підприємця Семери Вікторії Анатоліївни, АДРЕСА_1 (код ІПН НОМЕР_1 ): - 26 230, 00 грн. (двадцять шість тисяч двісті тридцять грн. 00 коп.) - суми заборгованості по оплаті вартості товару за договором поставки № 04/05/18-6 від 04.05.2018 року; - 5 127, 97 грн. (п`ять тисяч сто двадцять сім грн. 97 коп.) - відсотків за користування чужими коштами за період з 30.09.2018 по 05.09.2019; - 1 921, 00 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна грн. 00 коп.) витрат по сплаті судового збору.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.04.2021 рішення Господарського суду Миколаївської області від 17.12.2020 у справі № 915/2023/19 було залишено без змін.

Як свідчить надана копія платіжного доручення від 22.04.2021 № 187, грошові кошти у загальному розмірі 33278,97 грн на виконання рішення Господарського суду Миколаївської області від 17.12.2020 у справі № 915/2023/19 були перераховані відповідачем 22.04.2021. (а.с. 21)

21.07.2021 позивачем на адресу відповідача була направлена вимога б/н від 12.07.2021 про сплату процентів за товарний кредит за договором поставки товару в розмірі 11833,92 грн за весь період прострочення оплати.

Враховуючи, що вимога від 12.07.2021 залишилась відповідачем не задоволеною, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача процентів за користування чужими коштами за період прострочення оплати, які станом на 22.04.2021 визначив у розмірі 11833,92 грн.

Встановивши обставини справи, дослідивши докази, господарський суд зауважує наступне.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 694 ЦК України договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу.

Товар продається в кредит за цінами, що діють на день продажу. Зміна ціни на товар, проданий в кредит, не є підставою для проведення перерахунку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 694 ЦК України якщо покупець прострочив оплату товару, проданого в кредит, продавець має право вимагати повернення неоплаченого товару.

Якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати.

Договором купівлі-продажу може бути передбачений обов`язок покупця сплачувати проценти на суму, що відповідає ціні товару, проданого в кредит, починаючи від дня передання товару продавцем.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Проценти річних, про які йдеться у ч. 2 ст. 625 ЦК України, необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, передбачених ст. 536 названого Кодексу. Так, стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов`язання і одночасно, як зазначалося, способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов`язанням сплатити кошти, тоді як проценти, зазначені у ст. 536 ЦК України, - це плата за користування чужими коштами, в тому числі безпідставно одержаними, збереженими грішми (ст. 1214 ЦК України). Підставами для застосування до правовідносин сторін ст. 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, ст. 1048, 1054, 1061 ЦК України). Спільним для цих процентів є те, що вони нараховуються саме у зв`язку з користуванням чужими коштами. Положення ж ч. 2 ст. 625 ЦК України в частині сплати процентів річних застосовуються за наявності порушення грошового зобов`язання. Тому, зокрема, якщо в законі або в укладеному сторонами договорі передбачено розмір процентів за користування чужими коштами (ст. 536 ЦК України), то це не позбавляє кредитора права звернутися до боржника з позовом про стягнення як зазначених процентів, так і трьох процентів річних (якщо інший їх розмір не передбачено договором або законом) - за наявності порушення боржником грошового зобов`язання.

Законом, зокрема ч. 5 ст. 694 ЦК України, яка є спеціальною нормою, прямо передбачено обов`язок покупця сплачувати проценти, починаючи від дня передання товару, а також проценти за прострочку оплати за товар від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати.

Відповідно до п. 6.1 Договору сторони погодили, що у випадку порушення термінів оплати товару, обумовлених у п. 3.3 договору, покупець сплачує постачальнику проценти у розмірі 21,00 % річних (з розрахунку 365 днів в році), або 0,0575 % в день від суми простроченої заборгованості, яка на момент розрахунку процентів визначається з урахуванням її індексації згідно п. 3.1 Договору за весь період прострочення оплати, включаючи день погашення заборгованості по оплаті товару.

Суд, здійснивши власний розрахунок за допомогою бази "IpLex" заявлених до стягнення процентів за користування товарним кредитом у розмірі 21% річних з врахуванням індексації простроченої заборгованості станом на 22.04.2021, визначив, що за загальний період з 30.09.2018 по 22.04.2021 розмір процентів становить 15110,88 грн.

Враховуючи, що за період з 30.09.2018 по 05.09.2019 згідно рішення Господарського суду Миколаївської області від 17.12.2020 у справі № 915/2023/19 проценти у розмірі 5127,97 грн було стягнуто, залишок процентів за користування товарним кредитом станом на 22.04.2021 становить 9982,91 грн.

З огляду на проведені розрахунки, суд вважає неправомірно заявленими позивачем до стягнення проценти у розмірі 1851,01 грн. (11833,92 9982,91)

Відповідачем у відзиві заявлено клопотання про зменшення розміру процентів за користування грошовими коштами до суми 2623,00 грн (вх. № 15735 від 21.10.2021), в обґрунтування якого посилається, на те, що договірні зобов`язання з оплати товару виконані, відсутні докази понесення позивачем збитків, завданих несвоєчасною оплатою товару, а розмір заявлених процентів надмірно великий.

Суд, розглянувши клопотання відповідача щодо зменшення процентів за користування товарним кредитом, зазначає наступне:

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принципи верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Відповідно до частини 1 статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

У рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначено, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема, норми моралі, традицій, звичаїв, тощо, які легітимізовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

Згідно з статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до статті 13 Цивільного кодексу України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчинюються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Із мотивувальної частини Постанови Великої палати Верховного Суду України від 18.03.2020 у справі №902/417/18 слідує, що главою 24 ГК України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Тож справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.

Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі; у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції (стаття 216 Господарського кодексу України).

За змістом статті 217 Господарського кодексу України визначено, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Отже, наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду у справі №902/417/18 дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних, інфляційних втрат та процентів за користування чужими грошовими коштами за час затримки розрахунку відповідно до статей 625, 692 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних, інфляційних втрат та процентів за користування чужими грошовими коштами як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Сума боргу за договором поставки становила 26230,00 грн, залишок визначених судом процентів за користування товарним кредитом станом на 22.04.2021 становить 9982,91 грн, при цьому 5 127,97 грн процентів вже було стягнуто за рішенням суду. З огляду на наведене загальний розмір процентів становить 57,61% від суми основного боргу, що, на думку суду є неспівмірним та несправедливим.

За таких обставин суд дійшов висновку про часткове задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру процентів та вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи та наведеним вище критеріям, а також, виходячи із загальних засад, встановлених у ст.3 Цивільного кодексу України, а саме, справедливості, добросовісності та розумності, зменшення розміру процентів за користування товарним кредитом до 50% від визначеної судом суми 9982,91 грн, а саме до суми у розмірі 4991,45 грн. В цій частині позов підлягає задоволенню.

В частині стягнення процентів за користування товарним кредитом в сумі 4991,45 грн слід відмовити, у зв`язку зі зменшенням розміру процентів за користування товарним кредитом.

В іншій частині вимоги щодо стягнення процентів за користування товарним кредитом у розмірі 1851,01 грн суд вважає безпідставно заявленими, а відтак такими, що задоволенню не підлягають.

У відповідності до ст.129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору у сумі 1914,94 грн покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 74, 129, 219, 220, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Бовнегри Лариси Іванівни ( АДРЕСА_2 , код ІПН НОМЕР_2 ) на користь Фізичної особи-підприємця Семери Вікторії Анатоліївни ( АДРЕСА_1 , код ІПН НОМЕР_1 ) заборгованість по оплаті процентів за користування чужими коштами у розмірі 4991,45 грн та 1914,94 грн витрат зі сплати судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду, у відповідності до ст.241 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повний текст рішення складений та підписаний: « 18» листопада 2021 року.

Cуддя О.В. Ткаченко