ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27.10.2021р. Справа №905/1208/21

за позовом: Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» (04070, м.Київ, вул.Андріївська, 4, )

до відповідача: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 )

за участю третьої особи 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Бахмутського відділу державної виконавчої служби у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) (84511, Донецька область, м.Бахмут, вул.О.Сибірцева, 17, )

за участю третьої особи 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Харків) (84313, Донецька область, м.Краматорськ, бул.Машинобудівників, 32, )

за участю третьої особи 3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_2 )

про зняття арешту та вилучення записів з реєстру

Суддя: Паляниця Ю.О.

Секретар судового засідання: Клименко Ю.О.

У засіданні брали участь:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

від третьої особи 1: не з`явився

від третьої особи 2: не з`явився

від третьої особи 3: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк», м.Київ звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, ОСОБА_1 , с.Різниківка про:

1) зняття арешту, накладеного на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби Артемівського міськрайонного управління юстиції від 09.07.2010р. у виконавчому провадженні №20143366, на нерухоме майно - комплекс: літ.А-2 - адміністративна будівля, загальною площею 120,5 кв. м; літ.Б - склад, бокси, загальною площею 199,5 кв. м; літ.В - бокси, загальною площею 191,9 кв. м; літ.Г - битовки, загальною площею 52,5 кв. м; літ.Д - котельня, загальною площею 40 кв. м; літ.З - будівля заправочної станції, загальною площею 6,4 кв. м; літ.И - мийка для тракторів, загальною площею 39,6 кв. м; літ.Ж - ділянка для тракторів, загальною площею 1540 кв. м; літ.Л - огорожа, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 і належить боржнику - ОСОБА_1 ;

2) зняття арешту, накладеного на підставі постанови Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області від 02.11.2012р., у виконавчому провадженні №34916898, на нерухоме майно - комплекс: літ. А-2 - адміністративна будівля, загальною площею 120,5 кв. м.; літ.Б - склад, бокси, загальною площею 199,5 кв. м; літ.В - бокси, загальною площею 191,9 кв. м; літ.Г - битовки, загальною площею 52,5 кв. м; літ.Д - котельня, загальною площею 40 кв. м.; літ.З - будівля заправочної станції, загальною площею 6,4 кв. м; літ.И - мийка для тракторів, загальною площею 39,6 кв. м; літ.Ж - ділянка для тракторів, загальною площею 1540 кв. м; літ.Л-огорожа, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 і належить боржнику - ОСОБА_1 ;

3) вилучення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна записів:

- тип обтяження: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 10016841, підстава обтяження: постанова про відкриття виконавчого провадження 8/898, б/н, 09.07.2010р. Відділ державної виконавчої служби Артемівського міськрайонного управління юстиції; комплекс літ.А-2 - адміністративна будівля, загальною площею 120,5 кв. м; літ.Б - склад, бокси, загальною площею 199,5 кв. м; літ.В - бокси, загальною площею 191,9 кв. м; літ.Г - битовки, загальною площею 52,5 кв. м; літ.Д - котельня, загальною площею 40 кв. м; літ.З - будівля заправочної станції, загальною площею 6,4 кв. м; літ.И - мийка для тракторів, загальною площею 39,6 кв. м; літ.Ж - ділянка для тракторів, загальною площею 1540 кв. м; літ.Л - огорожа, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 ;

- тип обтяження: арешт нерухомого майна; підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ВП №34916898, 02.11.2012р., Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області, реєстраційний номер обтяження: 13293939, об`єкт обтяження: комплекс, адреса: АДРЕСА_2 .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що внаслідок невиконання Приватним підприємством «Ані-арт» зобов`язань за генеральним кредитним договором №ГД/6-ЮР від 03.10.2008р. та кредитним договором №1/08-ЮР від 06.02.2008р. банком, згідно з договором іпотеки №1/08-ЮР від 06.02.2008р., іпотекодавцем за яким виступав ОСОБА_1 , було звернуто стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_2 .

Для задоволення вимог банку приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Тактаровим В.Б., 02.07.2010р. було вчинено виконавчий напис за реєстровим номером 780 про звернення стягнення на предмет іпотеки, який двічі пред`являвся банком до виконання до державної виконавчої служби та повертався стягувачу у зв`язку із тим, що у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно.

Виходячи з того, що арешт нерухомого майна, застосований державними виконавцями в межах відповідних виконавчих проваджень не знятий, а також враховуючи, що за наявною у банку інформацією ОСОБА_1 належить лише Ѕ визначеного у виконавчому документі майна, з огляду на неможливість фактичного виконання виконавчого напису для задоволення вимог банку щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, позивач звернувся до суду з розглядуваним позовом.

Ухвалою суду від 04.08.2021р. за вказаним позовом відкрито провадження у справі №905/1208/21, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

Згідно з ухвалою суду від 09.09.2021р. до участі у розгляді справи в якості третіх осіб 1, 2 і 3, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, залучено: Бахмутський відділ державної виконавчої служби у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), м.Бахмут, Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Харків), м.Краматорськ, ОСОБА_2 , с.Різниківка.

Від відповідача та третьої особи 3 надійшли заяви б/н від 08.07.2021р., б/н від 08.07.2021р., за змістом яких останні проти задоволення позову не заперечували та просили суд здійснювати розгляд справи за власної відсутності.

17.09.2021р. від Бахмутського відділу державної виконавчої служби у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) надійшов лист №71218 від 15.09.2021р., у відповідності до якого орган примусового виконання рішень заперечень щодо заявлених у позові вимог не виклав та просив суд здійснювати розгляд справи за відсутності уповноваженого представника державного органу.

У відзиві №5567/02.3-45/17387 від 24.09.2021р. Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Харків) проти задоволення позовних вимог заперечував та зазначав, що Закон України «Про виконавче провадження» (у діючій редакції та редакції, що була чинною станом на 29.04.2013р.) визначає вичерпний перелік обставин, на підставі яких державний виконавець зобов`язаний зняти арешт з усього майна боржника. Зокрема, арешт не знімається у разі не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження. При цьому, відомостей про стягнення з боржника виконавчого збору та витрат виконавчого провадження у відділу немає, матеріали виконавчого провадження залишені на території проведення операції об`єднаних сил (м.Донецьк).

Окрім цього, вказаний учасник спору наполягав на тому, що зняття арешту з майна боржника є можливим у випадку закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, а не у випадку повернення виконавчого документа стягувачу.

Отже, на переконання органу примусового виконання рішень, зважаючи на завершення виконавчого провадження на підставі п.6 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999р., а також не стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, у державного виконавця відсутні правові підстави для звільнення з-під арешту майна боржника.

Ухвалою суду від 05.10.2021р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 27.10.2021р.

Представники сторін та третіх осіб у судове засідання 27.10.2021р. з розгляду справи по суті не з`явились, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені.

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. Приписи вказаної норми процесуального права розповсюджують свою дію на третіх осіб в силу норм ч.5 ст.50 цього кодексу України.

Разом з тим, норми ст.43 Господарського процесуального кодексу України зобов`язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Як визначено у ч.1 ст.202 зазначеного нормативно-правового акту, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Статтею 216 Господарського процесуального кодексу України передбачено право господарського суду оголосити перерву або відкласти розгляд справи по суті. При цьому, це є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Таким чином, враховуючи суть спору, загальну тривалість розгляду справи, суд дійшов висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами, а відсутність у судовому засіданні представників сторін та третіх осіб не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення позивача, господарський суд встановив:

Як свідчать матеріали справи, 03.10.2008р. між Закритим акціонерним товариством «Донгорбанк» (нині - Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк») (банк) та Приватним підприємством «Ані-Арт» (позичальник) був укладений генеральний кредитний договір №ГД/6-ЮР, згідно з п.1.1 якого у відповідності до умов цього договору банк зобов`язується надавати позичальнику на його вимогу банківські послуги з кредитування (кредитні продукти) в порядку та на умовах, які передбачені цим договором, а також договором про надання конкретного кредитного продукту, який буде укладатись у межах та на виконання цього договору та є невід`ємною частиною (відповідним додатком) цього договору.

Строк дії генерального кредитного договору: з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та до 03.10.2010р., але у будь-якому випадку - до повного виконання сторонами всіх зобов`язань (п.7.1).

На виконання умов генерального кредитного договору, між банком та позичальником був підписаний кредитний договір №1/08-ЮР від 06.02.2008р., за умовами якого банк надав Приватному підприємству «Ані-Арт» кредит у вигляді поновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування 3000000 грн в редакції додаткової угоди №3 від 20.05.2009р.).

У той же день, з метою забезпечення виконання Приватним підприємством «Ані-Арт» зобов`язань за кредитним договором №1/08-ЮР від 06.02.2008р., між Закритим акціонерним товариством «Донгорбанк» (іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (іпотекодавець) був укладений іпотечний договір №1/08-ЮР.

Згідно із вказаним договором іпотеки ОСОБА_1 надав в іпотеку майно - комплекс, який складається з таких споруд (будівель), а саме:

- літ.А-2 - адміністративна будівля, загальною площею 120,5 кв. м;

- літ.Б - склад, бокси, загальною площею 199,5 кв. м;

- літ.В - бокси, загальною площею 191,9 кв. м;

- літ.Г - битовки, загальною площею 52,5 кв. м;

- літ.Д - котельня, загальною площею 40 кв. м;

- літ.З - будівля заправочної станції, загальною площею 6,4 кв. м;

- літ.И - мийка для тракторів, загальною площею 39,6 кв. м;

- літ.Ж - ділянка для тракторів, загальною площею 1540 кв. м;

- літ.Л - огорожа,

та розташований за адресою: АДРЕСА_2 і належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу нежилого приміщення від 15.02.2007р., виданого приватним нотаріусом Артемівського міського нотаріального округу Дубровським В.М., зареєстрованого в реєстрі за номером 1095, зареєстрованого в реєстрі правочинів за №1917342, зареєстрованого Комунальним підприємством бюро технічної інвентаризації м.Артемівська 16.03.2007р., та записаного в реєстрову книгу №5-90, номер запису 203.

Вартість предмета іпотеки за згодою сторін складає 2247485 грн (п.1.2 договору №1/08-ЮР від 06.02.2008р. в редакції додаткової угоди №2 від 03.10.2008р.).

У зв`язку з цим, до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 06.02.2008р. було внесено запис №6534499 про заборону на відповідне нерухоме майно.

З огляду на невиконання позичальником договірних зобов`язань за кредитним договором, 02.07.2010р. банком звернуто стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Донецького міського нотаріального округу Тактарова В.Б., який зареєстровано за №780.

У подальшому, вказаний виконавчий напис передано на виконання до відділу примусового виконання рішень, внаслідок чого 09.07.2010р. головним державним виконавцем Гераськіною О.С. відділу державної виконавчої служби Артемівського міськрайонного управління юстиції (нині - Бахмутський відділ державної виконавчої служби у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) відкрито виконавче провадження №20143366 про звернення стягнення на комплекс (предмет іпотеки за договором №1/08-ЮР від 06.02.2008р.) для задоволення вимог Публічного акціонерного товариства «Донгорбанк» у загальному розмірі 3701712,50 грн, накладено арешт на вказане майно у межах суми звернення стягнення та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику в межах суми боргу.

17.10.2012р. постановою державного виконавця у ВП №20143366 повернуто виконавчий документ - напис нотаріуса №780, виданий 02.07.2010р. стягувачу, на підставі ст.50, п.п.2, 6 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999р. Прийняття цієї постанови обґрунтовано наявністю рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 06.04.2012р. у справі №0503/429/2012, яким визнано за боржником - ОСОБА_1 право лише на Ѕ частки майна, зазначеного у виконавчому написі, на яке необхідно було звернути стягнення.

У подальшому, банком вдруге скеровано на адресу органу примусового виконання рішень виконавчий напис №780 від 09.07.2010р. приватного нотаріуса Донецького міського нотаріального округу Тактарова В.Б., за результатами розгляду якого 26.10.2012р. старшим державним виконавцем відділу ПВР УДВС Головного управління юстиції в Донецькій області (нині - Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Харків) Гиря А.В. відкрито виконавче провадження №34916898.

При примусовому виконанні виконавчого напису №780 від 02.07.2010р. державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області Гусєвим О.О. встановлено, що у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення заборгованості, внаслідок чого 29.04.2013р. повернуто виконавчий документ стягувачеві на підставі п.6 ч.1 ст.47, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999р., про що винесено відповідну постанову.

Як вбачається зі змісту інформаційної довідки №260094295 від 04.06.2021р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, відносно майна - комплексу за адресою: АДРЕСА_2 у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявні наступні записи:

1) тип обтяження: арешт нерухомого майна

реєстраційний номер обтяження: 10016841

зареєстровано: 09.07.2010 08:33:53 за №10016841 реєстратором: Донецька філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, 83001, Донецька обл., м.Донецьк, вул.Артема, 74,

підстава обтяження: постанова про відкриття виконавчого провадження 8/898, б/н, 09.07.2010 Відділ державної виконавчої служби Артемівського міськрайонного управління юстиції, головний державний виконавець Гераськіна О.С.

об`єкт обтяження: комплекс, а саме: А-2 - адмін. будівля, загальною площею 120,5 кв. м; Б - склад, бокси, загальною площею 199,5 кв. м; Г - битовки, загальною площею 52,5 кв. м; Д - котельня, загальною площею 40,00 кв. м.; З - будівля заправочної станції, загальною площею 6,4 кв. м; И - мойка для тракторів, загальною площею 1540,0 кв. м; Л - огорожа, адреса: АДРЕСА_2 ;

власник: Багіян Артур Миколайович

обтяжувач: Відділ державної виконавчої служби Артемівського міськрайонного управління юстиції; код: 34776850, 84500, Донецька обл., м.Артемівськ, вул.Петровського, 135, тел. (06274) 2-38-97;

заявник: Відділ державної виконавчої служби Артемівського міськрайонного управління юстиції, код: 34776850, 84500, Донецька обл., м.Артемівськ, вул.Петровського, 135;

2) тип обтяження: арешт нерухомого майна

реєстраційний номер обтяження: 13293939

зареєстровано: 26.11.2012 13:57:58 за №13293939 реєстратором: Донецька філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, 83001, Донецька обл., м.Донецьк, вул.Артема, 74, ;

підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ВП №34916898, 02.11.2012, відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області;

об`єкт обтяження: комплекс, адреса: Донецька обл., м.Артемівськ, вулиця Трудова, будинок 6;

власник: Багіян Артур Миколайович

обтяжувач: Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області, код: 34898944, 83086, Донецька обл., м.Донецьк, вул.Донецька, 39, тел.

заявник: Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області, код: 34898944, 83086, Донецька обл., м.Донецьк, вул.Донецька, 39.

Отже, як вбачається з викладеного вище, накладення арешту, та, як наслідок, внесення записів про обтяження нерухомого майна у реєстр (09.07.2010 08:33:53 за №10016841; 26.11.2012 13:57:58 за №13293939) здійснювалось на підставі відповідних постанов державних виконавців у ВП №20143366, №34916898 з примусового виконання напису нотаріуса №780 від 02.07.2010р.

Виходячи з того, що арешт нерухомого майна, застосований державними виконавцями в межах відповідних виконавчих проваджень при поверненні виконавчого документа (напису нотаріуса №780 від 02.07.2010р.) стягувачу не знятий, з огляду на те, що боржнику - Багіяну А.С. належить лише Ѕ визначеного у вказаному вище виконавчому документі майна (рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 06.04.2012р. у справі №0503/429/2012), що фактично унеможливлює виконання виконавчого напису нотаріуса для задоволення вимог банку (як іпотекодержателя майна) на звернення стягнення на предмет іпотеки, Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» звернулось до суду із розглядуваним позовом.

Оцінюючи подані учасниками справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд вважає, що вимоги Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» є такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного:

В силу вимог ст.124 Основного Закону України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Здійснюючи правосуддя, суд забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України, водночас, визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань і це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч.5 ст.55 Конституції України).

Відповідно до ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з ч.2 ст.4 вказаного процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.5 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з п.1 ч.1 ст.20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених ч.2 цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відповідно до ч.2 ст.20 Господарського кодексу України, кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються, зокрема, шляхом: визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом.

Вказане положення відповідає і ст.16 Цивільного кодексу України, яка встановлює, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до п.1 ст.12 Цивільного кодексу України особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Способи захисту за своїм призначенням можуть вважатись визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Отже, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. При цьому для отримання судового захисту необхідно довести законність цих прав у суді.

За таких обставин, особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, та про зняття такого арешту підлягають розгляду за правилами господарського судочинства, якщо сторонами відповідного спору є юридичні особи.

В той же час, судом враховано, що розглядуваний спір, де відповідачем виступає фізична особа, фактично виник внаслідок укладення між банком та відповідачем іпотечного договору №1/08-ЮР від 06.02.2008р. з метою забезпечення виконання Приватним підприємством «Ані-Арт» зобов`язань за кредитним договором №1/08-ЮР від 06.02.2008р.

Таким чином, спір, який виник між позивачем та органом виконавчої служби (у тому числі, із її посадовими і службовими особами) з приводу зняття арешту з нерухомого майна, зважаючи на приписи п.1 ч.1 ст.20 Господарського процесуального кодексу України, має вирішуватися судом за правилами Господарського процесуального кодексу України.

Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому, орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися господарським судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору (аналогічна правова позиція наведене у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019р. по справі №905/386/18).

З огляду на наведене, у розглядуваному спорі Акціонерним товариством «Перший український міжнародний банк» правомірно заявлено позов до ОСОБА_1 ; водночас Бахмутський відділ державної виконавчої служби у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Харків) залучені господарським судом до участі у справі як треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999р. виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (рішення).

При цьому, за змістом ст.4 вказаного нормативно-правового акту України (тут і надалі у відповідній редакції) заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на майно боржника; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення у боржника і передача стягувачеві певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Державний виконавець зобов`язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в порядку, встановленому законодавством (ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до розділу «Загальний порядок звернення стягнення на майно боржника» Закону України №606-XIV від 21.04.1999р. (у відповідній редакції) звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті (описі), вилученні та примусовій реалізації.

Як вказувалось судом, у 2010 році банком пред`явлено до виконання виконавчий напис нотаріуса №780 від 02.07.2010р., за результатами розгляду якого державним виконавцем було відкрито виконавче провадження №20143366; у подальшому виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі ст.50, п.п.2, 6 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999р. (постанова від 17.10.2012р.).

У 2012 році стягувачем повторно скеровано виконавчий напис до виконання, державним виконавцем відкрито виконавче провадження №34916898; в процесі виконання встановлено обставини відсутності у боржника визначеного виконавчим документом майна, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення заборгованості, та повернуто виконавчий документ стягувачеві на підставі п.6 ч.1 ст.47, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» (постанова від 29.04.2013р.).

З матеріалів зазначених вище виконавчих проваджень слідує, що повернення виконавчого документа стягувачеві обумовлено відсутністю у боржника визначеного написом нотаріуса майна, яке він за цим документом має передати стягувачу, оскільки згідно з рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 06.04.2012р. у справі №0503/429/2012 (провадження №2/0503/1109/2012) боржнику - Багіяну А.С. належить лише Ѕ визначеного у написі нотаріуса №780 від 02.07.2010р. нерухомого майна.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, з метою примусового виконання вказаного виконавчого документа, державними виконавцями накладено арешт на комплекс за адресою: Донецька обл., м.Артемівськ, вулиця Трудова, будинок 6 (записи у Реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №№10016841, 13293939).

Як стверджує позивач та проти чого не заперечують відділи примусового виконання рішень, повертаючи двічі без виконання напис нотаріуса №780 від 02.07.2010р. стягувачеві на підставі ст.47 Закону України №606-XIV від 21.04.1999р., державними виконавцями зняття арешту з нерухомого майна не здійснювалось, та, наразі, у реєстрі наявні записи про обтяження вказаного вище майна, які вчинялись в межах ВП №20143366, №34916898.

Частиною 1 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» (у чинній редакції) визначено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Тобто, в розумінні вказаного нормативно-правового акту України арешт є засобом забезпечення примусового виконання рішення в межах процедури виконавчого провадження.

Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками проведення виконавчих дій, якими закінчується виконавче провадження.

Відповідно до ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Схожу за змістом норму містив Закон України №606-XIV від 21.04.1999р. (ст.50) (станом на момент завершення виконавчих проваджень).

Як вказувалось, на переконання третьої особи 2, у державного виконавця відсутні правові підстави для звільнення з-під арешту майна боржника, оскільки виконавче провадження завершено на підставі п.6 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999р. Проте, ст.30 вказаного закону станом на дату прийняття постанови від 29.04.2013р. визначала, що держаний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме:

- закінчення виконавчого провадження згідно із ст.49 цього Закону;

- повернення виконавчого документа стягувачу згідно із ст.47 цього Закону;

- повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав згідно із ст.48 цього Закону.

Відтак, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем було визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

Таким чином, оскільки виконавчі провадження ВП №20143366, №34916898 з примусового виконання напису нотаріуса №780 від 02.07.2010р. є завершеними (постанови від 17.10.2012р., від 29.04.2013р.), підстави для подальшого існування арештів майна, за висновками суду, відсутні. Судом також враховано, що зважаючи на те, що на теперішній час спірне майно перебуває у спільній частковій власності ( ОСОБА_3 належить лише Ѕ частина), виконання вказаного напису нотаріуса у майбутньому, є неможливим.

Крім того, відділами виконання рішень не надано доказів щодо наявності будь-якого виконавчого провадження стосовно спірного майна, так само як і не доведено відкриття виконавчого провадження за постановою про стягнення витрат виконавчого провадження (виділу в окреме провадження), у випадку, якщо на момент повернення виконавчого документа стягувачеві, такі витрати не було стягнуто з боржника.

Відповідно до ст.572 Цивільного кодексу України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Статтею 575 Цивільного кодексу України передбачено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Згідно зі ст.589 вказаного кодексу України, у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває права звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмету застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимог, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст.51 Закону України «Про виконавче провадження», спори, що виникають під час виконавчого провадження щодо звернення стягнення на заставлене майно, вирішуються судом. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Законом України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (ч.1 ст.59 цього Закону).

Згідно з ч.5 ст.59 Закону України №1404-VIII від 02.06.2016р. арешт може бути знятий за рішенням суду.

Як вказувалось, позивачем у розглядуваному спорі є банк - іпотекодержатель спірної нерухомості за іпотечним договором №1/08-ЮР від 06.02.2008р. (з урахуванням змісту додаткових угод) (іпотека зареєстрована у Державному реєстрі іпотек 13.10.2008 15:42:35 за №6534176).

У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації (ч.ч.6, 7 ст.3 Закону України «Про іпотеку»).

У випадку порушення позичальником умов основного зобов`язання, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (ч.4 ст.33 Закону України «Про іпотеку»).

В той же час, іпотекодержатель вправі звернути стягнення на предмет іпотеки в позасудовий спосіб шляхом набуття його у власність в рахунок погашення заборгованості, на підставі окремого договору або на підставі відповідного іпотечного застереження в іпотечному договорі, в порядку та на умовах, визначених ст.37 Закону України «Про іпотеку» або відчужити іншій особі за процедурою, передбаченою ст.38 Закону України «Про іпотеку».

При цьому, обрання способу захисту порушеного права належить виключно позивачу-іпотекодержателю (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 23.01.2018р. у справі №760/16916/14-ц).

Право власності на нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно їх обтяжень» (ст.ст.182, 334 Цивільного кодексу України).

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно їх обтяжень»).

Обтяження - заборона або обмеження розпорядження та/або користування нерухомим майном, встановлені законом, актами уповноважених на це органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, або такі, що виникли з правочину (п.5 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно їх обтяжень»).

Згідно із п.6 ч.1 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно.

Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду в постанові від 16.05.2018р. у справі №338/1118/16-ц, зазначив, що накладення арешту на квартиру - предмет іпотеки порушує права іпотекодержателя, тому така квартира підлягає звільненню з-під арешту, накладеного органом ДВС.

За приписами ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» внаслідок зміни відомостей про речове право, вносяться відповідні зміни в запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підп.«а» п.2 ч.6 ст.37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Судом встановлено, що необхідність у застосуванні арешту, яка зумовлена перебуванням виконавчого документу (напису нотаріуса) на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби, відпала, виконавчий лист на виконанні не перебуває. При цьому, оскільки накладення арешту на майно має наслідком заборону відчуження такого майна, то у розглядуваному випадку порушуються права банку-іпотекодержателя - в разі невиконання боржником забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Підсумовуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що права Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» підлягають судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом припинення чинності обтяжень у вигляді арештів та вилучення відповідних записів.

В той же час, суд вважає за доцільне у резолютивній частині рішення записи, які підлягають вилученню, викласти в редакції, у якій останні внесені до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Відповідно до ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторонами повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами.

В силу приписів ст.ст.77, 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 Господарського процесуального кодексу України).

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р. принципу справедливості розгляду справи судом (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019р. у справі №342/180/17).

Таким чином, здійснивши відповідну юридичну оцінку всіх доказів, на які посилаються сторони і треті особи, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно зі ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в сумі 4540 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

За змістом попереднього (орієнтованого) розрахунку суми судових витрат, які поніс позивач, банк просив суд стягнути з відповідача витрати, пов`язані із поштовим відправленням копій позову на адресу відповідача та третіх осіб у розмірі 140 грн.

Відповідно до ч.1, п.4 ч.3 ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ч.2 ст.128 вказаного нормативно-правового акту розмір витрат, пов`язаних з проведенням огляду доказів за їх місцезнаходження, забезпечення доказів та вчинення інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Як вбачається з матеріалів справи, заявником додано до позовної заяви описи вкладення у цінні листи про направлення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Бахмутському відділу державної виконавчої служби у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) та Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Харків) копії позовної заяви із додатками, накладні №400, №26, №388, №370 та фіскальні чеки, за змістом яких, загальна вартість поштових послуг (направлення кореспонденції) склала 128 грн з ПДВ.

Таким чином, оскільки матеріали справи містять докази понесених позивачем витрат на відправлення поштової кореспонденції, пов`язаної з розглядом справи, у розмірі 128 грн, суд вважає за необхідне покласти витрати Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» у зазначеному розмірі на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.86, 123, 129, 210, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Зняти арешт, накладений на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби Артемівського міськрайонного управління юстиції від 09.07.2010р. у виконавчому провадженні №20143366, на нерухоме майно - комплекс: А-2 - адмін. будівля, загальною площею 120,5 кв. м; Б - склад, бокси, загальною площею 199,5 кв. м; Г - битовки, загальною площею 52,5 кв. м; Д - котельня, загальною площею 40,00 кв. м.; З - будівля заправочної станції, загальною площею 6,4 кв. м; И - мийка для тракторів, загальною площею 1540,0 кв. м; Л - огорожа, адреса: АДРЕСА_2 .

Вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна такий запис:

тип обтяження: арешт нерухомого майна

реєстраційний номер обтяження: 10016841

зареєстровано: 09.07.2010 08:33:53 за №10016841 реєстратором: Донецька філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, 83001, Донецька обл., м.Донецьк, вул.Артема, 74,

підстава обтяження: постанова про відкриття виконавчого провадження 8/898, б/н, 09.07.2010 Відділ державної виконавчої служби Артемівського міськрайонного управління юстиції, головний державний виконавець Гераськіна О.С.

об`єкт обтяження: комплекс, а саме: А-2 - адмін. будівля, загальною площею 120,5 кв. м; Б - склад, бокси, загальною площею 199,5 кв. м; Г - битовки, загальною площею 52,5 кв. м; Д - котельна, загальною площею 40,00 кв. м.; З - будівля заправочної станції, загальною площею 6,4 кв. м; И - мойка для тракторів, загальною площею 1540,0 кв. м; Л - огорожа, адреса: АДРЕСА_2 ;

власник: ОСОБА_1

обтяжувач: Відділ державної виконавчої служби Артемівського міськрайонного управління юстиції; код: 34776850, 84500, Донецька обл., м.Артемівськ, вул.Петровського, 135, тел. (06274) 2-38-97;

заявник: Відділ державної виконавчої служби Артемівського міськрайонного управління юстиції, код: 34776850, 84500, Донецька обл., м.Артемівськ, вул.Петровського, 135.

Зняти арешт, накладений на підставі постанови Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області від 02.11.2012р. у виконавчому провадженні №34916898, на нерухоме майно - комплекс, адреса: АДРЕСА_2 .

Вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна такий запис:

тип обтяження: арешт нерухомого майна

реєстраційний номер обтяження: 13293939

зареєстровано: 26.11.2012 13:57:58 за №13293939 реєстратором: Донецька філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, 83001, Донецька обл., м.Донецьк, вул.Артема, 74, ;

підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ВП №34916898, 02.11.2012, відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області;

об`єкт обтяження: комплекс, адреса: АДРЕСА_2 ;

власник: ОСОБА_1

обтяжувач: Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області, код: 34898944, 83086, Донецька обл., м.Донецьк, вул.Донецька, 39, тел.

заявник: Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області, код: 34898944, 83086, Донецька обл., м.Донецьк, вул.Донецька, 39.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» (04070, м.Київ, вул.Андріївська, буд.4, ) судовий збір у розмірі 4540 грн та витрати на відправлення поштової кореспонденції в сумі 128 грн.

Вступну та резолютивну частини рішення складено 27.10.2021р.

Повний текст рішення складено 08.11.2021р.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.О.Паляниця