ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

09 листопада 2021 року Справа № 903/644/21

Господарський суд Волинської області у складі судді Вороняка А. С., секретар судового засідання Коритан Л.Ю. розглянувши матеріали по справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Атлас Констракшен"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітант Груп"

про стягнення 93970,52 грн,

за участю представників:

від позивача: н/з;

від відповідача: Якименко З. С. (адвокат, ордер серія АС № 1024340 від 02.09.2021);

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю "Атлас Констракшен" звернулися до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітант Груп" про стягнення 93970,52 грн., з них: 6162,99 грн пені, 75150,00 грн штрафу, 510,00 грн інфляційних втрат, 12147,53 грн - 30% річних за користування коштами (із врахуванням ухвали суду від 28.09.2021 про закриття провадження у справі в частині стягнення 250500 грн основного боргу).

Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач вказує, що дана заборгованість виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань по договору про надання послуг № 030621 від 03.06.2021 в частині повного та своєчасного розрахунку за надані послуги.

Ухвалою суду від 11.08.2021 відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 07.09.2021, запропоновано відповідачу надати відзив на позов, позивачу відповідь на відзив.

06.09.2021 представник відповідача через відділ документального забезпечення та контролю подав клопотання в якому просить відкласти підготовче засідання у зв`язку з неможливістю з`явитись в дане судове засідання, а також для надання можливості подати відзив та мирно врегулювати спір. Дане клопотання приєднано до матеріалів справи.

07.09.2021 з метою надання можливості учасникам справи скористатися своїми процесуальними правами, дотримання принципу пропорційності, реалізації засад змагальності, враховуючи завдання господарського судочинства, суд ухвалив на місці відкласти підготовче засідання на 28.09.2021.

13.09.2021 від представника позивача надійшло клопотання, в якому представник просить суд розгляд справи здійснювати без його участі. Зазначає, що 17.08.2021 відповідач частково сплатив суму, заявлену до стягнення в розмірі 200500 грн. Просить суд стягнути із відповідача пеню в сумі 6162,99 грн., штраф в розмірі 75150 грн., 510 грн. інфляційних втрат, 12147,53 грн. 30% річних, судовий збір в розмірі 5167,07 грн. та витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 24500 грн.

16.09.2021 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву № 2/13-21 від 13.09.2021, в якому зазначено, що відповідач частково не погоджується із вимогами позивача. Просить суд зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до 5000 грн., визнає позов в частині стягнення пені в розмірі 3184,44 грн., інфляційних втрат в розмірі 250,50 грн., 30% річних в розмірі 617,67 грн., всього на 4052,61 грн. Просить суд зменшити розмір, заявлених позивачем витрат на професійна правничу допомогу адвоката, мотивуючи тим, що заявлені позивачем витрати на правничу допомогу є неспівмірними, не відповідають складності справи. Представник відповідача звертає увагу суду, що заявлено 7000 грн. за складення та відправлення претензії від 03.08.2021, яка не надійшла відповідачу, а в позові адвокат вказав, що згідно трекінгу AT «Укрпошта» претензія отримана. У розрахунку судових витрат зазначено, що претензія складалася 1 годину. Враховуючи, що претензія та позовна заява відправлена в один день, то претензія складена тільки з метою завищення витрат на правничу допомогу. Також представник відповідача зауважує, що за складення позовної заяви заявлено 15000 грн. і зазначено, що позовна заява складена за 1 годину. Позивач не вказав конкретної суми за годину надання послуг. Для подання позову адвокату не прийшлось опрацьовувати велику кількість документів. Окрім того, підготовці позову передувало складання претензії, тобто на момент оформлення документів позивач був повністю ознайомлений з обставинами справи. Відповідач вважає, що підготовка позовної заяви, з врахуванням того, що в ній наводяться недостовірні факти, не вартує 15000 грн. Просить суд підготовче засідання, що призначене на 28.09.2021 провести без його участі.

20.09.2021 від позивача на адресу суду надійшла заява про долучення документів, а саме: копії платіжного доручення № 810 від 11.08.2021, якою підтверджується сплата відповідачем 50000 грн.

24.09.2021 позивач подав відповідь на відзив, в якому стверджує, що останній подано з пропуском встановленого судом. Крім того зазначає, що відповідач у відзиві не спростував додані до позову докази, а до відзиву долучив копії документів, які не підтверджують викладені ним аргументи, просить суд стягнути із відповідача пеню в сумі 6162,99 грн, штраф в розмірі 75150 грн, 510 грн інфляційних втрат, 12147,53 грн 30% річних, судовий збір в розмірі 5167,07 грн та витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 24500 грн.

28.09.2021 судом провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Атлас Констракшен" в частині стягнення 250500 грн. основного боргу закрито; продовжено процесуальний строк встановлений ч. 8 ст. 165 ГПК України на один день по 14.09.2021 для подання відзиву відповідачем; ухвалою від 07.09.2021 повідомлено сторони, що розгляд справи по суті відбудеться 26.10.2021.

Представник відповідача в судовому засіданні 26.10.2021 надала пояснення по суті справи, визнала частково суму пені в розмірі 3184,44 грн., 250,50 грн. інфляційних втрат та 6176,71 грн. 30% річних, в іншій частині просила у задоволенні позовних вимог відмовити.

З метою надання можливості учасникам справи скористатися своїми процесуальними правами, першу неявку представника позивача при розгляді справи по суті, дотримання принципу пропорційності, реалізації засад змагальності, враховуючи завдання господарського судочинства та строки розгляду справи, суд ухвалив на місці відкласти розгляд справи по суті на 09.11.2021 на 16:00 год.

01.11.2021 від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі. У заяві позивач зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

В судове засідання 09.11.2021 представник позивача не прибув.

Представник відповідача у судовому засіданні 09.11.2021 подала письмові пояснення та зазначила, що відповідач погоджується сплатити пеню в розмірі 3184,44 грн., інфляційні збитки в сумі 250,50 грн., 30% річних в розмірі 6176,71 грн. Всього 9611,65 грн. В решті позов не визнає та просить зменшити розмір штрафу до 5000 грн та зменшити, заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу адвоката до 5000 грн.

Беручи до уваги приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стосовно розгляду справи упродовж розумного строку, господарський суд визнавши зібрані докази достатніми для розгляду спору, -

встановив:

03 червня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Атлас Констракшен" (далі - виконавець, позивач) з однієї сторони та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вітант Груп" (далі - замовник, відповідач) було укладено договір № 030621 про надання послуг (а.с. 16-20) (далі - Договір).

Пунктом 1.1. Договору визначено, що в порядку та умовах, визначених цим Договором, виконавець надає замовнику послуги, що визначаються та узгоджуються сторонами у специфікаціях, які є додатками та невід`ємними частинами даного Договору, а замовник приймає надані послуги та оплачує їх вартість на умовах цього Договору та додатків до нього.

03.06.2021 позивач на виконання умов Договору передав відповідачу автокран, що підтверджується Актом №1 прийому-передачі майна під охорону до Договору № 030621 від 03.06.2021 про надання послуг спецтехнікою, механізмами (а.с. 22).

06.06.2021 сторонами підписано Специфікацію № 1 до Договору № 030621 про надання послуг спецтехнікою, механізмами, якою встановили вартість 1 машиногодини 1375 грн та вартість доставки техніки та її повернення 12000 грн (а.с. 21).

Пунктом 2.1. Договору встановлено, що час фактичного надання послуг (час початку та час закінчення надання послуг) фіксується Акті (-ах) наданих послуг та/або рахунку-фактурі.

Пунктом 2.2. Договору визначено, що час фактичного надання виконавцем послуг становить не менше 8 (восьми) годин на добу.

Пунктом 2.3. Договору передбачено, що у разі якщо послуги були надані більше 8 (восьми) годин на добу, замовник сплачує вартість за весь час фактично наданих послуг (час початку та час закінчення надання послуг), зафіксований в Акті (-ах) наданих послуг та/або рахунку-фактурі.

Згідно п. 2.4. Договору у разі якщо послуги були надані менше 8 (восьми) годин на добу, згідно актів (-ів) наданих послуг та/або рахунку-фактура, сторони домовились та визнають, що у такому випадку час фактичного надання послуг виконавцем вважається 8 (вісім) годин на добу та відповідно Замовник сплачує вартість послуг як за 8 (вісім) повних годин надання послуг.

Положеннями п. 3.7. Договору визначено, що підтвердження надання послуг є акт (-и) наданих послуг.

25.06.2021 сторони підписали акт № 2 (повернення техніки) (а.с. 23).

Згідно, пункту 2.8. Договору замовник зобов`язується підписати акт наданих послуг та повернути один його примірник виконавцю протягом семи календарних днів з дня складання виконавцем акту наданих послуг. У випадку наявності претензій та зауважень до наданих послуг, визначених в акті наданих послуг, замовник зобов`язується протягом семи календарних днів з дня складання виконавцем акту наданих послуг надати виконавцю обґрунтовану відмову із долученням підтверджуючих документів та із зазначенням розміру послуг, із якою замовник не погоджується. У випадку, якщо протягом семи календарних днів з дня складання виконавцем акту наданих послуг замовником не підписано акт наданих послуг та/або не повернуто його виконавцю шляхом його вручення уповноваженому представнику виконавця чи направлення на поштову адресу виконавця визначену у розділі 10 даного Договору, рекомендованим листом та/або відсутності від замовника обґрунтованої відмови, до якої долучено підтверджуючи документи. Сторони погодили та підтверджують, що на восьмий календарних день з дня складання акту наданих послуг виконавцем акт наданих послуг вважається підписаний та узгоджений обома сторонами даного Договору, а також сторони не мають претензій, зауважень до наданих послуг, в тому числі їх якості і повноти та вартості наданих послуг.

25.06.2021 сторонами складено та підписано акт № ОУ-0000027 здачі-прийняття робіт (наданих послуг) (а.с. 24).

Пунктом 3.4. Договору встановлено, що загальна сума Договору складається із сум вартості всіх Специфікацій та/або актів наданих послуг до даного Договору.

03.06.2021 позивач оформив рахунок фактуру № СФ-0000025 на суму 270500 грн. (а.с. 25).

Пунктом 3.5. Договору встановлено, що оплата послуг виконавця здійснюється у строки та у сумі, визначених у Специфікації (-ях) та/або Акті (-ах) наданих послуг та/або рахунку-фактура. У випадку, якщо сторони не узгодили строки та суми оплати у Специфікації (-ях) сторони погодили, що оплата послуг здійснюється протягом 1 (одного) банківського дня з моменту виставлення виконавцем рахунку-фактури та/або складання акту наданих послуг.

Пункт 3.6. Договору передбачає, що остаточний розрахунок вартості наданих послуг проводиться замовником шляхом перерахування грошових коштів на зазначений в Договорі банківський рахунок виконавця протягом 7 календарних днів з моменту складання виконавцем Акту (-ів) наданих послуг.

03.08.2021 позивач направив відповідачу вимогу про сплату 250500 грн. заборгованості (а.с. 33-37).

Вимога не отримана відповідачем, 21.08.2021 відправлення повернено за зворотньою адресою, що підтверджується трекінгом із сайту ПАТ «Укрпошта» (а.с. 75).

07.06.2021 відповідач сплатив вартість наданих послуг в розмірі 20000 грн., 11.08.2021 оплатив 50000 грн., а 17.08.2021 - 200500 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень № 1149 від 07.06.2021, № 891 від 17.08.2021, № 810 від 11.08.2021 (а.с. 76-77).

Отже, станом на день прийняття рішення основна заборгованість сплачена відповідачем повністю.

Щодо вимоги позивача про стягнення із відповідача 6162,99 грн. пені за період з 07.06.2021 по 04.08.2021 суд зазначає таке.

Згідно п. 6.2. Договору у разі прострочення сплати послуг виконавця, замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Згідно п. 3 ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 2 ст.551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України (далі - ГК України), нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 4 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", пеня за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань або за затримку грошових надходжень на рахунок клієнта банку - одержувача грошових коштів, яку нараховано та не сплачено на день набрання чинності цим Законом, розмір її не повинен перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.

Згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно ч. 5 ст. 254 ЦК України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Як зазначалось вище, у п. 3.6. Договору сторони передбачили, що остаточний розрахунок вартості наданих послуг проводиться замовником шляхом перерахування грошових коштів на зазначений в Договорі банківський рахунок виконавця протягом 7 календарних днів з моменту складання виконавцем Акту (-ів) наданих послуг.

Акт № ОУ-0000027 здачі-прийняття робіт (наданих послуг) складено 25.06.2021 (а.с. 24).

Отже замовник повинен був сплатити вартість наданих послуг по 02.07.2021.

Отже початок строку згідно ст. 253 ЦК України починає перебіг з 03.07.2021 (наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок).

Всупереч викладеному, позивач у розрахунку пені (а.с. 9) початком періоду прострочення вказує - 07.06.2021.

Суд провів власний перерахунок пені в межах заявленого позивачем періоду прострочення оплати з 03.07.2021 по 04.08.2021 на суму заборгованості 250500 грн. а також перевірив методику та правильність інших періодів наведених в розрахунку позивача.

З огляду на вищенаведене, суд прийшов висновку, що пеня підставна в загальній сумі 3484,41 грн., а в решті частини стягнення пені в сумі 2678,58 грн. слід відмовити через безпідставність.

Щодо стягнення з відповідача 510,00 грн інфляційних втрат та 12147,53 грн - 30% річних, суд зазначає таке.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сторони у п. 6.5. Договору № 030621 про надання послуг від 03.06.2021 встановили, що сторони, згідно ч. 2 статті 625 ЦК України дійшли згоди, що замовник у випадку прострочення оплати послуг за неправомірне користування коштами виконавця сплачує на користь останнього 30% річних.

Суд перевіривши розрахунок нарахованих 30% річних та інфляційних втрат (із врахуванням помилки позивача, у початковій даті періоду прострочення оплати, що також встановлено при нарахуванні пені), вважає, що останні підставні в загальній сумі 7044,88 грн, з них: 6794,38 грн - 30 % річних та 250,50 грн інфляційних втрат, а в решті частини стягнення 30% річних в сумі 5353,15 грн та 250,50 грн інфляційних втрат слід відмовити через безпідставність.

Щодо вимоги позивача про стягнення із відповідача 75150 грн штрафу, суд зазначає таке.

Пунктом 6.3. Договору передбачено, що у разі прострочення сплати послуг виконавця більш ніж на 30 (тридцять) календарних днів, замовник, сплачує виконавцеві штраф в розмірі 30% від суми заборгованості.

Оскільки, початок строку, з якого починається обчислення періоду прострочення оплати заборгованості відповідачем, згідно ст. 253 ЦК України починає перебіг з 03.07.2021, а відповідач здійснив остаточний розрахунок 17.08.2021 (тобто прострочив оплату більш ніж на 30 календарних днів), а станом на день подачі позову відповідачем - 05.08.2021 сума заборгованості відповідача становила 250500 грн, суд вважає, що вимоги для стягнення із відповідача штрафу у розмірі 30% від суми заборгованості (250500 грн) відповідно до п. 6.3. Договору, що становить 75150 грн. є підставними та обґрунтованими.

Щодо клопотання представника відповідача про зменшення розміру штрафу до 5000 грн, суд вважає за можливе частково задовольнити його з огляду на таке.

Статтею 233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Положеннями ч.1 ст.550 ЦК України визначено, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Проте неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для покупця і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено і в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013.

Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру штрафних санкцій наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення штрафних санкцій.

Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін. Приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру штрафних санкцій фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Загальними засадами цивільного законодавства згідно зі ст.3 ЦК України є не тільки судовий захист цивільного права та інтересу; свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, а й справедливість, добросовісність та розумність.

Господарський суд об`єктивно повинен комплексно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання) тощо.

При цьому реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені ст.551 ЦК України та ст.233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суд повинен забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Отже враховуючи повну сплату відповідачем основної заборгованості за Договором, незначне прострочення виконання зобов`язання, з метою забезпечення балансу інтересів обох сторін, суд дійшов висновку, що обґрунтованим є зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу на 50 %, у зв`язку з чим стягненню з відповідача на користь позивача підлягає штраф на суму 37575 грн.

Таке зменшення суд вважає оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін.

Щодо вимоги позивача про стягнення із відповідача 24500 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката, враховуючи клопотання відповідача про зменшення їх розміру, суд зазначає таке.

Положеннями статті 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є: відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Метою запровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективного захисту своїх прав в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Відповідно до статті 131 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Разом із тим, згідно зі статтею 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 ГПК України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 зазначеного Кодексу).

Згідно із статтею 123 зазначеного Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої, другої статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 129 ГПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 цього Кодексу).

За змістом частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. ч. 5, 6 ст.126 ГПК України).

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення.

Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (аналогічна висновок викладений у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі №915/237/18, від 24.10.2019 у справі №905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19).

До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Отже, під час вирішення питання про розподіл витрати на професійну правничу допомогу суд: 1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертої статті 126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони ; 2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

При цьому такий критерій, як обґрунтованість та пропорційність (співмірність) розміру витрат на оплату послуг адвоката до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, суд має враховувати як відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 126 ГПК України (у разі недотримання - суд за клопотанням іншої сторони зменшує розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу), так і відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 129 цього Кодексу (у разі недотримання - суд за клопотанням сторони або з власної ініціативи відмовляє у відшкодуванні витрат повністю або частково при здійсненні розподілу).

Тобто критерії, визначені частиною четвертою статті 126 ГПК України, враховуються за клопотанням заінтересованої сторони для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою наступного розподілу між сторонами за правилами частини четвертої статті 129 цього Кодексу. Водночас критерії, визначені частиною п`ятою статті 129 ГПК України, враховуються для здійснення безпосередньо розподілу всіх судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Як вбачається з матеріалів справи на підтвердження розміру витрат на професійну правничу представником позивача подано до суду: договір № 02/12/2020 про надання правової допомоги від 02.12.2020 (а.с. 40), ордер серія АА № 1128202 від 03.08.2021 (а.с. 41), свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія КВ № 000030 (а.с. 42), розрахунок понесених судових витрат (а.с.60), Акт № 2 прийому-передачі наданих послуг від 01.09.2021 на суму 24500 грн. (а.с. 61).

Відповідно до акту №2 прийому-передачі наданих послуг вартість надання консультацій клієнту становить 2500 грн., складання та відправлення претензії - 7000 грн та складання позовної заяви 15000 грн.

Беручи до уваги клопотання відповідача про зменшення витрат на професійну правничу допомогу адвоката та той факт, що відповідачем 17.08.2021 сплачено всю суму основної заборгованості (позивач звернувся до суду 05.08.2021), враховуючи конкретні обставини, пов`язані із розглядом справи № 903/644/21, з огляду на розумну необхідність витрат на оплату послуг адвоката у цій справі, вимога позивача про покладення на відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 24500 грн., на думку суду, підлягає до зменшення на 50% від підставної суми 22338,83 грн.(пропорційної до задоволених позовних вимог), а саме в розмірі 11169,42 грн.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, суд зауважує, що при наданні оцінки доводам всіх учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України).

Беручи до уваги наявні в матеріалах справи пояснення та докази сторін, господарський суд, оцінюючи за своїм переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача слід стягнути 48106,29 грн., з них: 3486,41 грн. пені, 250,50 грн. інфляційних втрат, 6794,38 грн. 30% річних, 37575 грн. штрафу. У задоволенні позову в частині стягнення 8289,13 грн., з них: 30 % річних в сумі 5353,15 грн. та 259,50 грн. інфляційних втрат, пені в сумі 2678,58 грн. та 37575 грн штрафу слід відмовити через безпідставність та зменшення судом в частині штрафу.

Враховуючи приписи щодо покладення судового збору на учасників судового процесу в залежності від результату вирішення спору, передбачені ст. 129 ГПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути 2069,76 грн. судового збору пропорційно до задоволених вимог, без урахування зменшення судом розміру штрафу та 11169,42 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Керуючись ст.73-79, 86, 129, 232, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітант Груп" (Волинська область, м. Нововолинськ, вул. Галана, 94, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Атлас Констракшен" (м. Київ, вул. Березняківська, 17, літера А, ) 48106,29(сорок вісім тисяч сто шість гривень 29 копійок) грн, з них: 3486,41 грн. пені, 250,50 грн. інфляційних втрат, 6794,38 грн. 30% річних, 37575 грн. штрафу, а також 2069,76(дві тисячі шістдесят дев`ять гривень 76 копійок) грн. судового збору та 11169,42 (одинадцять тисяч сто шістдесят дев`ять гривень 42 копійки) грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

3. У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Атлас Констракшен" в частині стягнення 45864,23 грн., з них: 2676,58 грн. пені, 259,50 грн. інфляційних втрат, 5353,15 грн. 30% річних, 37575 грн штрафу - відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 16.11.2021

Суддя А. С. Вороняк