ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2021 року, м. Черкаси справа № 10/1020(925/964/21)

Вх.суду № 11777/21 від 22.07.2021

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Хабазні Ю.А., розглянувши у порядку письмового провадження позовну заяву від 21.07.2021 №10/1020/581

позивача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські національні напої" у особі ліквідатора, арбітражного керуючого Голінного А.М.,

до відповідача, Приватного акціонерного товариства "Хорольський механічний завод",

про стягнення грошових коштів у сумі 19 170,00 грн.

у справі за заявою

ініціюючого кредитора, Управління Пенсійного фонду України в Кам`янському районі,

до боржника, Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські національні напої",

про банкрутство юридичної особи

УСТАНОВИВ:

1. Боржником у особі ліквідатора банкрута, арбітражного керуючого Голінного А.М., у межах справи про банкрутство подано позовну заяву від 21.07.2021 з вимогою: стягнути з Приватного акціонерного товариства "Хорольський механічний завод" (37800, Полтавська область, м.Хорол, вул.Небесної Сотні, 106, ідентифікаційний код 14311353) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські національні напої" (20800, Черкаська область, м.Кам`янка. вул.Пушкіна, 54, ідентифікаційний код 32023008, розрахунковий рахунок НОМЕР_1 ) кошти в сумі 19 170,00 грн.

2. Справу розглянуто у спрощеному провадженні по суті за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні) без виклику сторін.

Ухвала суду від 09.08.2021 про відкриття провадження у справі за позовом надіслана учасникам справи в установленому порядку.

У справі наявне поштове повідомлення про вручення ухвали суду від 09.08.2021 відповідачу. Позивачу ухвала була надіслана електронною поштою на його електронну адресу: та, згідно з довідкою суду про доставку електронного листа, вручена останньому 09.08.2021.

3. Позивач у позовній заяві від 21.07.2021 №10/1020/581 (а.с.1 т.6) заявлені вимоги обґрунтовав тим, що 20.02.2003 на рахунок ПрАТ "Хорольський механічний завод" № НОМЕР_2 , відкритий у Філії "Полтавське регіональне управління АТ "ПриватБанк" АТ КБ "ПриватБанк", з рахунку ТОВ "Українські національні напої" № НОМЕР_3 , відкритому в Оболонській філії АКБ "Київ", були перераховані кошти за обладнання у сумі 19 170,00 грн.; що відомості про відчуження на користь ТОВ "Українські національні напої" обладнання або ж повернення коштів останньому у позивача відсутні; що 02.07.2021 ліквідатор ТОВ "Українські національні напої" направив ПрАТ "Хорольський механічний завод" вимогу від 01.07.2021 №10/1020/515 про сплату коштів у сумі 19 170,00 грн., у відповідь на яку відповідач листом від 08.07.2021 №1885 повідомив про відсутність документального підтвердження факту отримання ним від позивача коштів у вказаній сумі та про відсутність первинних документів і документів бухгалтерського обліку, які підтверджують існування договірних відносин з ТОВ "Українські національні напої"; що цією відповіддю відповідач підтвердив факт безпідставного перерахування йому коштів, оскільки договірних відносин у нього з позивачем не виникало, а твердження про відсутність доказів перерахування цих коштів спростовується наданою суду банківською випискою про рух коштів.

4. Відповідач у відзиві на позов від 16.08.2021 (а.с.25 т.6) проти вимог заперечив і пояснив, що позивач вказує на перерахування коштів у 2003 році, тобто майже 18 років тому назад, але вказана обставина не дає можливості відповідачу надати суду докази на спростування цього твердження, оскільки строк зберігання відповідних документів бухгалтерського обліку сплив; що на запит відповідача від 30.07.2021, надісланий АТ КБ "ПриватБанк" для отримання інформації про рух коштів по його рахунку за період з 2003 року, банк повідомив, що надати запитувану інформацію не має можливості з огляду на закінчення терміну її зберігання, визначеного Правилами застосування переліку документів, що утворюються в діяльності Національного банку України та банків України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 27.11.2018 №130; що якщо передоплата зі сторони позивача і мала місце у 2003 році, то у цьому ж році відповідачем було здійснено зустрічну поставку, або сума авансу була повернута; що довести через 18 років вказані обставини неможливо фізично, оскільки об`єктивно усі строки зберігання відповідних документів сплили; що ст.3 ЦК України передбачає таку основну засаду цивільного законодавства як розумність; що подача позову через 18 років після припинення відповідних правовідносин за об`єктивної неможливлості підтвердити або спростувати факти первинними та іншими документами, явно і очевидно суперечить вказаній нормі закону; що у зв`язку з цим правовою підставою заперечень відповідача є норми інституту позовної давності; що якщо навіть припустити, що позивачем були перераховані кошти за обладнання у 2003 році, а відповідач обладнання позивачу не поставив, то в силу ст.256, 257 ЦК України строк позовної давності, у межах якого позивач мав би право звернутись до суду за захистом свого права, сплив; що для визначення моменту виникнення права на позов, можливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення); що аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами "довідалася" та "могла довідатися" у ст.261 ЦК України дає підстави зробити висновок про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо; що оскільки позивача було визнано банкрутом та призначено ліквідатором банкрута Управління Пенсійного фонду України в Кам`янському районі 08.06.2010, враховуючи положення ст.41 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", позивачу щонайменше з 2010 року було відомо про можливе порушення його прав, однак останній жодних дій для стягнення коштів з відповідача не вчинив до 2021 року, отже при зверненні з позовом позивач порушив строки позовної давності; що з огляду на правові висновки Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі №911/3681/17 якщо позовні вимоги господарським судом визнано обгрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення ст.267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити у позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення - захистити порушене право, але у будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму); що позивач повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого ст.33 та ст.74 ГПК України (у редакції, чинній до 15.12.2017), про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; що відповідач навпаки мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше; що при цьому саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк було пропущено з поважних причин; що така ж правова позиція щодо початку перебігу позовної давності у схожих правовідносинах міститься у постанові Верховного Суду від 15.05.2018 у справі №911/3210/17: позовна давність не є інститутом процесуального права і не може бути відновлена (поновлена) у разі її спливу, але за змістом ч.5 ст.267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності; що відповідно до положень п.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові; що у постанові від 18.12.2019 Велика Палата Верховного Суду у справі №522/1029/18 прийшла до таких висновків: виходячи з вимог ст.261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи; що перш ніж застосовувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду; що якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у позові з підстави його необґрунтованості і лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє у позові у зв`язку із спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем; що таким чином відмова у задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права не потребує зазначення у рішенні суду висновку щодо вирішення питання спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови у задоволенні позову.

5. При вирішенні поданої на розгляд заяви судом застосовуються положення Кодексу України з процедур банкрутства.

6. Дослідивши наявні у справі докази суд встановив наступне.

20.02.2003, згідно з випискою Оболонської філії АКБ "Київ" від 25.03.2015 за період з 13.11.2002 до 25.03.2015 по особовому рахунку ТОВ "Українські національні напої" №3067, ТОВ "Українські національні напої" перерахувало ПрАТ "Хорольський механічний завод" 19 170,00 грн. У цільовому призначенні платежу вказано, що його здійснено за "обладнання рах. 160 18.07.03 ПДВ 3195,00 грн." (а.с.6 т.6).

27.05.2010 ухвалою суду порушено провадження у справі про банкрутство боржника.

08.06.2010 постановою суду боржника визнано банкрутом, ліквідатором банкрута призначено ініціюючого кредитора, Управління Пенсійного фонду України в Кам`янському районі.

24.12.2014 ухвалою суду ініціюючого кредитора звільнено від виконання обов`язків ліквідатора банкрута, призначено останнім арбітражного керуючого Голінного А.М.

25.03.2015 Оболонська філії АКБ "Київ" надала ліквідатору банкрута виписку за період з 13.11.2002 до 25.03.2015 по особовому рахунку ТОВ "Українські національні напої" №3067, з якої виявлено факт перерахування коштів відповідачу у сумі 19 170,00 грн. (а.с.6 т.6).

03.10.2018 на запит ліквідатора ТОВ "Українські національні напої" від 07.09.2018 №10/1020/828 Головне управління ДФС у Черкаській області надало реєстраційні відомості щодо вказаного підприємства, зокрема, щодо наявних у нього банківських рахунків (а.с.5 т.6).

02.07.2021 ліквідатор ТОВ "Українські національні напої" направив ПрАТ "Хорольський механічний завод" вимогу від 01.07.2021 №10/1020/515 про сплату протягом 7 календарних днів на користь позивача коштів у сумі 19 170,00 грн. (а.с.7 т.6). Згідно з даними сайту ПАТ "Укрпошта" та списком згрупованих поштових відправлень від 02.07.2021 №2002 вимога (поштове відправлення за трек-кодом №688) була отримана ПрАТ "Хорольський механічний завод" 08.07.2021 (а.с.9 т.6).

08.07.2021 на вимогу ліквідатора ТОВ "Українські національні напої" ПрАТ "Хорольський механічний завод" листом за вих.№1885 пояснило, що первинні документи та документи бухгалтерського обліку не підтверджують договірні взаємовідносини між ПрАТ "Хорольський механічний завод" та ТОВ "Українські національні напої", що відсутні будь-які докази перерахування ТОВ "Українські національні напої" на користь ПрАТ "Хорольський механічний завод" грошових коштів за обладнання, яке нібито не було передано останнім, тому відсутні підстави для сплати ТОВ "Українські національні напої" коштів у сумі 19170,00 грн. (а.с.10 т.6).

30.07.2021 АТ КБ "ПриватБанк" на запит ПрАТ "Хорольський механічний завод" від 28.07.2021 №2039 листом за №20.1.0.0.0/7-210728/10032 повідомило, що не має змоги надати інформацію про рух грошових коштів по рахунку вказаного підприємства за період з 2003 року у зв`язку із закінченням строку зберігання відповідних документів (а.с.68 т.6).

7. На підтвердження вказаних обставин у справі наявні наступні докази: лист Головного управління ДФС у Черкаській області від 03.10.2018 №41985/23-00-10-0118 (а.с.5 т.7); виписка Оболонської філії АКБ "Київ" по особовому рахунку ТОВ "Україніські національні напої" за період з 13.11.2002 по 25.03.2015 (а.с.6 т.6); вимога ліквідатора ТОВ "Українські національні напої" від 01.07.2021 №10/1020/515, з доказами її надсилання та отримання адресатом (а.с.7-9 т.6); відповідь ПАТ "Хорольський механічний завод" від 08.07.2021 №1885 (а.с.10 т.6); відповідь АТ КБ "ПриватБанк" від 30.07.2021 №20.1.0.0.0/7-210728/10032 (а.с.68 т.6).

8. Згідно з п.3 ч.1 ст.129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з Господарським процесуальним кодексом України:

ч.6 ст.12. Господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом";

ч.1-14 ст.13. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій;

ч.1, 3, 4 ст.74. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів;

ст.76. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування; предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення;

ч.1 і 2 ст.86. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до Кодексу України з процедур банкрутства:

ч.1 ст.2 Провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України;

ч.1 і 2 ст.7. Спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею; господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; (...) спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно (...). Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення (...).

Згідно з Цивільним кодексом України:

ч.1, п.1 ч.2 ст.11. Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини;

ч.1 і 2 ст.207. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом; правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку; правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства;

п.1 ч.1 ст.208. У письмовій формі належить вчиняти правочини між юридичними особами;

ст.638. Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди; договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною;

ч.1 ст.639. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом;

ч.1 ст.640. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

ч.1 і 2, п.1-3 ч.3 ст.1212. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно; особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала; положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події; положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.

9. Аналізуючи установлені обставини справи та норми чинного законодавства суд прийшов до таких висновків.

У матеріалах справи відсутні як докази укладення у письмовій формі договору (правочину), згідно з яким здійснено перерахування коштів за обладнання (про що зазначено у призначенні платежу), як одного цілісного документа, так і докази фіксації факту вчинення правочину у кількох документах (зокрема, суду не надано вказаного у призначенні платежу рахунку відповідача).

Виписка ж Оболонської філії АКБ "Київ" від 25.03.2015 по особовому рахунку ТОВ "Українські національні напої" №3067 за період з 13.11.2002 до 25.03.2015 , передбачених для такого виду угод як поставка чи купівля-продаж, тому не є доказом укладення одного з них, ? ?.

Докази про помилковість здійснених платежів також відсутні.

Отже, правові підстави для перерахування коштів ТОВ "Українські національні напої" і їх набуття ПрАТ "Хорольський механічний завод" відсутні. Безпідставне набуття майна позивача ПрАТ "Хорольський механічний завод" є правовою підставою для задоволення позову.

Однак суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Так, кошти були перераховані відповідачу 20.02.2003. Боржника визнано банкрутом 08.06.2010. Ліквідатор банкрута, відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (від 14.05.1992 №2343-XII із змінами, внесеними до набрання чинності Законом України №4212-VI від 22.12.2011, тобто до 19.01.2013, далі - Закон №2343-XII) протягом одного року повинен був виявити активи, в тому числі й наявну дебіторську заборгованість та пред`явити до третіх осіб вимоги щодо повернення дебіторської заборгованості банкруту (ч.1 ст.25).

Арбітражного керуючого Голінного А.М. призначено ліквідатором банкрута ухвалою суду від 24.12.2014, а 25.03.2015 з виписки Оболонської філії АКБ "Київ" по особовому рахунку ТОВ "Українські національні напої" № НОМЕР_4 , він установив факт перерахування коштів відповідачу у сумі 19 170,00 грн.

Відповідно до Закону №2343-XII ліквідатор банкрута не те що мав право, а був зобов`язаний витребувати кошти.

Будь-яких причин пропуску строку позовної давності (25.03.2018) він не навів і доказів на їх підтвердження не надав.

Що ж стосується пред`явлення ним вимоги від 01.07.2021 №10/1020/515, то її пред`явлено після закінчення строку позовної давності і зволікання з її пред`явлення не може бути підставою для поновлення строку позовної давності.

У зв`язку з пропуском строку позовної давності у позові необхідно відмовити.

Керуючись ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства, ст.238, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Відмовити у задоволенні позовної заяви боржника у особі ліквідатора банкрута, арбітражного керуючого Голінного А.М., від 21.07.2021 №10/1020/581 повністю.

Рішення набирає законної сили законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Рішення суду може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду через суд першої інстанції в порядку та у строки, встановлені статтями 256-258 та п.17.5 розділу ХІ Перехідні положення Господарського процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складено і підписано 15.11.2021.

Направити це судове рішення сторонам.

С у д д я Хабазня Ю.А.

Я-3