РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.11.2021Справа № 910/13694/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., за участю секретаря судового засідання Бортнюк М.В., розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/13694/21

за позовом 1) Державного концерну «Укроборонпром»

2) Державного підприємства «Науково-дослідний інститут «Квант»

до Приватного акціонерного товариства «Завод «Кузня на Рибальському»

про стягнення 483 731,56 грн.

За участю представників:

від позивача-1 Царюк В.В. (адвокат за довіреністю від 12.03.2021 № Д-358/2021);

від позивача-2 Комар Д.С. (у порядку самопредставництва);

від відповідача не з`явилися

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулись з позовом Державний концерн «Укроборонпром» (далі - Концерн) і Державне підприємство «Науково-дослідний інститут «Квант» (далі - Підприємство) до Приватного акціонерного товариства «Завод «Кузня на Рибальському» (далі - Завод) про стягнення 483 731,56 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору від 24.01.2019 № 2-019/КР на надання послуг з шеф-монтажних та пусконалагоджувальних робіт відновленого виробу 6201-5 (із виробами 6110-10, 6110-40М), антеною АВ20 та участь у проведенні заводських та державних випробуваннях малого броньованого артилерійського катеру проекту 58155 (далі - Договір), у зв`язку з чим позивачі звернулися з позовом про стягнення 483 731,56 грн (381 745,04 грн основної заборгованості, 69 859,34 грн пені, 7 466,45 грн 3% річних і 24 660,73 грн втрат від інфляції).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.08.2021 прийнято позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, відкрито провадження у справі, судове засідання призначено на 28.09.2021.

28.09.2021 відповідач подав суду клопотання про відкладення підготовчого засідання, посилаючись на неможливість забезпечити явку повноважного представника.

У судовому засіданні 28.09.2021 судом оголошено протокольну ухвалу про задоволення клопотання відповідача про відкладення та відкладено судове засідання на 19.10.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.09.2021 викликано відповідача у наступне судове засідання, призначене на 19.10.2021.

У судовому засіданні 19.10.2021 було відкладено розгляд справи на 02.11.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.10.2021 викликано відповідача у наступне судове засідання, призначене на 02.11.2021.

27.10.2021 позивач-2 подав суду клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

02.11.2021 відповідач подав суду клопотання про відкладення підготовчого засідання, посилаючись на неможливість забезпечити явку повноважного представника.

02.11.2021 позивач-1 подав суду клопотання про витребування доказу з матеріалів справи.

У судове засідання 02.11.2021 представники відповідача не з`явилися, про дату час і місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином.

Так, ухвала суду від 19.10.2021 надсилалася на адресу відповідача; факт отримання вказаної ухвали Заводом 26.10.2021 підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштових відправлень.

У судовому засіданні 02.11.2021 судом оголошено протокольну ухвалу про відмову у задоволенні клопотання Заводу про відкладення підготовчого засідання та клопотання Концерну про витребування доказу з матеріалів справи, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1 та 2 частини третьої статті 202 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Разом з тим, відповідач тричі не з`являвся у судові засідання, а причина неявки вказана у клопотанні не є поважною.

Згідно з частинами першою та другою статті 81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

У клопотанні про витребування судом доказів повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується (крім клопотання про витребування судом групи однотипних документів як доказів); 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; 5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

Подане позивачем-1 клопотання не відповідає вказаним вимогам, зокрема, не обґрунтовано обставини, які може підтвердити витребуваний доказ, або аргументи, які він може спростувати.

Беручи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною першою статті 251 ГПК України та ухвалою суду про відкриття провадження у даній справі, не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, справа може бути розглянута за наявними у ній документами з урахуванням припису частини другої статті 178 ГПК України.

У судовому засіданні 02.11.2021 представники позивачів надали усні пояснення та підтримали позовні вимоги повністю.

У судовому засіданні 02.11.2021 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до статті 233 ГПК України.

Судом, відповідно до вимог статей 222-223 ГПК України, здійснювалося повне фіксування судового засідання технічними засобами та секретарем судового засідання велися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини першої статті 53 ГПК України у випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду в інтересах інших осіб, державних чи суспільних інтересах та брати участь у цих справах.

Згідно з частиною п`ятою статті 120 Господарського кодексу України (далі - ГК України) концерном визнається статутне об`єднання підприємств, а також інших організацій, на основі їх фінансової залежності від одного або групи учасників об`єднання, з централізацією функцій науково-технічного і виробничого розвитку, інвестиційної, фінансової, зовнішньоекономічної та іншої діяльності. Учасники концерну наділяють його частиною своїх повноважень, у тому числі правом представляти їх інтереси у відносинах з органами влади, іншими підприємствами та організаціями. Учасники концерну не можуть бути одночасно учасниками іншого концерну.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.2011 № 374 до складу Концерну включено, зокрема, Підприємство, частка державної власності у статутному фонді якого становить 100%, тобто останнє входить у структуру позивача-1 та є учасником державного господарського об`єднання.

Відповідно до пункту 17 Статуту Концерну, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.08.2011 № 993 (зі змінами) Концерн утворений з метою забезпечення ефективного функціонування та управління суб`єктами господарювання державного сектору економіки, які провадять господарську діяльність у сфері розроблення, виготовлення, реалізації, ремонту, модернізації та утилізації озброєння, військової і спеціальної техніки та боєприпасів і беруть участь у військово-технічному співробітництві з іноземними державами.

На Концерн покладаються завдання, зокрема, щодо здійснення централізованого регулювання, контролю та координації діяльності учасників Концерну, зокрема тих, які в установленому порядку одержали право на експорт, імпорт продукції та послуг військового призначення та подвійного використання, а також товарів, які містять відомості, що становлять державну таємницю (пункт 18 Статуту Концерну).

Законом України «Про особливості управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі» визначено особливості та правові основи управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі.

Так, відповідно до статті 7 вказаного Закону у процесі управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі Концерн, крім іншого: здійснює регулювання, контроль, та координацію діяльності учасників Концерну; здійснює контроль за діяльністю учасників Концерну; виконує інші функції з управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі у випадках, передбачених законом.

Отже, Концерн є уповноваженим суб`єктом, якому на підставі чинного законодавства Кабінетом Міністрів України делеговано як владні повноваження з управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі, так і контрольні функції за всією діяльністю підприємства-учасника (Підприємство), у тому числі, щодо грошових коштів останнього.

Враховуючи викладене, саме позивача-1 в інтересах позивача-2 звернувся з даним позовом.

24.01.2019 Заводом (замовник) і Підприємством (виконавець) було укладено Договір, відповідно до умов якого:

- виконавець зобов`язується з дотриманням вимог законодавства надати послуги з шеф-монтажних і пусконалагоджувальних робіт одного комплекту відновленого виробу 6201-5 (із виробами 6110-10, 6110-40М), антеною АВ20 та прийняти участь у проведенні заводських і державних випробуваннях малого броньованого артилерійського катеру, а Замовник прийняти та оплатити надані послуги на умовах Договору (пункт 1 Договору);

- надання послуг за Договором здійснюється в рамках державного контракту між Міністерством оборони України (головний замовник) і Заводом (пункт 3 Договору);

- замовник проводить попередню оплату за роботи, передбачені Договором, за погодженою сторонами під час проведення переговорів щодо укладення Договору орієнтовною ціною, яка встановлюється на підставі висновку, наданого ПЗ № 932 на адресу ПЗ № 818 (пункт 5 Договору);

- розрахунки за Договором проводяться наступним чином:

Замовник, на підставі наданого виконавцем рахунку-фактури та протоколу погодження орієнтовної ціни, здійснює попередню оплату (авансування) протягом п`яти календарних днів після підписання сторонами Договору у розмірі не менше 50% від вартості Договору, визначеної у протоколі погодження орієнтовної ціни.

Остаточний розрахунок проводиться на підставі акту приймання послуг за Договором, зразок якого узгоджено сторонами у Додатку № 3 до Договору, протягом 10 робочих днів з дати його підписання та на підставі рахунку-фактури виконавця. Усі платіжні документи за Договором оформляються з дотриманням вимог чинного законодавства (пункт 7 Договору);

- послуги за Договором здаються виконавцем та приймаються замовником шляхом підписання сторонами акту здачі-приймання наданих послуг з проведення шеф-монтажних та пусконалагоджувальних робіт, за формою, затвердженою сторонами в Додатку № 4 до Договору (пункт 17 Договору);

- після визначення договірної ціни Договору, підписання замовником акту здачі-приймання наданих послуг з проведення шеф-монтажних та пусконалагоджувальних робіт та закінчення державних випробувань виконавець готовить та направляє замовнику акт приймання послуг за Договором із зазначенням сум для проведення взаєморозрахунків (пункт 19 Договору);

- акт приймання послуг за Договором разом із рахунком-фактурою надається замовнику для підписання. Після підписання, один примірник акту приймання послуг за Договором повертається виконавцю (пункт 20 Договору);

- якщо протягом 10 календарних днів з моменту отримання замовником акту приймання послуг за Договором виконавцю не повернуто підписаний акт та/або не надано мотивовану відмову, акт приймання послуг за Договором вважається підписаним сторонами і є підставою для проведення розрахунків (пункт 21 Договору);

- Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (пункт 39 Договору).

У протоколі погодження орієнтованої ціни сторонами було визначено, що ціна складає 617 997,73 грн, у тому числі ПДВ.

На виконання умов Договору відповідачем були сплачені позивачу-2 авансові кошти (попередня оплата) за Договором у розмірі 100 000 грн, разом з ПДВ.

23.03.2020 Заводом і Підприємством підписано акт здачі-приймання наданих послуг з проведення шеф-монтажних та пусконалагоджувальних робіт за Договором, яким підтверджено надання виконавцем замовнику послуг за Договором.

Вказаний акт підписано повноваженими представникам сторін і скріплено печатками без зауважень.

У висновку від 11.09.2020 № 669 щодо визначення договірної ціни за Договором, який складено 932 військовим представництвом Міністерства оборони України, було вказано, що орієнтовна ціна з надання послуг за Договором складає 481 745,04 грн, у тому числі ПДВ.

23.11.2020 листом № 230-805 Підприємство надіслало Заводу для підписання протокол узгодження договірної ціни та акт приймання послуг за Договором на загальну суму 481 745,04 грн, в тому числі ПДВ, з яких: 100 000 грн авансу та 381 745,04 грн, які належать до сплати.

Вказані документи отримані відповідачем 23.11.2020 за вх. № 712-02/1182, що підтверджується відповідним штампом Заводу.

У свою чергу, відповідач вказаний акт приймання послуг за Договором не підписав і мотивовану відмову від підписання також не надав.

Отже, в силу приписів пункту 21 Договору, акт приймання послуг за Договором вважається підписаним сторонами 03.12.2020 і є підставою для проведення розрахунків.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем-2 за Договором складає 381 745,04 грн.

25.05.2021 Підприємство супровідним листом вих. № 230-540 повторно направило Заводу рахунок від 24.05.2021 № 6 для оплати за Договором. Вказаний лист було отримано відповідачем 25.05.2021 за вх. № 712-02/532, що підтверджується відповідним штампом Заводу.

Листом від 01.06.2021 вих. № 170-482 позивач-2 повідомив відповідача про те, що замовник акт приймання послуг за Договором не підписав та не надав мотивовану відмову у його підписанні, а відтак такий акт вважається підписаним з 04.12.2020 відповідно до приписів пункту 21 Договору. Вказаний лист було отримано відповідачем 01.06.2021 за вх. № 712-02/560, що підтверджується відповідним штампом Заводу.

З огляду на пункт 7 Договору відповідач повинен був сплатити за отримані послуги до 17.12.2020.

Слід зазначити, що відповідач залишив листи позивача-2 без відповіді та належного реагування; доказів протилежного суду не подано.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі статтею 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Стаття 193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із частиною першою статті 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтями 525, 615 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов укладеного Договору позивачем-2 було надано послуги, у свою чергу, відповідач за отримані послуги не сплатив, доказів протилежного суду не подано.

Таким чином, позовна вимога щодо стягнення заборгованості за Договором у розмірі 381 745,04 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Крім того, позивачами заявлено вимоги про стягнення: 24 660,73 грн інфляційних втрат (період нарахування з січня 2021 року по липень 2021 року); 69 859,34 грн пені (період нарахування з 19.12.2020 по 19.06.2021); 7 466,45 грн 3% річних (період прострочення з19.12.2020 по 13.08.2021).

За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Так, перевіривши здійснені позивачем розрахунки 3% річних і інфляційних втрат, Господарський суд міста Києва дійшов висновку, що вони правильні, а тому з відповідача має бути стягнуто 7 466,45 грн 6% річних і 24 660,73 грн інфляційних втрат.

Що ж до вимоги про стягнення пені у сумі 69 859,34 грн, то вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

У частині першій статті 546 ЦК України зазначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 343 ГК України і статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до пункту 27 Договору за порушення встановлених Договором термінів оплати робіт замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі 01,1% від величини несплаченої суми за кожний день прострочення.

За приписом частини шостої статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином, вирішуючи спір про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, суд визначає розмір такої пені за ставкою, що не перевищує подвійної облікової ставки НБУ.

Так, перевіривши здійснені позивачем розрахунки, Господарський суд міста Києва дійшов висновку, що вони неправильні.

За розрахунком суду, враховуючи ставку пені, що не перевищує подвійну облікову ставку НБУ, розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача складає 25 441,73 грн.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідачем не подано доказів в підтвердження заперечень проти задоволення позовних вимог.

За таких обставин, враховуючи подані учасниками справи докази, які оцінені судом у порядку статті 86 ГПК України, позов підлягає частковому задоволенню.

За приписами статті 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору слід покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 233, 236, 237, 240 та 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов Державного концерну «Укроборонпром» та Державного підприємства «Науково-дослідний інститут «Квант» до Приватного акціонерного товариства «Завод «Кузня на Рибальському» про стягнення 483 731,56 грн задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Завод «Кузня на Рибальському» (04176, м. Київ, вул. Електриків, 26; ідентифікаційний код 14312364) на користь Державного підприємства «Науково-дослідний інститут «Квант» (03150, м. Київ, вул. І. Федорова, 4; ідентифікаційний код 14308138) 381 745 (триста вісімдесят одну тисячу сімсот сорок п`ять) грн 04 коп. боргу; 24 660 (двадцять чотири тисячі шістсот шістдесят) грн 73 коп. інфляційних втрат; 25 441 (двадцять п`ять тисяч чотириста сорок одну) грн 73 коп. пені; 7 466 (сім тисяч чотириста шістдесят шість) грн 45 коп. 3% річних.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Завод «Кузня на Рибальському» (04176, м. Київ, вул. Електриків, 26; ідентифікаційний код 14312364) на користь Державного концерну «Укроборонпром» (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 36; ідентифікаційний код 37854297) 6 589 (шість тисяч п`ятсот вісімдесят дев`ять) грн 71 коп. судового збору.

4. У задоволенні іншої частини позову відмовити.

5. Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18.11.2021.

Суддя О.Г. Удалова