ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

17.11.2021 Справа № 917/1755/21

Господарський суд Полтавської області у складі судді Пушка І.І., розглянувши матеріали за позовною заявою Селянського (фермерського) господарства «Долина», вул. Полтавська, 28-А, м. Решетилівка, Полтавська область, 38400

до ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

про стягнення 325 365,17 грн,

ВСТАНОВИВ:

В позовній заяві містяться вимоги про покладення субсидіарної відповідальності на відповідача як учасника та посадової особи ТОВ «Олкруп» та стягнення з громадянина ОСОБА_1 як посадової особи та учасника ТОВ «Олкруп» грошових коштів, з посиланням на п.3 ч.1 ст.20 Господарського процесуального кодексу України, яким передбачено розгляд господарськими судами спорів, що виникають з корпоративних відносин. Вимог про стягнення грошових коштів з ТОВ «Олкруп» як юридичної особи позовна заява не містить.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, у тому числі, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Пунктами 3, 4 ч. 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

- справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів;

- справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах.

Відповідно до частин першої, третьої статті 167 Господарського кодексу України, корпоративними правами є права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Отже, корпоративним є спір щодо створення, діяльності, управління та припинення юридичної особи - суб`єкта господарювання (відповідна правова позиція неодноразово викладалася Верховним Судом, зокрема, в п.п.25-26 постанови Великої Палати від 11 червня 2019 року по справі № 917/1338/18).

Позов подано до фізичної особи, яка не перебуває у корпоративних правовідносинах з позивачем, оскільки позивач не є учасником ТОВ «Олкруп», засновником та директором якого є відповідач, в свою чергу, відповідач не є учасником або засновником позивача як юридичної особи.

Позивачем з посиланням на норми ст. 619 ЦК України висуваються вимоги про покладення на відповідача як на фізичну особу субсидіарної відповідальності за шкоду, спричинену позивачу в зв`язку з тривалим невиконанням судового рішення про стягнення заборгованості з ТОВ «Олкруп».

Згідно з приписами ч. 1 ст. 619 ЦК України, договором або законом може бути передбачена субсидіарна (додаткова) відповідальність іншої особи поряд із відповідальністю основного боржника як різновид цивільно-правової відповідальності.

Водночас, суд звертає увагу, що господарським судом лише в межах справи про банкрутство боржника можуть бути розглянуті вимоги ліквідатора до третіх осіб, які відповідно до законодавства несуть субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями боржника у зв`язку з доведенням його до банкрутства (ч. 2 ст. 61 кодексу України з процедур банкрутства).

Субсидіарна відповідальність у справах про банкрутство є самостійним цивільно-правовим видом відповідальності, який покладається на засновників (учасників, акціонерів) або інших осіб, у тому числі керівника боржника при наявності підтвердження вини вказаних осіб у доведенні юридичної особи (боржника у справі про банкрутство) до стану неплатоспроможності (відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі N 906/904/16).

Судом також звертається увага позивача на те, що ухвалою від 25.08.2021 у справі № 917/1337/21 суд відмовляв у відкритті провадження у справі за аналогічною позовною заявою Селянського (фермерського) господарства «Долина» до ОСОБА_1 про стягнення 325 365,17 грн. згідно з п. 1 ч. 1 ст. 175 ГПК України. Ухвала від 25.08.2021 №917/1337/21 не оскаржувалась та набрала законної сили у визначені ГПК України строки.

Таким чином, в даному випадку має місце подання позову про той самий предмет, з тих самих підстав і між тими самими сторонами.

Згідно зі ст. 326 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Одночасно, суд звертає увагу, що в позовній заяві відсутнє посилання на наявність будь-якого з правочинів, передбачених ст.546 ЦК України, укладеного ОСОБА_1 у формі, визначеній ст.547 ЦК України, для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи, а саме позивач та ТОВ «Олкруп».

В той же час, відповідно до правової позиції, викладеної в п.5.12 постанови Великої Палати Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року по справі № 910/1733/18, з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII, до юрисдикції господарських судів належать спори щодо розгляду спорів саме стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

Судом не може бути врахований висновок, викладений в ухвалі Октябрського районного суду м. Полтави від 16.09.2021 по справі №554/8905/21, на яку також робиться посилання в позовній заяві, щодо відсутності підстав для відкриття провадження у справі за аналогічною позовною завою в порядку цивільно-процесуального судочинства, оскільки зі змісту цієї ухвали не вбачається факт встановлення місцевим районним судом наявності відповідного правочину щодо забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «Олкруп», укладеного ОСОБА_1 як фізичною особою відповідно до вимог ст.ст.546,547 ЦК України.

Крім того, додана до позовної заяви копія вищезгаданої ухвали містить відмітку про те, що зазначена ухвала не набрала законної сили.

Одночасно суд звертає увагу, що абзацем другим ч. 2 ст.231 ГПК України передбачено, що у разі надходження до суду справи, що підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, після закриття провадження Верховним Судом чи судом апеляційної інстанції в порядку цивільного чи адміністративного судочинства, провадження у справі не може бути закрите з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті.

Таким чином, для господарського суду є обов`язковим висновок щодо неналежності справи до юрисдикції цивільних або адміністративних судів, зроблений лише відповідним судом апеляційної або касаційної інстанції в порядку цивільного або адміністративного судочинства, а не місцевим районним судом.

В той же час, позовна заява не містить відомостей щодо оскарження позивачем в апеляційному або касаційному порядку ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 16.09.2021 по справі №554/8905/21, на момент винесення якої ухвала господарського суду Полтавської області від 25.08.2021 у справі № 917/1337/21 вже була винесена та набрала законної сили.

З огляду на те, що спір у даній справі не є корпоративним, а виник з цивільних правовідносин щодо субсидіарної відповідальності відповідача, який не є суб`єктом господарювання в розумінні частини 2 статті 55 Господарського кодексу України та не вступав як фізична особа у господарські правовідносини з позивачем;

позивач не посилається на наявність правочину, укладеного відповідачем (фізичною особою) в забезпечення зобов`язань, сторонами в яких є юридичні особи (позивач та ТОВ «Олкруп»);

позов подається не в межах справи про банкрутство ТОВ «Олкруп»;

суб`єктний склад учасників даної справи відповідає положенням частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, -

розгляд даної справи віднесено до юрисдикції загальних судів та має здійснюватись в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. 175 (п. 1 ч. 1), 234-235 ГПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити Селянському (фермерському) господарству «Долина» у відкритті провадження у справі.

Додаток: позовна заява вих. № 91 від 05.11.2021 (вх. № 2001/21 від 12.11.2021) та документи, зазначені в ній, як додатки.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Східного апеляційного господарського суду протягом 10 днів з моменту складення повного тексту ухвали (ст.ст.235,255-256 ГПК України) в порядку, передбаченому ст. 256 ГПК України та п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя І.І. Пушко