ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" листопада 2021 р. Справа №910/4007/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Буравльова С.І.

Шапрана В.В.

секретар судового засідання - Нікітенко А.В.

представники сторін згідно з протоколом судового засідання

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фьючер Медіа"

на рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2021 (повний текст складено 14.07.2021)

у справі №910/4007/21 (суддя Гумега О.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фьючер Медіа"

про захист особистого немайнового права на недоторканість ділової репутації та відшкодування 1 000 000,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Айбокс Банк" (далі - ПАТ "Айбокс Банк") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фьючер Медіа" (далі - ТОВ "Фьючер Медіа") про захист особистого немайнового права на недоторканість ділової репутації та відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 000 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що інформація щодо ПАТ "Айбокс Банк", поширена необмеженому колу осіб на інформаційному ресурсі ТОВ "Фьючер Медіа" (вебсайті) "mind.ua", у мережі Інтернет, не відповідає дійсності, є неправдивою та такою, що завдає шкоди діловій репутації позивача.

Зазначена публікація міститься за посиланням https://mind.ua/publications/20222673-rejting-nadijnosti-bankiv-za-pidsumkami-2020-roku під назвою: "Рейтинг надійності банків за підсумками 2020 року", а саме інформацію наступного змісту: "За оцінками опитаних Mind експертів, одним з найбільш проблемних є Айбокс банк (всього 0,1 % від активів), який підозрюється у сприянні відмиванню коштів. Наразі його діяльність перевіряє НБУ".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.07.2021 позовні вимоги задоволено частково.

Визнано недостовірною та такою, що порушує особисте немайнове право на недоторканість ділової репутації ПАТ "Айбокс Банк", інформацію, поширену ТОВ "Фьючер Медіа" на інформаційному ресурсі відповідача (вебсайті) "mind.ua", у мережі Інтернет, у публікації від 01.03.2021 за посиланням https://mind.ua/publications/20222673-rejting-nadijnosti-bankiv-za-pidsumkami-2020-roku, з назвою: "Рейтинг надійності банків за підсумками 2020 року", наступного змісту: "За оцінками опитаних Mind експертів, одним з найбільш проблемних є Айбокс банк (всього 0,1 % від активів), який підозрюється у сприянні відмиванню коштів. Наразі його діяльність перевіряє НБУ".

Зобов`язано ТОВ "Фьючер Медіа" протягом місяця, з дня набрання законної сили судовим рішенням у справі №910/4007/21, спростувати недостовірну інформацію про ПАТ "Айбокс Банк" наступного змісту: "За оцінками опитаних Mind експертів, одним з найбільш проблемних є Айбокс банк (всього 0,1 % від активів), який підозрюється у сприянні відмиванню коштів. Наразі його діяльність перевіряє НБУ", шляхом розміщення в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі (вебсайт) "mind.ua" вступної та резолютивної частини рішення суду у справі №910/4007/21 таким самим шрифтом, як і спростовувана інформація, не допускаючи при цьому власних коментарів, із забезпеченням вільного доступу до спростування без вимоги внесення паролів та/або кодів доступу тощо, під заголовком "Спростування недостовірної інформації щодо ПАТ "Айбокс Банк".

Зобов`язано ТОВ "Фьючер Медіа" протягом місяця, з дня набрання законної сили судовим рішенням у справі №910/4007/21, видалити недостовірну інформацію про ПАТ "Айбокс Банк" наступного змісту: "За оцінками опитаних Mind експертів, одним з найбільш проблемних є Айбокс банк (всього 0,1 % від активів), який підозрюється у сприянні відмиванню коштів. Наразі його діяльність перевіряє НБУ", розміщену в мережі Інтернет, зокрема на інформаційному ресурсі (вебсайт) "mind.ua". В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з відповідача на користь позивача 21 810,00 грн судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ТОВ "Фьючер Медіа" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2021 скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що у суду першої інстанції, на думку скаржника, не було підстав для задоволення позовних вимог про визнання недостовірною, зобов`язання спростувати та видалити інформацію, оскільки оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.08.2021 апеляційну скаргу ТОВ "Фьючер Медіа" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2021 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сітайло Л.Г., судді: Шаптала Є.Ю, Пашкіна С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.08.2021 відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду або залишення без руху апеляційної скарги ТОВ "Фьючер Медіа" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2021 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №910/4007/21.

18 серпня 2021 року до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/4007/21.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.08.2021 відкрито апеляційне провадження у справі №910/4007/21. Справу призначено до розгляду 07.10.2021.

20 вересня 2021 року до Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого, останній заперечив проти доводів, викладених в апеляційній скарзі та просив залишити її без задоволення.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 05.10.2021, в зв`язку з перебуванням у відпустці судді Пашкіної С.А., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи від 05.10.2021 по справі №910/4007/21 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Сітайло Л.Г., судді: Шаптала Є.Ю., Шапран В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.10.2021, колегією суддів в зазначеному складі, прийнято до свого провадження апеляційну скаргу ТОВ "Фьючер Медіа" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2021 у справі №910/4007/21.

У судових засіданнях 07.10.2021 та 25.10.2021 оголошено перерви до 25.10.2021 та 27.10.2021 відповідно.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.10.2021 розгляд справи відкладено до 10.11.2021.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 09.11.2021, в зв`язку з перебуванням на лікарняному судді Шаптали Є.Ю., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи від 09.11.2021 по справі №910/4007/21 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Сітайло Л.Г., судді: Буравльов С.І., Шапран В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.11.2021, колегією суддів в зазначеному складі, прийнято до свого провадження апеляційну скаргу ТОВ "Фьючер Медіа" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2021 у справі №910/4007/21.

В судовому засіданні 10.11.2021 представник відповідача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив скасувати оскаржуване рішення. Представник позивача заперечив проти доводів, викладених в апеляційній скарзі та просив залишити оскаржуване рішення без змін.

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, вислухавши пояснення представників сторін, колегія суддів апеляційного суду, в межах доводів апеляційної скарги, дійшла наступних висновків.

Місцевим господарським судом встановлено, що 01.03.2021 о 08 год. 00 хв. на вебсайті "mind.ua", що є відкритим інформаційним інтернет-ресурсом, який належить ТОВ "Фьючер Медіа", розміщено у загальному доступі публікацію під назвою: "Рейтинг надійності банків за підсумками 2020 року" (за посиланням: https://mind.ua/publications/20222673-rejting-nadijnosti-bankiv-za-pidsumkami-2020-roku), в якій, зокрема, окремим абзацом зазначено: "...За оцінками опитаних Mind експертів, одним, з найбільш проблемних є Айбокс банк (всього 0,1% від активів), який підозрюється у сприянні відмиванню коштів. Наразі його діяльність перевіряє НБУ".

Позивач стверджує, що інформація щодо нього, поширена ТОВ "Фьючер Медіа" через власний загальнодоступний вебсайт https://mind.ua у вищенаведеній публікації необмеженому колу осіб, не відповідає дійсності, є неправдивою та такою, що завдає шкоди діловій репутації позивача. На думку позивача, в даному випадку, у діях відповідача наявний склад правопорушення щодо поширення відносно позивача інформації, яка є недостовірною.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права, у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Зважаючи на вищенаведені обставини, позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ "Фьючер Медіа".

З матеріалів справи вбачається, що причиною виникнення спору у даній справі стало поширення відповідачем спірної інформації у публікації на вебсайті https://mind.ua.

Частиною 1 статті 200 ЦК України визначено, що інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі.

За приписами статті 1 Закону України "Про інформацію" під інформацією закон розуміє будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Відповідно до частини 1 статті 7 України "Про інформацію" право на інформацію охороняється законом.

Частиною 2 наведеної статті визначено, що ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Чинним законодавством України передбачена можливість спростування недостовірної інформації і таке право не є обмеженням свободи вираження поглядів.

Згідно зі статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, недоторканість ділової репутації. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності, честі та ділової репутації.

За приписами статей 91, 94 ЦК України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 цього Кодексу.

Юридична особа, так само як і фізична особа, має право на спростування недостовірної інформації, відповідно до статті 277 ЦК України, та право на недоторканість своєї ділової репутації, відповідно до статті 299 ЦК України.

Відповідно до частини 1 статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право, зокрема, на спростування цієї інформації.

Частиною 4 статті 277 ЦК України визначено, що спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює.

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право, зокрема, на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила (частина 6 статті 277 ЦК України).

За приписами частини 7 статті 277 ЦК України, спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Розміщення спірної інформації на вебсайті https://mind.ua, який належить відповідачу ТОВ "Фьючер Медіа", підтверджується матеріалами справи, а саме роздруківками сторінок з вебсайту https://mind.ua, з наведеною публікацією та відповідними розділами вебсайту https://mind.ua.

Судом першої інстанції встановлено, що публікацію під назвою: "Рейтинг надійності банків за підсумками 2020 року", яка містить спірну інформацію: "За оцінками опитаних Mind експертів, одним з найбільш проблемних є Айбокс банк (всього 0,1% від активів), який підозрюється у сприянні відмиванню коштів. Наразі його діяльність перевіряє НБУ", розміщено 01.03.2021 о 08 год. 00 хв. у загальному та вільному доступі для необмеженого кола користувачів на відкритому інформаційному Інтернет-ресурсі "mind.ua". Як свідчить інформація з вебсторінки з наведеною публікацією, станом 09.03.2021, цю публікацію проглянуло 7836 користувачів сайту, а станом на 25.05.2021 - 20 121 користувачів сайту.

Матеріалами справи підтверджується факт поширення в мережі інтернет спірної інформації.

Судом першої інстанції досліджено, що у розділі вебсайту "mind.ua" під назвою "Угода користувача", а також розділі під назвою "Політика конфіденційності та файли cookie" (посилання: https://mind.ua/agreement, https://mind.ua/privacy), зазначено, що власником вебсайту https://mind.ua є ТОВ "Фьючер Медіа". У розділі вебсайту https://mind.ua під назвою "Про нас" зазначено адресу: Україна, 04071, місто Київ, вулиця Межигірська, будинок 22, яка відповідає місцезнаходженню відповідача, згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Враховуючи наведене, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про те, що власником вебсайту https://mind.ua є відповідач.

Отже, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що мало місце поширення відповідачем спірної інформації необмеженому колу осіб і поширена останнім інформація стосувалася позивача.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку, що поширена відповідачем Інформація є недостовірною.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком місцевого господарського суду, з огляду на наступне.

Згідно з частиною 1 статті 200 ЦК України, інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі.

Статтею 5 Закону України "Про інформацію" визначено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Право на інформацію охороняється законом (частина 1 статті 7 Закону України "Про інформацію").

За приписами частини 2 вказаної статті, ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Разом з тим, статтею 32 Конституції України встановлено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації.

Відповідно до статті 201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, в тому числі, ділова репутація, ім`я (найменування), а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Статтею 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначено, що ділова репутація - це відомості, зібрані Національним банком України, про відповідність діяльності юридичної або фізичної особи, у тому числі керівників юридичної особи та власників істотної участі у такій юридичній особі, вимогам закону, діловій практиці та професійній етиці, а також відомості про порядність, професійні та управлінські здібності фізичної особи.

Згідно з частиною 5 пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 №1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації Зичної та юридичної особи" (далі - Постанова), недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

У пункті 15 Постанови вказано, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Також, у пункті 19 Постанови зазначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

ПАТ "Айбокс Банк" мотивував недостовірність інформації тим, що поширена ТОВ "Фьючер Медіа" інформація щодо позивача, яка міститься в загальнодоступній мережі інтернет, на думку останнього, є недостовірною, тобто такою, яка не відповідає дійсності та порушує особисті немайнові блага позивача, а саме, порушує недоторканість його ділової репутації, дискредитує та негативно впливає на імідж банківської установи.

При цьому місцевий господарський суд виходив з того, що негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Водночас, Господарський суд міста Києва не врахував, що презумпція недостовірності негативної інформації про особу, передбачена частиною 3 статті 277 ЦК України, втратила свою чинність на підставі Закону №1170-VII від 27.03.2014, виходячи з чого, в силу положень статей 13, 14, 74 ГПК України саме позивач повинен довести факт не тільки поширення інформації відповідачем, а й факт її недостовірності, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Отже, в даному випадку місцевим господарським судом порушено норми матеріального права, що виразилося в застосуванні положень норми законодавства, хоча і без прямого посилання на таку норму, яка втратила чинність станом на день поширення спірної інформації.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час, як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права.

Ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Згідно з частиною 2 статті 30 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, слід відрізняти деякі висловлювання, які хоч і мають характер образи, однак в цілому контексті є оцінюючими судженнями, з урахуванням вживаних слів та виразів з використанням мовно-стилістичних засобів.

Судження - це те саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування.

Місцевий господарський суд вказував на те, що під час розгляду справи по суті відповідач не надав належних та допустимих доказів визнання позивача проблемним банком.

Колегією суддів встановлено, що спірні висловлювання не містять тверджень про те, що позивача визнано проблемним банком. Натомість, в спірних висловлюваннях йде мова про те, що "...За оцінками опитаних Mind експертів, одним з найбільш проблемних є Айбокс банк..", тобто в даному випадку зазначені оціночні судження, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема "За оцінками", "одним з найбільш". Тобто відповідачем не стверджується, що ПАТ "Айбокс Банк" визнано проблемним банком, а позивачем не підтверджено доказами, що відповідачем вжито зазначене висловлювання, в розумінні пункту 12 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Тобто, викладена у статті інформація за своїм змістом є оціночними судженнями, які є вираженням суб`єктивної думки експертів, опитаних Mind, щодо зазначених в них обставин.

Крім того, зазначена стаття містить окремий перелік проблемних банків, щодо яких Національний банк України прийняв рішення про віднесення до категорії проблемних у порядку, передбаченому Законом України "Про банки і банківську діяльність" і нормативно-правовими актами Національного банку України.

Також, помилковим є посилання суду першої інстанції на частину 1 статті 42 Кримінального процесуального кодексу України, відповідно до якої підозрюваною є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень та на частину 1 статті 276 КПК України, відповідно до якої повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках:

1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення;

2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів;

3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Водночас, судом першої інстанції не враховано, що відповідно до частини 8 статті 214 КПК України відомості про юридичну особу, щодо якої можуть застосовуватися заходи кримінально-правового характеру, вносяться слідчим або прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань негайно після вручення особі повідомлення про підозру у вчиненні від імені та в інтересах такої юридичної особи будь-якого із злочинів.

З огляду на вищевикладене, відповідальність юридичної особи у кримінальному провадженні опосередковується волевиявленням фізичних осіб, які при вчиненні визначеного переліку злочинів діють від імені та в інтересах або від імені юридичної особи, яка не може впливати па вчинення чи невчинення ними кримінального правопорушення. А отже, в діях юридичної особи не може бути суб`єктивної сторони злочину, наявність якої є обов`язковою для кримінальної відповідальності. Саме тому, законодавцем замість кримінальної відповідальності юридичної особи і призначення їй покарання використано термін "заходи кримінально-правового характеру".

Проте, зазначеного суд першої інстанції не врахував, зокрема, в контексті підозри юридичної особи у вчиненні певних кримінально-карних діянь, при цьому ж помилково зазначаючи відповідні статті кримінального процесуального кодексу про порядок повідомлення саме фізичній особі про підозру.

З огляду на зазначене вище, позивач, в даному випадку не довів порушення його прав в контексті підозри, в розумінні кримінального процесуального кодексу, оскільки спірна інформація стосується виключно позивача, як юридичної особи.

Також, необхідно було встановити щодо якої саме особи/осіб було використано термін "підозрюється" у спірній публікації та чи відповідає він ознакам конкретного кримінально-караного діяння, в контексті статті, що є обов`язковою умовою віднесення висловлювання до такого, що порушує особисте немайнове право особи, чи він стосується перевірок позивача Національним банком України та відношення до кримінально-караного діяння немає тощо.

Доводи позивача щодо недостовірності інформації щодо проведення Національним банком України перевірки з окремих питань моніторингу діяльності, станом на дату виходу статті 01.03.2020, колегією суддів не приймаються до уваги, виходячи з наступного.

На підставі наказів Національного банку України від 19.02.2020 №121-но, від 13.03.2020 №173-но, від 11.12.2020 102-но, від 16.12.2020 №1027-но та від 19.01.2021 №48-но з 20.02.2020 до 19.03.2020 та з 11.12.2020 до 11.02.2021 (включно) здійснено позапланову виїзну перевірку позивача з окремих питань фінансового моніторингу, в частині дотримання вимог законодавства з питань запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення та достатності заходів для запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, та фінансуванню тероризму щодо належної перевірки клієнтів, за результатами якої у встановленому порядку складено довідку.

Зазначена перевірка Банку проводилася, зокрема, відповідно до вимог статті 14 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" від 14.10.2014 №1702-VІ14, статті 18 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" від 06.12.2019 №361-ІX5.

Вказані обставини підтверджуються листом Національного банку України від 19.04.2021 №28-0007/33728 на адвокатський запит від 13.04.2021 №15, який підписано кваліфікованим електронним підписом посадової особи Національного банку України, наявним у матеріалах справи.

Відповідно до підпункту 3 пункту 2 Положення про організацію та проведення інспекційних перевірок, затвердженого постановою правління НБУ від 17.07.2001 №276 (далі - Положення), звіт про інспекційну перевірку - це документ установленої форми про результати проведеної інспекційної перевірки об`єкта перевірки, що формується керівником інспекційної групи з урахуванням довідок про перевірку та іншої інформації.

Підпунктами 12, 13 пункту 2 Положення визначено, що планова інспекційна перевірка - це інспекційна перевірка, що здійснюється відповідно до плану інспекційних перевірок на підставі розпорядчого акта Національного банку. Позапланова інспекційна перевірка - це інспекційна перевірка, що проводиться за наявності обґрунтованих підстав, відповідно до розпорядчого акта Національного банку.

Пунктом 3 цього положення визначено, що інспекційна перевірка здійснюється з метою: оцінки фінансового стану об`єкта перевірки або окремих видів діяльності (операцій), у т.ч. визначення рівня безпеки та стабільності його операцій; оцінки рівня, характеру й особливостей ризиків об`єкта перевірки, управління цими ризиками; перевірки достовірності звітності об`єкта перевірки; виявлення фактів здійснення та запобігання ризиковій діяльності, що загрожує інтересам вкладників та інших кредиторів банку; оцінки якості корпоративного управління та внутрішнього контролю об`єкта перевірки з урахуванням характеру його діяльності; виявлення недоліків або вразливих компонентів діяльності об`єкта перевірки; контролю за дотриманням об`єктом перевірки вимог банківського законодавства України, у т.ч. нормативно-правових актів Національного банку.

За умовами пункту 9 Положення, процес інспекційної перевірки складається з таких послідовних етапів:

1) організація інспекційної перевірки;

2) проведення інспекційної перевірки;

3) оформлення результатів.

Керівник інспекційної групи за результатами інспекційної перевірки з урахуванням довідок про перевірку та іншої інформації складає звіт про інспекційну перевірку, який може містити, зокрема перелік усіх виявлених порушень і недоліків у діяльності об`єкта перевірки, а також рекомендацій щодо їх усунення (пункт 43 Положення).

Більш того, пунктом 46 Положення встановлено, що Звіт про інспекційну перевірку, довідки про перевірку та інші матеріали щодо інспекційної перевірки є інформацією з обмеженим доступом і власністю Національного банку та не підлягають розголошенню.

З наданої відповідачем роздруківки з офіційного сайту НБУ вбачається, що результат вищезазначеної перевірки оформлений звітом НБУ про застосування до ПАТ "Айбокс Банк" заходів впливу за порушення ним вимог законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, прийнятим у вересні 2021 року.

У зв`язку з викладеним вище, колегія суддів дійшла висновку, що на час публікації спірної статті, перевірка НБУ тривала, оскільки рішення за її результатами прийняте у вересні 2021 року. Таким чином, доводи позивача про відсутність перевірки НБУ, станом на дату виходу спірної публікації, спростовуються результатами останньої, які викладені в рішенні НБУ в вересні 2021 року.

Отже, враховуючи зміст спірного висловлювання та зазначені вище обставини, колегія суддів дійшла висновку, що термін "підозрюється" використовується в контексті перевірок позивача Національним банком України і не відповідає ознакам конкретного кримінально-караного діяння. В той же час, позивачем протилежне не підтверджено доказами, а тому спірне висловлювання жодним чином не порушує особисті немайнові права останнього, в зв`язку з чим у суду першої інстанції не було підстав для задоволення позову з цього приводу.

Також судом першої інстанції помилково зазначено, що у поширеній інформації відсутні будь-які пояснення щодо здійснених відповідачем обчислень, а відповідно щодо вказаного відповідачем показника "(всього 0,1% від активів)". З огляду на наведене, на думку місцевого господарського суду, повідомлення, зазначене відповідачем в дужках "(всього 0,1% від активів)", сприймається як дані, що додатково ідентифікують позивача та не змінюють суті поширених відповідачем недостовірних відомостей про позивача.

Проте, суд першої інстанції не дослідив спірну публікацію, в якій містяться спірні висловлювання, в тому числі її контекст. Зокрема, в абзаці вище, перед спірною інформацією (методика рейтингу), з контексту вбачається, що цей показник розраховується як актив конкретного банку у відсотковому виразі від усіх активів банківської системи. Далі по тексту публікації також зазначається, що "Джерела даних: показники фінансової звітності, опубліковані на офіційному сайті НБУ та на корпоративних сайтах банків, що беруть участь у рейтингу".

З урахуванням вищевказаного, позивачем, не спростовано наведений розрахунок відповідача та не надано йому належної оцінки, а зазначені вище висновки суду першої інстанції є передчасними та помилковими.

Щодо питання чи порушує поширена про позивача інформація його особисті немайнові права (завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам або перешкоджає йому повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право), колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною 3 статті 13 ГПК України та частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна ввести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За приписами частини 4 статті 13 ГПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, поміж іншого, прийшов помилкового висновку, що право на недоторканість ділової репутації позивача є порушеним, оскільки внаслідок поширення відповідачем недостовірної інформації у інших учасників господарських відносин може сформуватись негативна оцінка підприємницької діяльності ПАТ "Айбокс Банк", яка безпосередньо впливає на стан його господарських відносин з контрагентами та клієнтами.

Колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відсутнє документальне підтвердження того, що оспорювана інформація безпосередньо вплинула на ділову репутацію позивача. Зокрема, що саме у зв`язку з цим, мало місце погіршення ділової репутації та те, що громадськість або контрагенти перестали користуватися або відмовлялася користуватися послугами позивача тощо, а відтак така інформація спростуванню, в розумінні вимог статей 277, 278 ЦК України не підлягає.

При цьому, помилковим є посилання місцевого господарського суду на частину 2 статті 34 ГК України, якою передбачено, що дискредитацією суб`єкта господарювання є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, пов`язаних з особою чи діяльністю суб`єкта господарювання, які завдали або могли завдати шкоди діловій репутації суб`єкта господарювання.

Водночас, судом першої інстанції не враховано, що стаття 34 ГК України застосовується до спірних правовідносин, які стосуються створення перешкод суб`єктам господарювання у процесі конкуренції, а сама Глава 3 кодексу регулює "Обмеження монополізму та захисту суб`єктів господарювання і споживачів від недобросовісної конкуренції", в той час як правовідносини, що виникають із порушення та захисту ділової репутації внаслідок поширення недостовірної інформації, врегульовані іншими положеннями законодавства.

У зв`язку з наведеними обставинами, колегія суддів дійшла висновку, що поширена відповідачем інформація щодо позивача не може бути розцінена як недобросовісна конкуренція чи неправомірне використання його ділової репутації, оскільки відповідач не є суб`єктом господарювання, що задіяний у сфері підприємницької діяльності чи здійснюють господарську діяльність, який конкурував би з діяльністю позивача.

Враховуючи вищевикладене, суддівська колегія дійшла висновку про відмову у задоволенні вимоги позивача про визнання недостовірною, та такою, що порушує особисте немайнове право на недоторканість ділової репутації ПАТ "Айбокс Банк".

Вимоги про зобов`язання відповідача спростувати та видалити недостовірну інформацію, також не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від вимоги про визнання недостовірною, та такою, що порушує особисте немайнове право на недоторканість ділової репутації ПАТ "Айбокс Банк".

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції, за результатами розгляду апеляційної скарги, має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, відповідно до статті 277 ГПК України, зокрема, є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ТОВ "Фьючер Медіа" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2021 у справі №910/4007/21 підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 129 ГПК України витрати по оплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 74, 129, 269, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фьючер Медіа" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2021 у справі №910/4007/21 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 05.07.2021 у справі №910/4007/21 скасувати. Постановити нове.

3. Відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Айбокс Банк" (03150, місто Київ, вулиця Ділова, будинок 9А; ідентифікаційний код 21570492) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фьючер Медіа" (04086, місто Київ, вулиця Теліги Олени, будинок 41; ідентифікаційний код 40430635) 10 215 (десять тисяч двісті п`ятнадцять) грн 00 коп. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Видачу відповідного наказу доручити Господарському суду міста Києва.

6. Матеріали справи №910/4007/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в порядку, визначеному статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 17.11.2021.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді С.І. Буравльов

В.В. Шапран