ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" листопада 2021 р. Справа№ 910/3334/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Зубець Л.П.

Мартюк А.І.

при секретарі судового засідання Позюбан А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сталь ХХІ» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2021

у справі № 910/3334/21 (суддя: Кирилюк Т.Ю.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рентінвест 3000»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сталь ХХІ»

про стягнення 1 445 707, 07 грн

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Рентінвест 3000» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сталь ХХІ» про про стягнення 1 445 707, 07 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.07.2021 у справі № 910/3334/21 позов задоволено повністю. Стягнуто з ТОВ «Сталь ХХІ» на користь ТОВ «Рентінвест 3000» 1 445 707, 07 грн - основного боргу та 21 685, 62 грн - судового збору.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ТОВ «Сталь ХХІ» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2021 у справі № 910/3334/21 та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог та стягнути з ТОВ «Рентінвест 3000» на користь ТОВ «Сталь ХХІ» понесені судові витрати.

Також в прохальній частині апеляційної скарги апелянт просить залучити у справу в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ТОВ «ФК«Інвестохіллс Веста»» та ТОВ «Стар Реалті».

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийнято на підставі неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи з порушенням норм матеріального і процесуального права. Так, апелянт стверджує, що позивачем безпідставно нараховано орендну плату за період з листопада - грудень 2020 року, оскільки строк дії договору № 39-РІ від 01.04.2018 закінчився 30.10.2020. Відповідач також звертає увагу на те, що суд першої інстанції не врахував сплату відповідачем орендних платежів та комунальних послуг за період червень-вересень 2020 року. Крім того, апелянт зазначає, що з 05.11.2020 ним було укладено договір суборенди нежитлових приміщень з ТОВ «Стар Реалті» і з цього часу він сплачує вказаному товариству орендні платежі. Відповідач також зазначає, що місцевим господарським судом невірно застосовано приписи ч. 3 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» та ч. 2 ст. 215 ЦК України, а також положення ст. 764 ЦК України.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.08.2021, апеляційна скарга у справі № 910/3334/21 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Мартюк А.І., Зубець Л.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.08.2021 поновлено відповідачу пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2021; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Сталь ХХІ» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2021; розгляд справи призначено на 11.10.2021; запропоновано учасникам справи подати відзив, заперечення на апеляційну скаргу та інші заяви/клопотання та повідомлено строки на їх подання.

В межах встановлених судом процесуальних строків від позивача надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому сторона просить рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2021 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заперечуючи проти доводів апелянта, позивач у відзиві зазначає, що оскаржуване рішення є законним, обґрунтованим, ухваленим у відповідності до вимог матеріального права з дотриманням норм процесуального права, на підставі повного і всебічного з`ясування обставин, що мають значення для справи. Позивач стверджує, що належними та допустимими доказами ним було підтверджено наявність правових підстав для нарахування орендних платежів за спірний період, доказів спростування презумпції правомірності правочину відповідачем до матеріалів справи не надано.

05.10.2021 від відповідача надійшло клопотання про долучення нових доказів, в якому сторона просить визнати поважними причини неподання заявником доказів до суду першої інстанції та долучити нові докази, перелік яких наведений в цьому клопотанні.

В судовому засіданні 11.10.2021 представниками сторін надано пояснення по суті спору та оголошено перерву до 08.11.2021, про що були повідомлені під розписку.

Представник позивача в судове засідання 08.11.2021 не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі його представника.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції з метою дотримання прав сторін на судовий розгляд справи упродовж розумного строку, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи те, що явка представників сторін обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, зважаючи на подане позивачем клопотання, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника позивача, який належним чином повідомлений про судовий розгляд справи в апеляційному порядку.

Колегія суддів, розглянувши в судовому засіданні клопотання апелянта про залучення третіх осіб, заслухавши пояснення представника відповідача, обговоривши викладені позивачем у відзиві на апеляційну скаргу заперечення, відмовляє в його задоволенні, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 50 ГПК України якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі (ч. 4 ст. 50 ГПК України).

Колегія суддів наголошує, що у заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі. При цьому зазначення на якій стороні (позивача чи відповідача) може вступити у справу третя особа залежить від того, з якою зі сторін у неї існує правовий зв`язок.

Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з`ясовувати, чи буде у зв`язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов`язки, або змінено її наявні права та/або обов`язки, або позбавлено певних прав та/або обов`язків у майбутньому.

Так, обґрунтовуючи необхідність залучення третіх осіб, які не заявлять самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, апелянт зазначає, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача платежів за договором суборенди, зокрема, за період з жовтня-грудень 2020 порушує право власності ТОВ «ФК«Інвестохіллс Веста»» щодо отримання прибутку від свого майна. Щодо необхідності залучення ТОВ «Стар Реалті», сторона вказує на те, що вказане товариство є належним орендарем, а тому відповідачем починаючи з листопада 2020 року йому сплачуються орендні платежі.

Дослідивши матеріали справи, а також розглянувши вищенаведені доводи клопотання, колегія суддів встановила, що відповідачем не наведено належного обґрунтування, яким чином рішення у даній справі, яке стосується питання стягнення з відповідача суми основаної заборгованості за договором суборенди, може вплинути на права та обов`язки ТОВ «ФК«Інвестохіллс Веста»» та ТОВ «Стар Реалті».

Відносно поданого апелянтом 05.10.2021 клопотання про залучення до матеріалів справи нових доказів, що не були предметом дослідження в суді першої інстанції, судова колегія, на підставі ч. 2 ст. 118, ч. 2 ст. 207 ГПК України, залишає його без розгляду, як таке що було подано поза межами встановлених судом в ухвалі від 30.08.2021 процесуальних строків без обґрунтування поважності причин пропуску такого строку.

Представник відповідача в судовому засіданні 08.11.2021 підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення присутнього представника відповідача, враховуючи пояснення представника позивача, що надавались в попередньому судовому засіданні, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

Місцевим господарським судом на підставі наявних в матеріалах справи документів вірно встановлено, що 01.04.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Рентінвест 3000» (орендар за договором, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сталь ХХІ» (суборендар за договором, відповідач у справі) укладено договір суборенди № 39-РІ (далі - договір), згідно умов якого орендар передає суборендареві за плату на певний строк у користування частину майнового комплексу, що розміщений за адресою: м. Київ, вул. Будіндустрії, 6 для здійснення суборендарем своєї господарської діяльності.

Згідно п. 1.2 договору за цим договором суборендар вступає у користування нежитловим приміщенням, що належить орендареві на праві користування. Обєктом суборенди для цілей цього договору є: виробниче приміщення № 1 площею 1 542, 20 кв. м.; відкриті майданчики № 1, 2, 3, 4 площами 25, 00 кв.м., 104, 41 кв.м., 25, 90 кв. м., 25, 30 кв. м.

Відповідно до п. 1.3 договору строк суборенди за договором починається з дати підписання сторонами акта приймання-передачі об`єкта та закінчується 31.03.2019 (останній день)

Пунктом 3.1 договору передбачено, що об`єкт суборенди повинен бути переданий позивачем та прийнятий відповідачем протягом двох діб з моменту укладення договору за актом приймання-передачі.

За актом приймання-передачі нерухомого майна від 01.04.2018 позивач передав відповідачу в строкове платне користування: виробниче приміщення № 1 площею 1 542, 20 кв. м.; відкриті майданчики № 1, 2, 3, 4 площами 25, 00 кв.м., 104, 41 кв.м., 25, 90 кв. м., 25, 30 кв. м.

Згідно актів приймання-передачі (повернення частини) приміщення від 31.10.2018, від 31.08.2020 відповідач повернув позивачу з оренди частину приміщень площею 117, 70 кв. м. та 250, 80 кв. м.

Пунктом 5.1 договору встановлено вартість щомісячної орендної плати у розмірі 89 336, 25 грн.

Додатковими угодами № 1 від 12.10.2018, № 3 від 01.08.2019, № 5 від 25.08.2020 розмір орендної плати неодноразово змінювався.

Відповідно до пунктів 5.6 - 5.7 договору усі витрати по утриманню об`єкта суборенди несе відповідач.

За розрахунком позивача, орендна плата та експлуатаційні витрати по договору за період часу з квітня 2018 року по грудень 2020 року становить 7 762 374, 31 грн.

Обґрунтовуючи звернення з даним позовом, ТОВ «Рентінвест 3000» зазначає, що оскільки відповідач оплатив орендну плату та експлуатаційні витрати за договором частково, то просить стягнути з відповідача 1 445 707, 07 грн заборгованості з суборенди та експлуатаційних витрат за період з травня по грудень 2020 року.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що позивачем безпідставно нараховані орендна плата та експлуатаційні витрати за період листопад - грудень 2020 року, оскільки строк дії договору № 39-РІ від 01.04.2018 закінчився 30.10.2020. За інший період - заборгованість відсутня, що, за доводами відповідача, підтверджується долученими ним до відзиву на позовну заяву доказами. Крім того, сторона відповідача посилалась на нікчемність правочину.

Таким чином, спір у даній справі стосується встановлення обставин наявності/відсутності правових підстав для стягнення орендної плати за договором суборенди за період з травня по грудень 2020 року.

Відповідно до ст. 11 ЦК України договір є основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Договір за своєю правовою природою є правочином, який відповідно до ст. 202 ЦК України є дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Приписами ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом ч. 3 ст. 774 ЦК України до договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Положеннями ст. 759 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з ч. 1 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

В ст. 762 ЦК України визначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Як вже зазначалось у цій постанові та сторонами не заперечується, що за актом приймання-передачі нерухомого майна від 01.04.2018 позивач передав відповідачу в строкове платне користування: виробниче приміщення № 1 площею 1 542, 20 кв. м.; відкриті майданчики № 1, 2, 3, 4 площами 25, 00 кв.м., 104, 41 кв.м., 25, 90 кв. м., 25, 30 кв. м.

Згідно актів приймання-передачі (повернення частини) приміщення від 31.10.2018, від 31.08.2020 відповідач повернув позивачу з оренди частину приміщень площею 117, 70 кв. м. та 250, 80 кв. м.

Умовами договору суборенди в редакції додаткової угоди № 4 від 25.03.2020 сторонами узгоджено, що строк дії цього правочину до 30.10.2020. При цьому, за змістом п. 5.3 договору орендна плата нараховується щомісяця починаючи з дати прийняття відповідачем об`єкта суборенди за актом приймання-передачі, по дату фактичного повернення об`єкта суборенди від відповідача до позивача за відповідним актом приймання-передачі.

Згідно п. 8.1 договору протягом 2 календарних днів з дня закінчення строку суборенди або з моменту припинення дії договору відповідач зобов`язаний повернути позивачу об`єкт суборенди за актом приймання-передачі.

Беручи до уваги те, що в матеріалах справи відсутній підписаний між сторонами акт приймання-передачі майна із суборенди, тобто відповідач продовжував користуватися нерухомим майном після закінчення строку його дії (30.10.2020), судова колегія погоджується з вірним висновком місцевого господарського суду про відхилення як безпідставних заперечень відповідача щодо неправомірного нарахування позивачем орендної плати після закінчення строку дії правочину (за листопад, грудень 2020 року). Крім того, вказані доводи не можуть спростувати пред`явлених позивачем вимог про стягнення орендних платежів за інші періоди суборенди.

Доводи апелянта про невірне застосування місцевим господарським судом приписів ч. 3 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» та ч. 2 ст. 215 ЦК України судова колегія оцінює критично, оскільки з долученої відповідачем до відзиву на позовну заяву інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек № 252306386 вбачається, що державна реєстрація зазначеної відповідачем іпотеки проведена 15.10.2020, тобто після укладення договору № 39-РІ від 01.04.2018.

Колегія суддів, сере іншого, вважає за необхідне звернути увагу на те, що з вказаної довідки в описі об`єкта неможливо ідентифікувати (ані за площею, ані за назвою), що передане за договором суборенди майно, зокрема, виробниче приміщення № 1 площею 1 542, 20 кв. м. та відкриті майданчики № 1, 2, 3, 4 площами 25, 00 кв.м., 104, 41 кв.м., 25, 90 кв. м., 25, 30 кв. м. на час укладення вказаного правочину були обтяжені заставою, що могло бути підставою для застосування приписів спеціального законодавства.

Також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення і аргументи апелянта в частині того, що ним з листопада 2020 сплачується орендна плата за новим договором суборенди, укладеним з ТОВ «Стар Реалті», оскільки така обставина як укладення правочину з іншим контрагентом чинним законодавством не віднесена до переліку підстав припинення договірних зобов`язань за попереднім правочином.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, банківських виписок по рахунку позивача, платіжних доручень № 390 від 11.06.2020, № 395 від 11.06.2020, № 399 від 12.06.2020, № 40 від 15.07.2020, № 42 від 16.07.2020, № 58 від 27.07.2020, № 127 від 12.08.2020, № 193 від 21.09.2020, № 206 від 30.09.2020, № 207 від 30.09.2020, № 208 від 30.09.2020, № 189 від 18.09.2020, № 192 від 21.09.2020, № 32 від 09.07.2020 відповідач здійснив часткову оплату орендних платежів та експлуатаційних витрат за період з квітня 2018 по грудень 2020 року. Також в матеріалах справи містяться Акти прийому-передачі робіт (наданих послуг), які підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками товариств. Зазначеними документами спростовуються доводи апелянта в частині відсутності у нього заборгованості за інший період. Контррозрахунку позовних вимог відповідачем не надано.

У відповідності до ст. 173 ГК України, яка кореспондується з приписами ст. 509 ЦК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Статтею 610 ЦК України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач належним чином не виконав умови договору суборенди в частині оплати орендних платежів та експлуатаційних витрат, належних і допустимих доказів в спростування обставин виконання договірних зобов`язань в повному обсязі не надано, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення основної заборгованості за договором в сумі 1 445 707,07 грн.

Таким чином доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуване рішення прийнято місцевим господарським судом на підставі неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи з порушенням норм матеріального і процесуального права, - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2021 у справі № 910/3334/21 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України не вбачається. Скаржником не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Сталь ХХІ» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2021 підлягає залишено без задоволення.

Судовий збір, сплачений стороною у зв`язку з переглядом справи апеляційним господарським судом, в порядку ст. 129 ГПК України, покладається на апелянта (відповідача у справі).

Керуючись ст. ст. 129, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Сталь ХХІ» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2021 у справі №910/3334/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.07.2021 у справі №910/3334/21 залишити без змін.

3. Судовий збір, сплачений стороною у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Сталь ХХІ».

4. Справу №910/3334/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, що передбачені ст.ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді Л.П. Зубець

А.І. Мартюк

Повний текст постанови складено 16.11.2021