УХВАЛА

11 листопада 2021 року

м. Київ

Справа № 924/1338/19

Суддя Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду Огороднік К.М.

перевіривши касаційну скаргу Державного підприємства "Славутське лісове господарство" з доданими до неї матеріалами

на рішення Господарського суду Хмельницької області від 11.03.2020 року

та на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 29.09.2021 року

у справі №924/1338/19

за позовом Державного підприємства "Славутське лісове господарство"

до Фізичної особи-підприємця Чернюка Вадима Олександровича

про стягнення 1 098 710 грн,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 11.03.2020 року позов державного підприємства "Славутське лісове господарство", м. Славута Хмельницької області до фізичної особи-підприємця Чернюка Вадима Олександровича, м. Славута Хмельницької області про стягнення 1098710,00 гривень задоволено частково. Стягнуто з фізичної особи-підприємця Чернюка Вадима Олександровича, на користь державного підприємства "Славутське лісове господарство", 314000,00 грн (триста чотирнадцять тисяч гривень 00 коп.) коштів, 16480,65 грн (шістнадцять тисяч чотириста вісімдесят гривень 65 коп.) витрат зі сплати судового збору, 3000,00 грн (три тисячі гривень 00 коп.) витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката. У решті позову відмовлено.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 29.09.2021 року апеляційні скарги Фізичної особи-підприємця Чернюка Вадима Олександровича та Державного підприємства "Славутське лісове господарство" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 11.03.2020 р. у справі №924/1338/19 залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

23.10.2021 року через систему "Електронний суд" до Верховного Суду надіслано касаційну скаргу Державного підприємства "Славутське лісове господарство" з доданими до неї матеріалами на рішення Господарського суду Хмельницької області від 11.03.2020 року та на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 29.09.2021 року у справі №924/1338/19, в якій просить суд скасувати оскаржувані судові рішення суду першої та апеляційної інстанції; ухвалити нове рішення у відповідній частині та позовні вимоги Державного підприємства "Славутське лісове господарство" задовольнити повністю , стягнути додатково з Фізичної особи-підприємця Чернюка Вадима Олександровича 784710 грн. безпідставно отриманих коштів.

Перевіривши касаційну скаргу з доданими до неї матеріалами, суддею-доповідачем встановлено, що вона не відповідає вимогам ст.ст. 287-291 ГПК України, з огляду на таке.

08.02.2020 набув чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ" від 15.01.2020 № 460-ІХ, згідно з яким, зокрема, змінено підстави касаційного оскарження судових рішень.

Статтею 290 ГПК України передбачені вимоги до форми і змісту касаційної скарги.

Згідно з абзацом першим частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

Перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень, наведений в частині другій статті 287 ГПК України, є вичерпним.

Отже, системний аналіз наведених положень ГПК України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої статті 287 ГПК України у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини другої статті 287 ГПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Приписами частини третьої статті 311 ГПК України передбачено, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Відповідно до пункту п`ятого частини другої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено, серед іншого, підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту четвертого частини другої статті 287 ГПК України на скаржника покладається обов`язок обґрунтування неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). При цьому касаційна скарга має містити мотиви взаємозв`язку між ухваленням незаконного судового рішення та підставою для касаційного оскарження судових рішень, передбаченою статтею 287 цього Кодексу з урахуванням частини першої, третьої статті 310 ГПК України.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права в Україні (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини") умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23 жовтня 1996 року; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19 грудня 1997 року).

Зважаючи на наведене скаржник повинен усвідомлювати, що зазначення будь-яких із визначених пунктами 1-4 частини другої статті 287 ГПК України випадків потребує належних, вичерпних обґрунтувань, позаяк відкриття касаційного провадження за відсутності або неточності таких обґрунтувань може призвести до порушено принципу «правової визначеності».

Так, в обґрунтування своєї правової позиції скаржник посилається на те, що судом першої та апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваних судових рішень неправильно застосовано норми матеріального права, а саме вимоги ст. 261 ЦК України та порушено норми процесуального права, а саме вимоги ст. 126 ГПК України. Судами попередніх інстанцій не надано юридичної оцінки доказам, зокрема щодо визначення початку перебігу і переривання строку позовної давності. Крім того, судами не було взято до уваги висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №904/3405/19.

Проте скаржник чітко не вказує, яку саме норму права судом апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також не обґрунтовує у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

Крім того, Державне підприємство "Славутське лісове господарство" зазначає, що касаційна скарга стосується фундаментальних значень для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки позивач позбавлений можливості спростувати обставини встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді інших справ у тому числі кримінального провадження №0000028 від 10.08.2018 року.

Однак, скаржник не зазначає як саме можуть вплинути обставин встановлені під час розгляду оскаржуваних судових рішень при розгляді інших справ у тому числі кримінального провадження №0000028 від 10.08.2018 року та чи буде взаємозв`язок з настанням відповідних правових наслідків.

При цьому використання оціночних чинників, як-то: «суспільний інтерес», «значення для формування єдиної правозастосовчої практики», «малозначні справи» тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже, виходячи із статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду».

Верховний Суд у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, виходить з того, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики на сучасному етапі її розвитку й становлення, воно повинно мати одночасно винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, значущістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.

Отже, перевіркою щодо форми та змісту касаційної скарги на відповідність вимогам статті 290 ГПК України, Верховним Судом встановлено, що касаційна скарга не відповідає вимогам пункту 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України враховуючи вищевикладене.

Відповідно до ч. 2 статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

З огляду на викладене, касаційна скарга подана без додержання відповідних вимог процесуального законодавства, а тому підлягає залишенню без руху на підставі ч. 2 статті 292 ГПК України.

Керуючись статтями 174, 234, 235, 287, 288, 290, 291, 292 ГПК України, Верховний Суд, -

У Х В А Л И В:

1.Касаційну скаргу Державного підприємства "Славутське лісове господарство" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 11.03.2020 року та на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 29.09.2021 року у справі №924/1338/19 - залишити без руху.

2.Надати Державному підприємству "Славутське лісове господарство" строк для усунення недоліків, який не може перевищувати 10 днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху, а саме: виконати вимоги пункту 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України та зазначити підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

3. Роз`яснити скаржнику, що невиконання вимог цієї ухвали є підставою для повернення касаційної скарги.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Касаційного господарського суду

у складі Верховного Суду Огороднік К.М.