РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.11.2021Справа № 5011-46/8219-2012 (910/6406/21)
За позовом ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Експлуатаційна Компанія"

про відшкодування збитків завданих шкодою здоров`ю внаслідок бездіяльності балансоутримувача об`єкта благоустрою

в межах справи № 5011-46/8219-2012

За заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю "Експлуатаційна компанія" (ідентифікаційний код 32380022)

про: банкрутство

Суддя Івченко А.М.

Представники:

від позивача: Дорожинський О.А.;

від відповідача: Струць М.П.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляді Господарського суду міста Києва перебуває справа № 5011-46/8219-2012 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Експлуатаційна компанія" (ідентифікаційний код 32380022) про банкрутство.

ОСОБА_1 звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про відшкодування збитків завданих шкодою здоров`ю внаслідок бездіяльності балансоутримувача об`єкта благоустрою.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.04.2021 прийнято заяву ОСОБА_1 про відшкодування збитків завданих шкодою здоров`ю внаслідок бездіяльності балансоутримувача об`єкта благоустрою в межах справи № 5011-46/8219-2012; позовну заяву вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження; відкрито провадження та призначити підготовче засідання на 30.06.21; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов із урахуванням вимог ст. 165 ГПК України до 15.05.2021; встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив з урахуванням ст. 166 ГПК України до 30.05.2021.

31.05.2021 від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог.

30.06.2021 від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.06.2021 відкладено розгляд справи на 18.08.21.

17.08.2021 від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.08.2021 відкладено розгляд справи на 29.09.21.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.09.2021 закрито підготовче провадження з розгляду заяви ОСОБА_1 про відшкодування збитків завданих шкодою здоров`ю внаслідок бездіяльності балансоутримувача об`єкта благоустрою в межах справи № 5011-46/8219-2012; призначено розгляд заяви до розгляду по суті на 03.11.21.

02.11.2021 від відповідача надійшло клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.

У судовому засіданні 03.11.2021 розглядався по суті позов.

Представник учасників провадження у справі надали пояснення по суті.

Щодо підсудності, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

У провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа за № 5011-46/8219- 2012 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Експлуатаційна компанія», в процедурі санації.

Згідно з ч. 3 ст. 28 Цивільного процесуального кодексу України, позови про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, чи шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача або за місцем заподіяння шкоди.

Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником.

09.02.2021 року позивачкою було подано позов до Оболонського районного суду за правилами підсудності, передбаченими Цивільним процесуальним кодексом України, проте, в ході судового розгляду позивачем були враховані доводи керуючого санацією ТОВ «ЕКСПЛУАТАЦІЙНА КОМПАНІЯ» та практики Верховного суду, позов залишено без розгляду за заявою позивача та подано до суду в межах справи про банкрутство.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.04.2021 прийнято заяву ОСОБА_1 про відшкодування збитків завданих шкодою здоров`ю внаслідок бездіяльності балансоутримувача об`єкта благоустрою в межах справи № 5011-46/8219-2012; позовну заяву вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження; відкрито провадження та призначити підготовче засідання на 30.06.21; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов із урахуванням вимог ст. 165 ГПК України до 15.05.2021; встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив з урахуванням ст. 166 ГПК України до 30.05.2021.

Вказана ухвала набрала законної сили та є чинною.

Розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 про відшкодування збитків завданих шкодою здоров`ю внаслідок бездіяльності балансоутримувача об`єкта благоустрою в межах справи № 5011-46/8219-2012 Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою про відшкодування збитків завданих шкодою здоров`ю внаслідок бездіяльності балансоутримувача об`єкта благоустрою.

12.06.2020 року, близько 23 год. 50 хв., з громадянкою України, ОСОБА_1 стався нещасний випадок невиробничого характеру, а саме, позивач впала у приямок житлового будинку, що розташований за адресою: м. Київ, вул. Оболонська Набережна, буд. 15, корп. 2 .

Позивачка зазначає, що вона поверталась додому пізно ввечері, та зайшла до кав`ярні « АРОМА КАВА » за порцією кави, отримавши свою каву, розвернулася та вирішила обійти чергу в якій чекала зрізавши шлях з внутрішньої сторони колони, через відсутність виступу та необхідного освітлення, не помітила приямок за колоною, спіткнулася об стінку приямку, за інерцією перечепилася через водовідвідну трубу та впала у приямок. Вивіски «АРОМА КАВА» в той день з невідомих причин не працювала, а світло з вікна падає таким чином, що не освітлює приямок. Іншого освітлення біля місця падіння не було.

13.06.2020 року о 01 год. 15 хв. позивач була доставлена каретою швидкої допомоги до КОМУНАЛЬНОГО НЕКОМЕРЦІЙНОГО ПІДПРИЄМСТВА «КИЇВСЬКА МІСЬКА КЛІНИЧНА ЛІКАРНЯ ШВИДКОЇ МЕДИЧНОЇ ДОПОМОГИ» ВИКОНАВЧОГО ОРГАНУ КИЇВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ (КИЇВСЬКОЇ МІСЬКОЇ ДЕРЖАВНОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ).

Внаслідок падіння, ОСОБА_1 отримала закритий перелом обох кісток правої гомілки зі зміщенням уламків кістки, їй було виконано складну операцію по відновленню кісток та імплантації титанової платини для надання можливості відновлення обох кінцівок.

За наслідками даного випадку КНП «КМКЛШМД» було складено Повідомлення № 368 від 12.06.2020 року про нещасний випадок невиробничого характеру та направлено до Деснянської районної державної адміністрації, в той час як випадок стався в Оболонському районі міста Києва.

Позивачка, також, звертає увагу на ту обставину, що в повідомленні про нещасний випадок від 12.06.2020 року зазначена неправильна адреса за якою з позивачем стався нещасний випадок 12.06.2020 р., а саме: в повідомленні про нещасний випадок від 12.06.2020 року зазначена адреса: Оболонська набережна 15/17.

ОСОБА_1 стверджує, що реальною адресою нещасного випадку був приямок в 5-ти поверховому житловому будинку за адресою: Оболонська Набережна, 15 корп. 2 .

Для з`ясування даної обставини адвокатом було направлено адвокатський запит № 22 від 20.07.2020 року до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві.

Згідно з інформацією наданою ГУ ДСНС України у м. Києві на адвокатський запит листом встановлено, що дійсно 12.06.2020 року допомога надавалася ОСОБА_1 1988 р.н., за адресою: Оболонська набережна 15, корп. 2 .

Адвокатським запитом № 21 від 20.07.2020 року у Деснянської районної державної адміністрації було запитано інформацію і їх документальне підтвердження, а саме щодо отримання Деснянською районною державною адміністрацією повідомлення № № 368 від 12.06.2020 року про нещасний випадок невиробничого характеру та чи вчинено будь-які дії передбачені Порядком розслідування та обліку нещасних випадків невиробничого характеру.

Відповіді на адвокатський запит № 21 від 20.07.2020 року отримано не було.

31.08.2020 року до Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації було направлено адвокатський запит № 27 від 20.08.2020 року, щодо надання інформації про балансоутримувача та наявності або відсутності факту отримання повідомлення № 368 про нещасний випадок невиробничого характеру від 12.06.2020 року, що стався з позивачем.

Згідно з листом-відповіддю Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 08.09.2020 року адвокатом позивача було встановлено, що повідомлення про нещасний випадок невиробничого характеру Оболонською районною в м. Києві державною адміністрацією отримано не було, а балансоутримувачем житлового будинку за вул. Оболонська набережна, 15, корп. 2 , згідно розпорядження Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 17.07.2009 року № 514 «Про визначення балансоутримувача житлових будинків в З-A мікрорайоні житлового масиву «Оболонь» та житлового будинку по проспекту Героїв Сталінграда, 26-А в 10-му мікрорайоні житлового масиву «Оболонь», до створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, балансоутримувачем житлових будинків, в тому числі корпусу 2 на Оболонській Набережній, буд. 15 , визначено ТОВ «ЕКСПЛУАТАЦІЙНА КОМПАНІЯ» (просп. Героїв Сталінграда, 10-А, корп. 9, м. Київ).

У вересні 2020 року, ОСОБА_1 особисто було подано заяву про проведення розслідування нещасного випадку невиробничого характеру згідно з Постановою КМУ № 270 «Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків невиробничого характеру» до Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації.

Засобами поштової кореспонденції представником ОСОБА_1 був отриманий лист від Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, яким повідомляється про визначення, відповідно до п. 10 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків невиробничого характеру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.03.2001 року № 270, організації, яка проводитиме розслідування нещасного випадку, що стався з позивачем 12.06.2020 року. Такою організацією визначений балансоутримувач даного будинку - Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕКСПЛУАТАЦІЙНА КОМПАНІЯ» ().

17 грудня 2020 року ТОВ «ЕСПЛУАТАЦІЙНА КОМПАНІЯ» повідомила позивача листом (вих.№125) від 07 грудня 2020 року про результати проведеного за її заявою та дорученням Оболонської РДА та надано Акт № 1 від 16.11.2020 року про нещасний випадок невиробничого характеру.

Згідно зазначеного Акту № 1 причиною, що призвела до падіння є особиста необережність (психофізіологічні причини).

Окремо звертаємо увагу суду на те, що згідно з п/п. № 3 заходів в рамках розслідування нещасного випадку невиробничого характеру зазначено: «Незважаючи на те, що стінки приямків є на 21 см. вище від рівня тротуару й відмостки, що відповідає вимогам п. 4.1.5. Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 року № 76, перевірити необхідність встановлення додаткових бар`єрів для недопущення можливості настання інших нещасних випадків».

З метою підтвердження хибності висновків Акту № 1, за дорученням позивача адвокат звернувся до експертної установи ТОВ «СУДОВА НЕЗАЛЕЖНА ЕКСПЕРТИЗА УКРАЇНИ (2) для отримання об`єктивного висновку, щодо можливих порушень правил утримання прибудинкових територій з боку балансоутримувача. 16.12.2020 року був укладений Договір № ED-1702-1-1695.20.

На вирішення експертного дослідження поставлено наступне питання: Чи у відповідності до п.4.1.5. Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України 17.05.2005 № 76, зареєстрованих в міністерстві юстиції України 25.08.2005 року за № 927/11207, влаштована стіна приямку житлового будинку № 15 в корпусі 2 по вул. Оболонська Набережна в м. Києві , зокрема який розташований праворуч від кав`ярні « АРОМА КАВА » з фасадної частини будівлі зі сторони вул. Оболонська Набережна?

04.01.2021 року було складено висновок будівельного дослідження № ED-1702-1- 1695.20.

Згідно Експертного висновку (ст.9): «Стіна приямку житлового будинку № 15 в корпусі 2 по вул. Оболонська Набережна в м. Києві , зокрема який розташований праворуч від кав`ярні « АРОМА КАВА » з фасадної частини будівлі зі сторони вул. Оболонська Набережна влаштована не у відповідності до п. 4.1.5. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, зокрема в частині недостатньої висоти виступу стіни приямку над рівнем вимощення, а саме висота виступу приямку менша на 9 см.».

Згідно з положеннями статті 1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» від 6 вересня 2005 року № 2807-IV благоустрій населених пунктів - комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.

Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» передбачено, що утримання та благоустрій прибудинкової території багатоквартирного житлового будинку, належних до нього будівель, споруд проводиться балансоутримувачем цього будинку або підприємством, установою, організацією, з якими балансоутримувачем укладено відповідний договір на утримання та благоустрій прибудинкової території.

Згідно з розпорядженням Оболонської районної в м. Києві держадміністрації від 17.07.2009 року № 514 «Про визначення балансоутримувача житлових будинків в 3-А мікрорайоні житлового масиву «Оболонь» та житлового будинку по проспекту Героїв Сталінграда, 26-А в 10-му мікрорайоні житлового масиву «Оболонь», до створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, балансоутримувачем житлових будинків, в тому числі корпусу 2 на Оболонській Набережній, буд. 15 , визначено ТОВ «ЕКСПЛУАТАЦІЙНА КОМПАНІЯ» (просп. Героїв Сталінграда, 10-А, корп. 9, м. Київ).

Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України 17.05.2005 № 76, зареєстрованих в міністерстві юстиції України 25.08.2005 року за № 927/11207, в частині термінів, що застосовуються, визначено поняття «балансоутримувач». Балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу будинків і споруд - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з цим законом.

Пунктом 4.1.5. передбачено, що Стінки приямків повинні бути не менше ніж на 15 см. вищі від рівня тротуару й відмостки; не допускаються щілини в місцях примикання елементів приямків до стін підвалу; очищення від сміття та снігу проводиться не рідше 1 разу на місяць; для видалення води з приямків підлога повинна бути бетонною з ухилом не менше 0,03 від стін будинку, у дальньому кутку має бути зроблено водовідвідний пристрій (труба); для захисту від дощу доцільно встановлювати над ними відкидні козирки за узгодженням з архітектором.

Крім того, згідно з п. 2.4.1. Рішення Київської міської ради №1051/1051 від 25.12.2008 року «Про правила благоустрою м. Києва» перебачено, що Благоустрій об`єктів здійснюється з урахуванням вимог використання цієї території відповідно до затвердженої містобудівної документації, Правил забудови м. Києва, цих Правил, а також установлених державних стандартів, норм і правил.

Відповідно до п.4.1. ДБН В. 1.2 -9-2008, затверджений Наказом Мінрегіонбуду України від 26.01.2008 року № 37 «Основні вимоги до будівель і споруд. Безпека експлуатації» Вимога щодо експлуатаційної безпеки визначає аспекти будівельних об`єктів, які пов`язані з ризиком тілесних пошкоджень, що виникають у людей на будівельному об`єкті чи поряд з ним, з будь-якої причини.

Відповідно до п.5.3.2.4. ДБН В. 1.2-9-2008, затверджений Наказом Мінрегіонбуду України від 26.01.2008 року № 37 «Основні вимоги до будівель і споруд. Безпека експлуатації» передбачає визначення суттєвих характеристик виробів, пов`язаних з основною вимогою щодо експлуатаційної безпеки, аналіз різних ризиків супроводжується описом вимог до будівельних об`єктів, а саме: ризик падіння після спотикання чи зачеплення стосується поранення чи смерті, які можуть статись через погану видимість чи перепади рівнів поверхні підлоги, включаючи незначні зміни рівня, слизькість та інші неочікувані перешкоди.

Відповідно до п.5.3.2.6. ДБН В. 1.2-9-2008, затверджений Наказом Мінрегіонбуду України від 26.01.2008 року № 37 «Основні вимоги до будівель і споруд. Безпека експлуатації» зазначає, що одним із факторів запобігання ризикам падіння є належне проектування будівельних об`єктів та виконання будівельних робіт.

Відповідно до п.5.3.2.6.6 ДБН В. 1.2 -9-2008, затверджений Наказом Мінрегіонбуду України від 26.01.2008 року № 37 Для запобігання падінню при раптових суттєвих змінах в рівні підлоги чи тротуару наявні отвори в них мають бути закриті сітками чи гратами. Висота поручнів, балюстрад, парапетів та інших подібних захисних пристосувань визначається відповідно до глибини можливого падіння. Має бути встановлений також мінімальний рівень опору горизонтальному поштовху.

Отже, балансоутримувачем було допущено неналежне утримання прибудинкової території, в результаті чого трапилось травмування позивача.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» громадяни у сфері благоустрою мають права звертатись до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної майну чи здоров`ю громадян унаслідок дій чи бездіяльності балансоутримувачів об`єктів благоустрою.

На підставі ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Позивачкою зазначено, що 25.05.2021 їй було проведено другу операцію з видалення металофіксаторів. У зв`язку із чим, позивач понесла витрат на суму 26 088,80 грн.

Позивачкою, разом, заявлено до стягнення матеріальної шкоди у розмірі 79 482,56 грн. Зазначена сума підтверджується поданими позивачем доказами.

На підставі вище викладеного, позовна заява з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог підлягає задоволенню.

Згідно ч. 1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Виходячи з вимог ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступня вини особи, яка завдала шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховується вимоги розумності і справедливості.

Як вже було зазначено, внаслідок падіння, ОСОБА_1 отримала закритий перелом обох кісток правої гомілки зі зміщенням уламків кістки, їй було виконано складну операцію по відновленню кісток та імплантації титанової платини для надання можливості відновлення обох кінцівок.

Позивачкою заявлено моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн, у зв`язку із тривалим порушенням звичайного способу життя та втраченої працездатності.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При цьому у судовому засіданні доведенню підлягають чотири аспекти: наявність моральної шкоди (фізичні та психічні страждання позивачки, виникнення боргів, порушення нормальний життєвих зв`язків, неможливість доглядати за дітьми); протиправність діяння того, хто її заподіяв (порушення Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій); наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням того, хто її заподіяв (визначення відповідача балансоутримувачем житлового дому в якому знаходиться приямок); наявність провини останнього в заподіянні шкоди (невиконання обов`язків по утриманню прибудинкових територій, бездіяльність балансоутримувача щодо усунення порушення Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій).

Відповідно ч. 1 до ст.1168 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 р. №4 визначено, що суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про внесення змін та доповнень до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З урахуванням ступеню та глибини моральних страждань позивачки, характеру протиправних дій відповідача, керуючись принципом розумності та доцільності, суд вважає, що позов в цій частині підлягає задоволенню.

Окрім цього, позивачкою заявлено до стягнення з відповідача 5 050,00 грн витрати на проведення експертного висновку № ED-1702-1-1695.20.

Оскільки, позивачкою вживались заходи досудового врегулювання спору та матеріали справи містять відповідні докази, розмір витрат на проведення експертного висновку у сумі 5 050,00 грн підлягають стягненню з відповідача.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 3 статті 80 ГПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

За статтею 165 ГПК України до відзиву додаються: докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем.

В порушення вимог ГПК України відповідачем не надано жодних доказів, які підтверджують обставини, якими він обґрунтовує свої заперечення проти позову.

Статтею 236 ГПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Як вказано у рішенні Конституційного Суду України № 15-рп/2004 від 02.11.2004, верховенство права - це панування права в суспільстві. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх досягнення.

Крім того, частиною 1 статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас, статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено право на справедливий суд.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини про справедливість процесу щодо прав та обов`язків цивільного характеру свідчать такі гарантії: 1) дотримання принципів змагальності та рівності сторін, 2) належне представлення доказів перед судом, 3) публічність розгляду справи судом 4) належне мотивування рішення суду, 5) розгляд справи незалежним і безстороннім судом.

Ключовим для концепції справедливого розгляду справи як у цивільному, так і кримінальному провадженні є те, щоб скаржник не був позбавлений можливості ефективно представляти свою справу в суді та мав змогу нарівні із протилежною стороною користуватися правами, передбаченими принципом рівності сторін. Принцип рівності сторін вимагає "справедливого балансу між сторонами", і кожній стороні має бути надано відповідну можливість для представлення своєї справи в умовах, що не ставлять її у суттєво невигідне становище порівняно з її опонентом. Більше того, принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (рішення Європейського суду з прав людини у справі Мала проти України, no. 4436/07, від 03.07.2014).

Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому, такі аргументи мають бути "почуті", тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Kraska v. Switzerland" від 19.04.1993).

Відповідно до статті 5 Господарського процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У п.145 рішення від 15.11.96 у справі "Чахал проти Сполученого Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що ст. 13 Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, які передбачено конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень конвенції та надавати відповідний судовий захист.

Засіб захисту, що вимагається ст. 13 Конвенції, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення ЄСПЛ у справі "Афанасьєв проти України" від 5.04.2005 (заява №38722/02).

В остаточному підсумку ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання відповідного відшкодування.

За змістом положень статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що не передбачено положеннями статті 16 ЦК України та статті 20 ГК України.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Отже, суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Саме по собі формулювання позовної вимоги, без з`ясування судом зазначених обставин, не є підставою для припинення провадження у справі або для беззаперечної відмови у задоволенні позову.

При цьому, надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його "ефективність" з точки зору ст. 13 Конвенції.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. (Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верхового Суду від 07.02.2018 року у справі №923/970/16).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994р. Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення заявленої суми з відповідача, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Окрім цього, керуючись положеннями ст. 123, ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 270,00 гривень в дохід Державного бюджету України.

Керуючись ст. 74, 76-80, 123, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСПЛУАТАЦІЙНА КОМПАНІЯ» (, 04205, м. Київ, вул. Тимошенка, 29Б) на користь ОСОБА_1 (код РНКОПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 ) матеріальну шкоду заподіяну здоров`ю у розмірі 79 482, 56 грн, моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн, витрати на проведення експертного висновку у розмірі 5 050,00 грн.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКСПЛУАТАЦІЙНА КОМПАНІЯ» (, 04205, м. Київ, вул. Тимошенка, 29Б) в дохід Державного бюджету України 2270,00 грн. судового збору.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

5. Копію рішення направити учасникам провадження у справі про банкрутство.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 17.11.2021

Суддя А.М.Івченко