ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2021 року м. Дніпро Справа № 912/1415/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Вечірко І.О. (доповідач), судді Верхогляд Т.А., Білецька Л.М.,

секретар судового засідання Манчік О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 22.07.2021р. (повний текст складено 22.07.2021р.) у справі № 912/1415/21 (суддя - Поліщук Г.Б., м. Кропивницький)

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Комунального підприємства "Власівські мережі" Світловодської міської ради, м. Світловодськ Кіровоградської області

про стягнення 724 354,68 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 22.07.2021р. у справі № 912/1415/21 (з урахуванням ухвали від 23.07.2021р. про виправлення описки) позов задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства "Власівські мережі" Світловодської міської ради на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" заборгованості в сумі 717 983, 34 грн., у тому числі: основний борг у розмірі 377 691,27 грн., пеня у розмірі 6 371,35 грн., 3 % річних у сумі 90 183,10 грн., інфляційні втрати у сумі 243 737,62 грн., а також 10 865,32 грн. судового збору. У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Зменшуючи розмір пені на 50 %, місцевий господарський суд виходив з того, що відповідач не є кінцевим споживачем теплової енергії, а є підприємством, яке використовує отриманий природній газ для виробництва та забезпечення безперебійного постачання теплової енергії споживачам для потреб опалення; є комунальним підприємством, яке не займається будь-якою іншою діяльністю, здійснення оплати поставленого позивачем газу значною мірою залежить від розрахунків споживачів (категорії бюджетної організації) з відповідачем за спожиту теплову енергію. Надані відповідачем до матеріалів справи докази, ступінь виконання відповідачем зобов`язань за договором, причини несвоєчасного виконання зобов`язання, значимість підприємства відповідача для населення та держави, постачання відповідачем теплової енергії саме бюджетним організаціям - містять об`єктивні відомості, та свідчать про винятковість даного випадку, що надає право суду для зменшення неустойки. Позивачем не надано належних, у розумінні ст. ст. 74, 76, 79 ГПК України, доказів отримання збитків, понесених ним втрат в результаті несвоєчасної оплати відповідачем вартості наданих послуг та детальних розшифровок по Консолідованому звіту про фінансовий стан на 31.12.2020р. в розрізі окремо ідентифікованих покупців/споживачів підприємств теплоенергетики, зокрема, обсягу заборгованості яка обраховується за відповідачем із зазначенням суми такого боргу (заборгованості) протягом дії Договору № 6204/1920/ТЕ-18. Судом враховано інтереси позивача та прийнято до уваги, що діяльність АТ "НАК "Нафтогаз України" має важливе значення щодо надійного і безпечного функціонування газотранспортної системи. Разом з тим, зменшення нарахованої пені на 6 371,35 грн. не призведе до порушення прав позивача.

2. Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи учасників справи.

Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Кіровоградської області від 22.07.2021р. у справі № 912/1415/21 в частині відмови у стягненні 6 371,34 грн. пені та прийняти в цій частині нове рішення про стягнення пені у розмірі 6 371,34 грн., відшкодувати за рахунок відповідача понесені позивачем судові витрати.

2.1. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

АТ "НАК "Нафтогаз України" вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині зменшення пені на 50 % прийняте з порушенням норм матеріального права. Зазначає, що при вирішенні питання зменшення пені суд має надати комплексну оцінку обставинам в їх сукупності майновий стан сторін, причини прострочення, поведінку винної сторони, інші обставини, пов`язані з діяльністю сторін спору. При цьому, зменшення пені у виключних випадках є правом, а не обов`язком суду (аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 04.06.2018р. у справі № 908/1453/14, від 17.05.2018р. у справі № 910/6046/16, від 10.12.2020р. у справі № 904/6250/19). Відповідачем не надано доказів ведення претензійної/позовної роботи щодо стягнення як основного боргу, так і нарахувань, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. На думку суду, підставою для послаблення фінансових санкції є той факт, що відповідач діє з метою задоволення суспільного інтересу, не отримуючи прибутків від виробництва теплової енергії, проте дане твердження не підтверджено жодним документом і ґрунтується виключно на довільних припущеннях суду. Судом було досліджено умови та порядок перерахунку коштів відповідно до постанови КМУ від 18.06.2014р. № 217, відповідно до якої для теплопостачальних підприємств на підставі наданих ними даних встановлюється норматив відрахування коштів, який містить в своєму складі надбавку для отримання прибутку. Несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на позивача державою обов`язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу, закачування природного газу у підземні сховища для забезпечення опалювального періоду 2019-2020 років. Відповідач не обмежений у способах та шляхах виконання своїх зобов`язань, зокрема, шляхом перенесення оплати, взаємозаліку, залучення кредитних коштів, зменшення власних витрат тощо (така позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі № 922/1010/16 від 12.06.2018р.) Заборгованість кінцевих споживачів, або збитковість особи не є винятковим випадком та підставою для уникнення відповідальності за неналежне виконання зобов`язань за договором. Отже, здійснюючи підприємницьку діяльність, відповідач повинен самостійно нести всі ризики: як щодо дотримання взятих на себе договірних зобов`язань, а також самостійно нести юридичну відповідальність за допущені у своїй діяльності правопорушення.

2.2. Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити рішення Господарського суду Кіровоградської області від 22.07.2021р. без змін. Зазначає, що стягнення додатково з підприємства пені та інших платежів негативно позначиться на діяльності підприємства в майбутньому, оскільки й надалі необхідно закуповувати природний газ, розраховуватися за нього та надавати послуги теплопостачання споживачам, зокрема, населенню, установам соціально-культурної сфери. Просить суд врахувати, що населення своєчасно не оплачувало надані послуги централізованого опалення, тому це стало однією з причин допущення підприємством незначних прострочень оплати за природний газ. Предметом діяльності відповідача є безперебійне забезпечення тепловою енергією житлового фонду, соціально-побутових і інших об`єктів смт. Власівка. Відповідач вважає, що рішення Господарського суду Кіровоградської області від 22.07.2021р. у даній справі в частині зменшення пені на 50 % прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а також рішення є справедливим для сторін справи.

3. Апеляційне провадження.

3.1. Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 16.09.2021р. відкрито апеляційне провадження у справі. Розгляд апеляційної скарги призначено в судовому засіданні на 15.11.2021р.

15.11.2021р. судове засідання за участю представника позивача відбулось в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

В судовому засіданні представник позивача надав пояснення в обґрунтування доводів апеляційної скарги.

Відповідач наданими йому процесуальними правами не скористався та не направив в судове засідання свого повноважного представника, хоча про день, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Суд апеляційної інстанції з метою дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги, враховуючи те, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача.

15.11.2021р. в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

3.2. Фактичні обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції.

04.10.2019р. між Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі - Постачальник) та Комунальним підприємством "Власівські мережі" Власівської селищної ради (надалі - Споживач) укладено Договір № 6204/1920-ТЕ-18 постачання природного газу (надалі - Договір) (а. с. 10-19), відповідно до пункту 1.1. якого Постачальник зобов`язується поставити Споживачу природний газ, а Споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього Договору.

Відповідно до п. 1.2. Договору природний газ, що постачається за цим Договором, використовується Споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Згідно з п. 2.1. Договору Постачальник передає Споживачу у жовтні 2019р. - квітні 2020р. замовлений Споживачем обсяг (об`єм) природного газу, в кількості 3 000,00 тис. куб. метрів, в тому числі по місяцях: жовтень 2019р. - 90 тис. куб. метрів; листопад 2019р. - 520 тис. куб. метрів; грудень 2019р. - 610 тис. куб. метрів; січень 2020р. - 650 тис. куб. метрів; лютий 2020р. - 550 тис. куб. метрів; березень 2020р. - 520 тис. куб. метрів; квітень 2020р. - 60 тис. куб. метрів.

Відповідно до п. 3.1. Договору Постачальник передає Споживачу у загальному потоці природний газ власного видобутку та/або імпортований газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений на митну територію України Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України") - у внутрішній точці виходу з газотранспортної системи. Право власності на природний газ переходить від Постачальника до Споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ Споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

Відповідно до п. 4.2. Договору ціна за 1000 куб. м. природного газу визначається сторонами щомісяця шляхом підписання додаткової угоди на підставі Прейскуранту.

У пункті 4.4. Договору сторони погодили, що загальна вартість цього Договору дорівнює вартості фактично використаного за цим Договором природного газу з урахуванням вартості послуг його транспортування.

Відповідно до п. 5.1. Договору оплата за природний газ здійснюється Споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п. 7.2 Договору у разі прострочення Споживачем оплати згідно пунктів 5.1, 5.6 цього Договору він зобов`язується сплатити Постачальнику пеню в розмірі 17,8 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Відповідно до п. 9.3. Договору строк, у межах якого Сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється у 5 (п`ять) років.

Згідно з п. 10.3. Договору сторони погодили, що усі зміни і доповнення до цього договору оформлюються письмово у формі додаткової угоди про внесення змін до цього Договору та підписуються уповноваженими представниками Сторін, крім випадків, зазначених у пунктах 10.4 та 10.5 цього Договору.

Розділом 11 Договору передбачено, що він набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення підпису Постачальника печаткою і діє в частині постачання природного газу до 30.04.2020 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Договір підписано сторонами та скріплено печатками.

В подальшому, сторонами внесено зміни до Договору шляхом укладення додаткових угод № 1 від 22.10.2019р., № 2 від 12.11.2019р., № 3 від 09.12.2019р., № 4 від 23.12.2019р., № 5 від 28.01.2020р., № 6 від 24.02.2020р., № 7 від 23.03.2020р., № 8 від 23.04.2020р. (а. с. 20-28).

Визначальним у таких додаткових угодах є внесення змін до п. 4.2. Договору.

Так, відповідно до Додаткової угоди № 1 від 22.10.2019р. ціна за 1000 куб. м. газу з 01 жовтня 2019р. по 31 жовтня 2019р. (включно) становить 4 272,7604 грн., крім того ПДВ - 20 %, усього разом з ПДВ - 5 127,3125 грн.

Відповідно до Додаткової угоди № 2 від 12.11.2019р. ціна за 1000 куб. м. газу з 01 листопада 2019р. по 30 листопада 2019р. (включно) становить 4 899,00 грн., крім того ПДВ - 20 %, усього разом з ПДВ - 5 878,80 грн.

Відповідно до Додаткової угоди № 3 від 09.12.2019р. ціна за 1000 куб. м. газу з 01 грудня 2019р. по 31 грудня 2019р. (включно) становить 4 276,6958 грн., крім того ПДВ - 20 %, усього разом з ПДВ - 5 132,035 грн.

Відповідно до Додаткової угоди № 4 від 23.12.2019р. ціна за 1000 куб. м. газу з 01 січня 2020р. по 31 січня 2020р. (включно) становить 5 500,00 грн., крім того ПДВ - 20 %, усього разом з ПДВ - 6 600,00 грн.

Відповідно до Додаткової угоди № 5 від 28.01.2020р. ціна за 1000 куб. м. газу з 01 січня 2020р. по 31 січня 2020р. (включно) становить 4 650,00 грн., крім того ПДВ - 20 %, усього разом з ПДВ - 5 580,00 грн.

Також Додатковою угодою № 5 від 28.01.2020р. внесено зміни до п. 7.2. Договору і викладено його в редакції: "7.2. У разі прострочення Споживачем оплати згідно пунктів 5.1, 5.6 цього Договору він зобов`язується сплатити Постачальнику пеню в розмірі 14.2% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення".

Відповідно до Додаткової угоди № 6 від 24.02.2020р. ціна за 1000 куб. м. газу з 01 лютого 2020р. по 29 лютого 2020р. (включно) становить 3 948,00 грн., крім того ПДВ - 20 %, усього разом з ПДВ - 4 737,60 грн.

Відповідно до Додаткової угоди № 7 від 23.03.2020р. ціна за 1000 куб. м. газу з 01 березня 2020р. по 31 березня 2020р. (включно) становить 3 396,00 грн., крім того ПДВ - 20 %, усього разом з ПДВ - 4 075,20 грн.

Відповідно до Додаткової угоди № 8 від 23.04.2020р. ціна за 1000 куб. м. газу з 01 квітня 2020р. по 30 квітня 2020р. (включно) становить 2 897,00 грн., крім того ПДВ - 20 %, усього разом з ПДВ - 3 476,40 грн.

На виконання умов Договору позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 9 346 019,36 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу (а. с. 29-35):

- від 31.10.2019р. на суму 234 352,44 грн.;

- від 30.11.2019р. на суму 1 870 448,33 грн.;

- від 31.12.2019р. на суму 1 911 092,70 грн.;

- від 31.01.2020р. на суму 2 252 434,62 грн.;

- від 29.02.2020р. на суму 1 714 901,82 грн.;

- від 31.03.2020р. на суму 1 138 847,65 грн.;

- від 30.04.2020р. на суму 223 941,80 грн.

Вказані акти підписані та скріплені печатками сторін без зауважень та заперечень.

В порушення своїх зобов`язань за поставлений природний газ у строки, передбачені Договором № 6204/1920-ТЕ-18 від 04.10.2019р., як стверджує позивач, відповідач розрахувався частково з порушенням строків Договору, що стало підставою для звернення з даним позовом.

3.3. Оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі та запереченнях на неї, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про наступне.

Причиною звернення з апеляційною скаргою стала незгода позивача з оскаржуваним рішенням суду першої інстанції в частині зменшення розміру пені на 50 % у зв`язку з відсутністю підстав для застосування до спірних правовідносин сторін вимог ст. 233 ГК України.

Таким чином, предметом апеляційного оскарження є рішення суду першої інстанції щодо відмови у стягненні пені в сумі 6 371,34 грн. В іншій частині зазначене судове рішення не оскаржується, а тому згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України в апеляційному порядку не переглядається.

Згідно з положеннями ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Відповідно до п. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Сторонами у п. 7.2. Договору погоджено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пунктів 5.1., 5.6. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 17,8 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплати, проведені споживачем відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002р. № 256.

Додатковою угодою № 5 від 28.01.2020р. внесено зміни до п. 7.2. Договору та визначено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно п. 5.1., 5.5. цього Договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 14,2 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

У зв`язку з несвоєчасним погашенням відповідачем заборгованості позивачем нараховано пеню в розмірі 12 742,69 грн.

Разом з тим, відповідно до відзиву на позовну заяву відповідач позовну вимогу про стягнення пені визнає частково, а саме в сумі 116,82 грн. за період з 28.01.2020р. по 28.01.2020р. Вважає, що позивачем безпідставно нараховано пеню в сумі 12 625,87 грн. за період 26.03.2020р. по 17.04.2020р., посилаючись на положення п. 15 Розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про державний бюджет України на 2020 рік".

Відповідно до ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі; у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції.

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин, а адміністративно-господарські санкції - уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування (ч. ч. 1, 4 ст. 217 ГК України).

Відповідно до правової позиції, що викладена в постанові Великої палати Верховного Суду від 18.03.2020р. у справі № 902/417/18 (12-79гс19) господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що неустойка за своєю правовою природою не є каральною санкцією, а носить саме компенсаційний характер.

Згідно з положеннями ст. 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч. ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшувати.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим з огляду на інтереси сторін, які заслуговують на увагу, ступінь виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначність прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідність розміру пені наслідкам порушення, негайне добровільне усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03.07.2019р. у справі № 917/791/18, від 22.10.2019р. у справі № 904/5830/18, від 13.01.2020р. у справі № 902/855/18, від 04.02.2020р. у справі № 918/116/19, від 29.09.2020р. у справі № 909/1240/19 (909/1076/19), від 24.12.2020р. у справі № 914/1888/19, від 26.01.2021р. у справі № 916/880/20, від 23.01.2021р. у справі № 921/580/19, від 26.01.2021р. у справі № 916/880/20, від 19.10.2021р. у справі № 920/238/20.

З огляду на наведене, апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що суд першої інстанції відповідно до конкретних обставин даної справи зробив правильний висновок про можливість зменшення пені на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України, зважаючи на те, що відповідач є підприємством, яке використовує отриманий природний газ для виробництва та забезпечення безперебійного постачання теплової енергії споживачам для потреб опалення, є комунальним підприємством, яке не займається будь-якою іншою діяльністю, то здійснення оплати поставленого позивачем газу значною мірою залежить від розрахунків споживачів з відповідачем за спожиту теплову енергію, а також співвідношення заподіяних збитків позивачеві та заявлених до стягнення сум, скрутний фінансовий стан відповідача.

Крім того, місцевий господарський суд при прийнятті рішення в оскаржуваній частині взяв до уваги надані відповідачем до матеріалів справи докази та врахував ступінь виконання відповідачем зобов`язань за договором, причини несвоєчасного виконання зобов`язання, значимість підприємства відповідача для населення і держави, постачання відповідачем теплової енергії саме бюджетним організаціям. Зазначене свідчить про винятковість даного випадку, що надає право суду для зменшення неустойки.

Судом першої інстанції також враховано інтереси позивача та прийнято до уваги, що діяльність АТ НАК "Нафтогаз України" має важливе значення щодо надійного і безпечного функціонування газотранспортної системи.

Апеляційним господарським судом з`ясовано, що окрім стягнення пені, позивачем було застосовано до відповідача також таку міру відповідальності, як стягнення 3 % річних, які є платою за користування коштами, що не були своєчасно оплачені боржником, та інфляційних нарахувань, які за своєю правовою природою є компенсацією матеріальних втрат, спричинених знеціненням грошових коштів, що не передбачено умовами договору, однак передбачено нормами чинного законодавства.

В той же час, нарахування та стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат у значній мірі компенсує позивачу негативні наслідки, пов`язані з порушенням відповідачем умов договору, а стягнення з відповідача пені у повному обсязі, не є співрозмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобов`язання. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 19.10.2021р. у справі № 920/238/20.

З урахуванням наведених обставин, місцевий господарський суд правомірно зменшив розмір заявлених штрафних санкцій лише на 50 %, що з урахуванням обставин справи, є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язань і проявом балансу між інтересами кредитора і боржника та узгоджується з нормами закону, які регулюють можливість такого зменшення, а також є засобом недопущення використання пені як інструменту отримання безпідставних доходів, а не як способу стимулювання боржника до належного виконання зобов`язань.

Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду від 19.10.2021р. у справі № 920/238/20 звернув увагу на те, що застосоване у ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України словосполучення "суд має право" та "може бути зменшений за рішенням суду" свідчить про те, що суд користується певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення.

В сукупності із об`єктивними обставинами, складної ситуації у державі та її економічного становища, обставини, на які послався відповідач у клопотанні про зменшення розміру штрафних санкцій, свідчать про їх винятковість, а отже вбачається наявність підстав у суду першої інстанції для зменшення розміру суми пені на 50 %, а саме до 6 371, 35 грн.

Наведеним спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції безпідставно застосовано до спірних правовідносин положення ч. 1 ст. 233 ГК України та зменшено розмір штрафних санкцій.

Таким чином, у даній справі місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого та законного висновку про можливість зменшення пені, який ґрунтується на правильному застосуванні норм чинного законодавства та відповідає сформованій та сталій судовій практиці суду касаційної інстанції щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах, а саме у спорах про стягнення заборгованості з комунального підприємства за поставлений природний газ.

На підставі викладеного, апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 6 371,34 грн.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не отримали підтвердження, не спростовують обставин, на які послався місцевий господарський суд.

3.4. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Звертаючись із апеляційною скаргою, скаржник не спростував наведених висновків суду першої інстанції та не довів неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права, як необхідної передумови для зміни чи скасування прийнятого ним судового рішення. Судове рішення в оскаржуваній частині прийнято місцевим господарським судом за результатом повного, всебічного та об`єктивного дослідження обставин справи і підстав для його зміни чи скасування, з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, апеляційний господарський суд не вбачає.

З урахуванням викладеного, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення місцевого господарського суду у даній справі в оскаржуваній частині має бути залишено без змін.

3.5. Розподіл судових витрат.

Судові витрати за подання апеляційної скарги на підставі ст. ст. 129, 282 ГПК України у зв`язку з відмовою в її задоволенні покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 275-282 ГПК України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Кіровоградської області від 22.07.2021р. у справі № 912/1415/21 в частині відмови у стягненні 6 371,34 грн. пені - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено - 17.11.2021р.

Головуючий суддя І.О. Вечірко

Суддя Л.М. Білецька

Суддя Т.А. Верхогляд