номер провадження справи 15/161/21
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2021 Справа № 908/2467/21

м. Запоріжжя

Господарський суд Запорізької області у складі судді Горохова І.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Концерну Міські теплові мережі, 69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137; адреса для листування: 69065, м. Запоріжжя, вул. Щаслива, 2а

до відповідача Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго, 69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 14

про стягнення коштів

без виклику (повідомлення) представників учасників процесу

суть спору

27.08.2021 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Концерну Міські теплові мережі, м. Запоріжжя до відповідача Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго, м. Запоріжжя про стягнення заборгованості за договором № 100610 від 01.12.2014 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді у розмірі 282 076,36 грн, з яких: 3% річних у розмірі 69 583,99 грн, інфляційні втрати в розмірі 212 492,37 грн.

27.08.2021 автоматизованою системою документообігу Господарського суду Запорізької області здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справу розподілено судді Горохову І.С.

Ухвалою суду від 01.09.2021 позовна заява була залишена без руху для усунення недоліків, допущених позивачем.

09.09.2021 на адресу Господарського суду надійшла заява Концерну Міські теплові мережі, м. Запоріжжя про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 10.09.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/2467/21. Присвоєно справі номер провадження 15/161/21, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання.

12.10.2021 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позов та клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 13.10.2021 у задоволенні клопотання Концерну Міські теплові мережі, м. Запоріжжя про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін відмовлено.

Заявлені позивачем вимоги викладені в позовній заяві № 20/08-1 від 20.08.2021. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що рішенням Господарського суду Запорізької області від 01.11.2018 року по справі № 908/1133/18 стягнуто з відповідача на користь позивача 3 654 639,68 грн основного боргу на підставі договору № 100610 від 01.12.2014. На теперішній час основна заборгованість залишається несплаченою. Враховуючи, викладене позивач просить суд стягнути в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України з відповідача 3% річних в розмірі 69 583,99 грн та інфляційні втрати в розмір 212 492,37 грн. Крім того, просив стягнути поштові витрати, згідно поштового чеку про відправлення відповідачу позовної заяви та доданих до неї документів. Просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 10.09.2021 у справі № 908/2467/21 відповідачу запропоновано у строк не пізніше 11.10.2021 подати відзив на позовну заяву і всі можливі докази у підтвердження його заперечень проти позову або його визнання, позивачу запропоновано у строк не пізніше 25.10.2021 подати письмову відповідь щодо відзиву на позовну заяву, оформлену згідно вимог ст. 166 ГПК України, а також запропоновано відповідачу у строк не пізніше 09.11.2021 подати заперечення на відповідь на відзив, оформлені відповідно до ст. 167 ГПК України.

Відповідачем на підставі ст. ст. 165, 251 ГПК України подано суду відзив на позовну заяву № 32-32/171 від 08.10.2021, в якому відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову. Також просить суд, у випадку задоволення позовних вимог, розстрочити виконання судового рішення у справі № 908/2467/21 строком на дванадцять календарних місяців. Мотивуючи заяву про розстрочення виконання рішення суду ПАТ Запоріжжяобленерго зазначає, що на даний момент своєчасне і повне виконання рішення суду ускладнене важким фінансово-економічним станом підприємства.

Відповідно до частин 2 і 3 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Отже, 11.10.2021 сплив тридцятиденний термін наданий сторонам на вчинення процесуальних дій, строк вчинення яких обмежений першим судовим засіданням. Будь-яких процесуальних заяв або заяв по суті протягом цього періоду до суду не надходило. Тому суд вважає за можливе розглянути вказану справу по суті.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву, (ч. ч. 5, 7 ст. 252 ГПК України).

Згідно з ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення 09.11.2021.

Розглянувши матеріали справи, суд установив наступне.

01.12.2014 Концерном «Міські теплові мережі» (Теплопостачальна організація, позивач) та Відкритим акціонерним товариством «Запоріжжяобленерго» (згідно з додатковою угодою № 5/1 від 07.02.2017 змінено на Публічне акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго») (Споживач, відповідач) укладено договір № 100610 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді.

Відповідно до п. 1.1. договору, за цим договором теплопостачальна організація бере на себе зобов`язання відпустити теплову енергію в гарячій воді для опалення (за Державним класифікатором продукції та послуг ДК 016:2010 код 35.30.1 пара та гаряча вода; постачання вари, гарячої води), (надалі теплова енергія) Споживачу, а Споживач зобов`язується прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами (цінами) в терміни та порядку, встановленими умовами цього договору та додатками до договору, що є його невід`ємними частинами.

Відповідно до додатку № 1 до договору, договір укладався для постачання теплової енергії на опалення об`єктів Споживача, які розташовані за адресами: АДРЕСА_1 ; бул. Вінтера, 16, АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 ; вул. Каховська, 3-А, 26; вул. Одеська, 4; вул. Кіяшка, 7.

Згідно з п. 3.2.6 договору відповідач зобов`язується виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені договором.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 01.11.2018 по справі № 908/1133/18 (суддя Проскуряков К.В.), позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Запоріжжяобленерго на користь Концерну Міські теплові мережі основну заборгованість за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 100610 від 01.12.2014 за період з жовтня 2016 по березень 2017 та з жовтня 2017 по квітень 2018 включно на загальну суму 3 654 659,68 грн, пеню за період з 20.11.2017 по 20.04.2018 включно у розмірі 44 312,56 грн, інфляційні витрати за період з грудня 2016 по березень 2018 включно на суму 266 493,07 грн, 3 % річних за загальний період з 20.11.2016 по 20.04.2018 включно у розмірі 66 143,64 грн та судовий збір у розмірі 61 182,24 грн.

29.11.2018 Господарським судом Запорізької області видано відповідний наказ.

Враховуючи несплату відповідачем основної заборгованості, позивач звернувся до суду з вимогою стягнути в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України з відповідача 3% річних в розмірі 69 583,99 грн за період з 01.02.2020 по 13.07.2021 та інфляційні втрати в розмір 212 492,37 грн за період лютий 2020 травень 2021.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Саме лише прийняття господарським судом про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано у встановленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України інфляційних нарахувань та 3% річних.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

Інфляційні нарахування - це спосіб захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Три відсотки річних - це спосіб захисту майнового права і інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

На особу, яка допустила неналежне виконання зобов`язання, покладаються додаткові юридичні обов`язки, в тому числі передбачені статтями 611, 625 Цивільного кодексу України.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3 % річних за період з 01.02.2020 по 13.07.2021 та інфляційні витрати за період лютий 2020 травень 2021за допомогою ІПС Законодавство, суд дійшов висновку, що позивачем правомірно заявлено до стягнення з відповідача 3 % річних в розмірі 69 583,99 грн та інфляційні витрати в розмірі 212 492,37 грн.

Враховуючи вище викладене, суд вважає заявлений позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

У відзиві на позов відповідач просить суд врахувати його критичне фінансове становище та розстрочити виконання рішення на 12 календарних місяців, зі сплатою сум щомісячно рівними частинам.

Розглянувши клопотання ПАТ Запоріжжяобленерго, проаналізувавши матеріали та обставини справи, враховуючи позицію позивача, суд дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 239 ГПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Системний аналіз чинного законодавства свідчить, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, а тому оцінка доказів, що підтверджують зазначені обставини повинна бути здійснена судом за правилами ст. 86 ГПК України.

В обґрунтування розстрочення виконання судового рішення відповідач посилається на перебування підприємства в критичному фінансовому стані та вказує, що не має можливості виконати рішення суду, у зв`язку із: скрутним фінансовим станом ПАТ «Запоріжжяобленерго», наявністю великого податкового боргу, відсутність коштів на поточних рахунках відповідача, встановлення або нульового відсотку відрахування коштів на поточні рахунки відповідача, або мільйонних щодобових додаткових відрахувань (утримання) коштів з поточних рахунків відповідача, збільшення дебіторської заборгованості споживачів електричної енергії щодо яких неможливо вжити заходи припинення, обмеження електропостачання (екологічна, аварійна, технологічна броня) або введено мораторій на задоволення вимог кредиторів (провадження у справі про банкрутство), значна кредиторська заборгованість ПАТ «Запоріжжяобленерго» перед ДП «Енергоринок».

Згідно зі ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Суд зазначає, що наведені відповідачем доводи не є доказом наявності виняткових обставин, достатніх та необхідних для розстрочення виконання рішення суду в розумінні ст.ст. 73, 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, відповідач, в порушення ст.ст. 74, 77 Господарського процесуального кодексу України, не надав належних доказів в підтвердження своїх доводів, не надав документів, які підтверджують тяжке фінансове становище, документально не підтвердив неприбутковість підприємства, не надав документального обґрунтування наявності тих виняткових обставин, які б могли бути підставою для надання розстрочки виконання судового рішення строком на 12 місяців. Долучені до матеріалів заяви копії довідок щодо наявності заборгованості по заробітній платі, кредиторської заборгованості, тощо, є внутрішніми документами ПАТ Запоріжжяобленерго. Надана відповідачем копія Балансу (Звіт по фінансовий стан) на 31.12.2018 не свідчить про неприбутковість підприємства.

Проаналізувавши доводи відповідача, викладені у відзиві щодо розстрочення виконання судового рішення по справі, та надані в обґрунтування вказаного клопотання докази, з`ясувавши правову позицію позивача щодо вказаного клопотання (заперечив повністю), а також враховуючи ненадання належних доказів критичного (скрутного) фінансового становища станом на момент прийняття рішення, суд дійшов висновку, що відповідач не довів наявність у нього виняткового випадку, тобто, обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, як підстави для розстрочення виконання судового рішення по цій справі.

При цьому, судом враховано, що позивач і відповідач є суб`єктами господарювання, які несуть однакову економічну (матеріальну) відповідальність за свої дії та однакові ризики. А тому, довготривале невиконання відповідачем зобов`язань з оплати отриманих послуг за договором може мати негативний вплив на діяльність підприємства позивача.

До того ж, кожна із сторін договору приймає на себе відповідні ризики можливого погіршення економічної ситуації та фінансового становища свого підприємства, підприємств своїх контрагентів та країни в цілому. Учасник договору не повинен відповідати за прорахунки суб`єкта підприємницької діяльності, з яким він уклав договір. Слід враховувати, що заявлена до стягнення заборгованість за договором виникла ще у січні 2017 року і збільшувалась протягом наступних періодів.

Крім того, відповідач не обґрунтував, яким чином він планує здійснювати щомісячні платежі у випадку розстрочення суми боргу за судовим рішенням у даній справі рівними частинами на 12 місяців.

З підстав викладених вище, суд не вбачає підстав для надання відповідачу розстрочки виконання рішення у даній справі.

Суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу, що він не позбавлений права при наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, звернутися до господарського суду з заявою про відстрочення або розстрочення рішення на стадії виконання із наданням належних доказів у підтвердження відповідної заяви (клопотання), в порядку ст. 331 ГПК України.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення витрати, пов`язані з направленням на адресу відповідача позову з додатками.

Відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Суд зазначає, що наведені витрати не віднесені до п. 1 - 3 ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, однак аналізуючи їх на предмет відповідності витратам, вказаним у п. 4 ч. 3 ст. 123 ГПК України, суд приходить до висновку, що диспозиція такого пункту пов`язує віднесення витрат учасника судового процесу до категорії «витрат, пов`язаних з розглядом справи», а відтак і до категорії «судових витрат» - їх пов`язаність з вчиненням інших «процесуальних дій».

В викладеного вбачається, що будь-які дії учасника господарської справи, пов`язані із її розглядом судом - в т.ч. явка в судове засідання, участь у судовому засіданні, відправлення документів є процесуальною дією в розумінні п. 4 ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, а відтак і витрати понесені такою стороною, відносяться до складу судових витрат.

Таким чином, суд приходить к висновку, що понесені позивачем витрати пов`язані з направленням на адресу відповідача позову з додатками, є такими, що пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду, та правомірно заявлені позивачем на підставі п. 4 ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження понесення витрат пов`язані з направленням на адресу відповідача позову з додатками, позивач долучив до матеріалів справи фіскальний чек № 0052 від 20.08.2021 на суму 51,00 грн.

Дослідивши вказані документи, а також ті, що містяться в матеріалах справи, суд визнає обґрунтованою та підтвердженою належними та достатніми доказами суму судових витрат у розмірі 51,00 грн.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Позивачем надано всі належні та допустимі докази на підтвердження своїх вимог. Відповідачем жодним чином не спростовано доводів позивача.

Згідно із ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги задовольняються в повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 123, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив

Позов задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» (69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 14; ідентифікаційний код юридичної особи 00130926) на користь Концерну Міські теплові мережі (69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137; адреса для листування: 69065, м. Запоріжжя, вул. Щаслива, 2а; ідентифікаційний код юридичної особи 32121458) 3% річних у розмірі 69 583,99 грн (шістдесят дев`ять тисяч п`ятсот вісімдесят три гривень 99 коп.), інфляційні витрати у розмірі 212 492,37 грн (двісті дванадцять тисяч чотириста дев`яносто дві гривні 37 коп.). Видати наказ.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» (69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 14; ідентифікаційний код юридичної особи 00130926) на користь Концерну Міські теплові мережі (69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137; адреса для листування: 69065, м. Запоріжжя, вул. Щаслива, 2а; ідентифікаційний код юридичної особи 32121458) поштові витрати в розмірі 51,00 грн (п`ятдесят одна гривня), судовий збір у розмірі 2270,00 грн (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 коп.). Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 17 листопада 2021 року.

Суддя І. С. Горохов