РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.11.2021Справа № 910/12134/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., за участю секретаря судового засідання Степов`юк С.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

за позовом Державного підприємства "Херсонський морський торговельний порт"

до Виробничого кооперативу "Фірма АРКА"

про стягнення 474 833,68 грн.

Представники сторін:

від позивача: Колесник Ю.В., довіреність № 18-11/39 від 17.12.2020;

від відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство «Херсонський морський торговельний порт» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Виробничого кооперативу «Фірма АРКА» про стягнення 474 833,68 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за Договором на перевантаження імпортних вантажів № 123 Д від 06.11.2019, в частині здійснення розрахунків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.08.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, поставлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 06.09.2021.

06.09.2021 представником позивача подано клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

У судове засідання 06.09.2021 представник позивача з`явився, представник відповідача не з`явився.

За результатами судового засідання судом постановлено ухвалу про відкладення підготовчого судового засідання до 04.10.2021, яку занесено до протоколу судового засідання.

01.10.2021 представником відповідача подано відзив на позовну заяву.

У судове засідання 04.10.2021 представник позивача з`явився, представник відповідача не з`явився.

За результатами судового засідання судом постановлено ухвалу про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів на про відкладення підготовчого судового засідання на 25.10.2021, яку занесено до протоколу судового засідання.

05.10.2021 представником позивача подано клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

18.10.2021 представником позивача подано відповідь на відзив.

У судове засідання 25.10.2021 представник позивача з`явився, представник відповідача не з`явився.

Враховуючи, що судом під час підготовчого провадження, та зокрема, у підготовчому засіданні було вчинено всі дії, які необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті, та відсутності будь-яких посилань на можливість надання нових доказів, в зв`язку з чим відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 185 ГПК України судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 08.11.2021.

26.10.2021 представником позивача подано клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

У судове засідання 08.11.2021 представник позивача з`явився, представник відповідача не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Зважаючи на викладене, оскільки неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 219 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 08.11.2021 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

06 листопада 2019 року між Державним підприємством «Херсонський морський торговельний порт» (далі - підприємством, позивачем) та Виробничим кооперативом «Фірма АРКА» далі - клієнт, відповідач) укладено Договір на перевантаження імпортних вантажів №123Д (далі - Договір), за умовами якого підприємство організовує і здійснює своїми силами і засобами за кошти клієнта навантажувально-розвантажувальні операції (далі по тексту - роботи) імпортних вантажів клієнта, що слідують через підприємство, а також, за письмовою згодою сторін, забезпечує короткочасне накопичення суднових партій вантажу (на відкритих складах підприємства, плав`ємностях підприємства та/або плав`ємностях підприємства та/або клієнта) для подальшого відвантаження вантажу з підприємства на вагони та автотранспорт.

Відповідно до п. 1.2 Договору завезення вантажу на підприємство здійснюється морським судном, а вивезення клієнтом вантажу з підприємства здійснюється залізничним та автомобільним транспортом.

Згідно з п. 2.8 Договору підписання клієнтом даного договору є письмовим підтвердженням, що весь час, який вантаж знаходиться на території підприємства вважається строком зберігання такого вантажу та обліковується відповідно до умов, передбачених п.3.3 даного договору.

Пунктом 3.2 Договору визначено, що підприємство здійснює перевантаження вантажів, власником яких є клієнт, в тому числі: організовує своєчасне розвантаження вантажів з суден і навантаження на вагони та автотранспорт власними силами та засобами згідно з діючими правилами і нормами, узгодженими в додатках до цього договору (п.3.2.1); забезпечує приймання і здавання вантажів, ведення обліку вантажів на підприємстві (п.3.2.2); приймає вантажу з суден згідно генерального акту (п.3.2.3).

У відповідності до п. 3.3.1 Договору підприємство веде облік вантажу по терміну його зберігання на підприємстві з дати надходження вантажу на підприємство з моря (дата Генерального акту) і по дату відправлення вантажу з підприємства (дата приймально-здавального акту).

Пунктом 4.3 Договору узгоджено, що клієнт забезпечує своєчасність надходження на рахунок підприємства платежів за виконані/надані підприємством роботи/послуги, згідно умов цього Договору.

У відповідності до п. 4.16 Договору у разі накладення арешту на вантаж, заборони відчуження вантажу, тимчасового вилучення вантажу та в інших випадках, передбачених законодавством, обов`язок по оплаті за зберігання та інші витрати покладаються на клієнта.

Згідно з п. 5.1 та п. 5.2 Договору розрахунки за послуги/роботи підприємства здійснюються згідно тарифів підприємства, вказаних у додатках до цього договору, шляхом здійснення попередньої та остаточної оплати робіт/послуг згідно рахунків підприємства. Остаточна оплата здійснюється за надані підприємством послуги/виконані роботи з урахуванням суми проведеної попередньої оплати.

Відповідно до п. 5.2.2.2 Договору клієнт здійснює попередню оплату послуг підприємства на підставі рахунку, який направляється клієнту на електронну адресу або по факсу, за перевантаження кожної суднової партії вантажу, зберігання та інші послуги, до підходу судна на підприємство під вантажні операції, по ставках, вказаних в додатках до цього Договору, які є його невід`ємною частиною.

Пунктом 5.3.1 Договору сторони узгодили, що при наданні підприємством додаткових послуг виконання додаткових робіт, що не були включені в попередню оплату, клієнт оплачує їх при остаточному розрахунку на дату їх фактичного надання/виконання (дату Акту виконання робіт/надання послуг).

За умовами п. 5.3.3 та п. 5.3.4 Договору остаточний розрахунок здійснюється клієнтом згідно рахунків підприємства, Актів виконання робіт (надання послуг), які попередньо направляються по електронній пошті: на адресу клієнта та в подальшому вручаються представнику клієнта (експедитора) під підпис або направляються поштою на адресу клієнта (експедитора). При цьому представник клієнта (експедитора) повинен бути належним чином уповноважений для одержання від підприємства документів для клієнта.

Якщо рахунок та Акти виконання робіт (наданих послуг) надаються клієнту (експедитору) підприємством під підпис - оплата здійснюється протягом п`яти банківських днів з дати отримання таких документів, а якщо документи відправляються поштою - то оплата здійснюється протягом 10 календарних днів з дати відправлення таких документів.

Згідно п. 5.4 Договору визначено, що у випадку затримки вантажу на підприємстві, підприємство має право щомісяця нараховувати плату за зберігання вантажу та виставляти клієнту рахунки по тарифах (ставках) згідно умов договору.

Даний Договір набирає чинності з моменту підписання та діє до 31 грудня 2020 року включно (п. 12.1 Договору).

У додатку № 1 до Договору сторонами визначено перелік експедиторів та вантажів, зокрема: експедитором клієнта відповідно до умов договору є ЧГМА «Інфлот» (), вантаж: будівельні матеріали.

Додатком № 2 до Договору визначено перелік послуг/робіт, які надаються/виконуються підприємством клієнту в рамках даного договору, варіанти вантажних операцій, умови їх виконання, супутні послуги, їх вартість та обсяг.

Листами №1197 від 26.11.2019, № 1076-VG від 03.12.2019 контрагентом відповідача ЧГМА «Інфлот» повідомлено позивача про очікування прибуття до порту судна для вивантаження абразивного піску навалом 3870,494 тон.

За Генеральним актом №1 від 13.12.2019 позивачем прийнято вантаж: пісок абразивний у кількості 3870,494 тон.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує, що відповідач свої зобов`язання щодо оплати послуг зберігання по рахунку № 3048 від 12.10.2020 на суму 394 312,00 грн. не виконав, надісланий Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 1752 від 30.09.2020 на суму 394 312,00 грн. не підписав, у зв`язку із чим позивач вимушений був звернутись з позовом до суду.

Відповідач в свою чергу, заперечуючи проти позову, у відзиві на позовну заяву зазначає, що відвантажити пісок із території позивача не зміг, оскільки ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 24.12.2019 у справі № 766/25217/19 в межах досудового розслідування № 00394 від 17.12.2019 накладено арешт на майно, а саме пісок (діоксин кремнію) після піскоструменевої обробки днищ суден, що прибув на судні з м. Бієла, Республіка Чорногорія, загальною вагою 3870494 кг., який знаходиться на території позивача.

Відповідач також зазначає, що на цей же вантаж (пісок) іншою ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 28.12.2019 у іншій справі № 766/25009/19 в межах іншого досудового розслідування № 000385 від 12.12.2019 також був накладений арешт.

Таким чином, відповідач зазначає, що по вищезазначеним кримінальним провадженням станом на сьогодні ніяких рішень не прийнято, а арешт не скасовано, в зв`язку з чим, відповідач не міг ухилитися від виконання судових рішень і вивезти вищезазначений вантаж за межі території позивача, а отже пісок продовжував і продовжує зберігатися на територіях позивача по сьогоднішній день по незалежним від відповідача причинам.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Укладений сторонами договір є договором зберігання, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 66 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 936 Цивільного кодексу України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов`язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому.

Частиною 1 статті 946 Цивільного кодексу України, плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.

Статтею 947 Цивільного кодексу України визначено, що витрати зберігача на зберігання речі можуть бути включені до плати за зберігання.

За зберігання вантажу позивачем був складений Акт здачі-приймання робіт (наданих послуг) № 1752 від 30.09.2020 на суму 394 312,00 грн. та виставлено рахунок № 3048 від 12.10.2020 на суму 394 312,00 грн., які були направлені відповідачу, однак залишись не підписані без будь-яких заперечень та зауважень щодо наданих послуг, у зв`язку із чим приймаються судом в якості належних доказів та підстав для здійснення розрахунків по них.

Таким чином, заборгованість відповідача зі зберігання складає 394 312,00 грн.

Відповідачем факт зберігання вантажу позивачем не заперечується, проте відповідач заперечуючи проти позову, у відзиві на позовну заяву зазначає, що позбавлений можливості вивезти вантаж з огляду на ухвали, якими накладено арешт на майно.

Разом з тим, у п. 4.16 Договору сторонами узгоджено, що у разі накладення арешту на вантаж, заборони відчуження вантажу, тимчасового вилучення вантажу та в інших випадках, передбачених законодавством, обов`язок по оплаті за зберігання та інші витрати, покладаються на клієнта.

Відтак, накладення арешту на вантаж, щодо якого надано послуги на заявлену суму жодним чином не звільняє відповідача від зобов`язання виконати зобов`язання щодо їх оплати.

Враховуючи межі заявлених вимог, за відсутності доказів погашення відповідачем заборгованості у заявленій сумі, суд дійшов висновку, що позивачем належними засобами доказування доведено обґрунтованість вимог щодо стягнення 394 312,00 грн. заборгованості за надані послуги зберігання вантажу, у зв`язку із чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Також, у зв`язку з порушенням відповідачем взятих на себе за Договором зобов`язань, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3% річних в розмірі 8 550,01 грн., інфляційні втрати в розмірі 34 344,58 грн. та пеню в розмірі 37 627,09 грн.

Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статей 216, 218 ГК України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій в порядку, передбаченому законодавством та договором.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Суд зазначає, що за порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено пеню.

Такий вид забезпечення виконання зобов`язання (та одночасно вид відповідальності за неналежне виконання/невиконання зобов`язання) як пеня та механізм її нарахування встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України та частиною шостою статті 232 ГК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до п. 7.3 Договору, за затримку оплати рахунків клієнтом підприємство має право стягнути з клієнта пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення платежів від суми простроченого платежу.

Сторонами відповідно до п. 7.12 Договору встановлено, що пеня нараховується підприємством за весь термін прострочення платежу клієнтом, але не більше, ніж за 1 рік.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені судом встановлено, що позивачем невірно визначено період прострочення відповідачем обов`язку зі здійснення оплати, оскільки не враховано приписи ч. 5 ст. 254 ЦК України, в зв`язку з чим, стягненню з відповідача підлягає пеня у розмірі 37 337,00 грн.

В свою чергу, у разі прострочення платежів клієнтом, підприємство відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, має право стягнути суму боргу з клієнта, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від суми простроченого платежу (п. 7.4 Договору).

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат за заявлений позивачем період, з урахуванням встановленого періоду порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором, судом встановлено, що стягненню з відповідача підлягають стягненню 3% річних в розмірі 8 485,37 грн. та інфляційні втрати в розмірі 34 344,58 грн.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про виконання взятих ним на себе зобов`язань за Договором в частині здійснення розрахунків за отримані послуги зберігання.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору в цій частині на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Виробничого кооперативу "Фірма АРКА" (02094, м. Київ, вул. Краківська, 28-Б; ідентифікаційний код: 21561915) на користь Державного підприємства "Херсонський морський торговельний порт" (73000, м. Херсон, проспект Ушакова, 4; ідентифікаційний код: 01125695) заборгованість у розмірі 394 312 (триста дев`яносто чотири тисячі триста дванадцять) грн. 00 коп., пеню в розмірі 37 337 (тридцять сім тисяч триста тридцять сім) грн. 00 коп., 3% річних в розмірі 8 485 (вісім тисяч чотириста вісімдесят п`ять) грн. 37 коп., інфляційні втрати в розмірі 34 344 (тридцять чотири тисячі триста сорок чотири) грн. 58 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 7 117 (сім тисяч сто сімнадцять) грн. 19 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 16.11.2021

Суддя О.А. Грєхова