ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2021 року Справа № 915/1034/21

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Смородінової О.Г.,

за участю секретаря судового засідання Астахової С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Виконуючого обов`язки Заступника керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва (54001, м. Миколаїв, вул. Нікольська, буд. 73; адреса електронної пошти: ; ідентифікаційний код 02910048)

в інтересах держави в особі: Миколаївської міської ради (54027, м. Миколаїв, вул. Адміральська, буд. 20; адреса електронної пошти: , ; ідентифікаційний код 26565573)

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Приходька Дениса Володимировича ( АДРЕСА_1 ; адреса електронної пошти невідома; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 )

про: стягнення 421 410,16 грн,

за участю представників учасників справи:

від прокуратури: Григорян Е.Р., прокурор,

від позивача: не з`явився,

від відповідача: Шуфрич І.Ю., адвокат за ордером,

Суть спору:

07.07.2021 Виконуючий обов`язки Заступника керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва звернувся до Господарського суду Миколаївської області в інтересах держави в особі Миколаївської міської ради з позовною заявою № 51-4877вих21 від 06.07.2021 (з додатками), в якій просить суд:

- стягнути з Фізичної особи-підприємця Приходька Дениса Володимировича на користь Миколаївської міської ради кошти в сумі 421 410,16 грн за безоплатне користування земельною ділянкою площею 8154 кв.м. з кадастровим номером :02:004:0006 по вул. Цілинній (Тернівка), 17/1 в м. Миколаєві у вигляді неодержаної орендної плати (на розрахунковий рахунок UА0014483 УК у м. Миколаєві/Центральний р-н/, ЄДРПОУ одержувача 37992781, банк одержувача Казначейство України (ЕАП), код платежу 24062200);

- стягнути з відповідача на користь Миколаївської обласної прокуратури (р/р UА0000340, , Банк ДКСУ м. Києва МФО 820172) сплачений судовий збір за подачу позову;

- про дату, час та місце розгляду справи повідомити Миколаївську обласну прокуратуру.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі: рішення Миколаївської міської ради №40/17 від 22.12.2005; документів із проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду; Інформаційної довідки № 264621053 від 06.07.2021 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо нерухомого майна; листування учасників справи; застосування норм статей 15-17, 377, 386, 1212 Цивільного кодексу України, статей 83, 93, 120, 125, 126 Земельного кодексу України, статей 1, 6 Закону України «Про оренду землі», статей 26,33, 35, 36, 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»; та мотивовані тим, що всупереч вимогам законодавства ФОП Приходько Д.В. протиправно ухиляється від укладення з Миколаївською міською радою договору оренди земельної ділянки площею 8154 кв.м. з кадастровим номером :02:004:0006, на якій розміщені належні йому нежитлові будівлі. Оскільки право власності на нежитлову будівлю, розташовану на земельній ділянці з кадастровим номером :02:004:0006, наразі зареєстровано за ФОП Приходьком Д.В., Миколаївська міська рада позбавлена можливості передати її в оренду іншим особам та отримувати від цього прибуток. З часу придбання 09.02.2018 нежитлового приміщення загальною площею 2112 кв.м. плата за землю власником об`єкта нерухомості самостійно не декларувалась, а сплачено лише 13 960,46 грн. (близько 3 % від необхідної суми). Внаслідок цього власник землі (територіальна громада м. Миколаєва в особі Миколаївської міської ради) належний дохід від її використання не отримував. У зв`язку з цим, внаслідок неправомірних дій відповідача міською радою розмір втраченого доходу розраховано з огляду на розміру орендної плати за періоди часу з 09.02.2018 по 01.01.2020 та з 01.01.2020 по 01.06.2021, протягом якого земельна ділянка використовувалась відповідачем без відповідних правових підстав. Загальний розмір недоотриманого доходу у вигляді орендної плати за безоплатне використання земельної ділянки у період з 09.02.2018 по 01.06.2021 становить 421 410,16 грн.

Ухвалою суду від 12.07.2021 позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 915/1034/21 за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 05 серпня 2021 року о 09:30; встановлено для сторін процесуальні строки для подання заяв по суті спору.

23.07.2021 до суду від позивача надійшло клопотання б/н та без дати (вх. № 11347/21) про ознайомлення з матеріалами справи, з її подальшою реалізацією 28.07.2021.

05.08.2021 до суду від позивача надійшла заява б/н та без дати (вх. № 11962/21), в якій Миколаївська міська рада повідомила, що підтримує позовну заяву Виконуючого обов`язки заступника керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва, та просила суд у підготовчому засіданні розглядати справу за відсутності свого представника.

Ухвалою суду від 05.08.2021 було продовжено строк проведення підготовчого провадження у даній справі; відкладено підготовче засідання на 05 жовтня 2021 року о 09:30.

05.10.2021 на офіційну електронну пошту суду від позивача надійшло клопотання б/н та без дати (вх. № 14948/21) про проведення підготовчого засідання за відсутності представника Миколаївської міської ради.

Ухвалою суду від 05.10.2021 було закрито підготовче провадження у справі № 915/1034/21, з призначенням її до судового розгляду по суті на 04 листопада 2021 року о 09:30.

04.11.2021 на офіційну електронну пошту суду від учасників справи надійшла така кореспонденція:

- клопотання представника відповідача б/н від 03.11.2021 (вх. № 16527/21) про відкладення розгляду справи та ознайомлення з матеріалами справи;

- клопотання представника позивача б/н та без дати (вх. № 16536/21) ), в якому Миколаївська міська рада повідомила, що підтримує позовну заяву Заступника керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва, та просить суд розглядати справу за відсутності свого представника.

В судове засідання 04.11.2021 з`явилися прокурор та представник відповідача, яких суд заслухав. За клопотанням представника відповідача, для надання останньому можливості ознайомитися з матеріалами справи, у судовому засіданні було оголошено перерву до 05 листопада 2021 року о 10:00.

Станом на момент проведення судового засідання від учасників справи інших заяв чи клопотань як по суті справи, так і з процесуальних питань, до суду не надходило.

Відповідач правом, передбаченим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України щодо оформлення відзиву на позовну заяву і документів, що підтверджують заперечення проти позову, не скористався.

Так, як уже було вище наведено, ухвалою суду від 12.07.2021 відповідачу було встановлено строк у 15 днів від дня отримання даної ухвали для надання суду відзиву.

Копія вказаної ухвали була отримана відповідачем 16.08.2021, що підтверджується відповідною відміткою на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення зі штрихкодовим ідентифікатором 269. Таким чином, встановлений судом строк на подання відзиву, для відповідача тривав до 31.08.2021 включно.

Разом із тим, протягом встановленого процесуального строку відповідач відзиву на позовну заяву не надав.

Суд відмічає, що відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

В судове засідання 05.11.2021 з`явився прокурор та повноважний представник відповідача, яких суд заслухав. Позивач свого представника в судове засідання не направив, про час та місце проведення засідання був повідомлений. При цьому, як було наведено вище, позивач неодноразово звертався до суду з клопотаннями про розгляд справи за його відсутності.

Враховуючи наведене та те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, суд дійшов висновку про можливість проведення судового засідання за відсутності представника позивача.

В засіданні 05.11.2021 прокурор підтвердив актуальність заявлених позовних вимог, просив суд позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, зазначивши, зокрема, про те, що відповідач у квітні 2019 року звертався до позивача з заявою про отримання рішення про надання земельної ділянки в оренду, відповіді на яку фізичною особою-підприємцем не отримано. Крім того, представником позивача зазначено про допущену прокурором помилку в розрахунку позовних вимог.

Відповідно до змісту статей 195, 240 ГПК України, 05.11.2021 за результатами розгляду даної справи за правилами загального позовного провадження, суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

При цьому, враховуючи відсутність відзиву по суті позову, згідно ст. 165 ГПК України справу вирішено за наявними в ній матеріалами.

Ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, заслухавши в судовому засіданні представників учасників справи, суд -

В С Т А Н О В И В:

Статтею 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладена функція представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Приписами ч. 3 ст. 4 ГПК України передбачено, що до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Право звернення прокурора до суду в інтересах держави передбачено також ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та ст. 53 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно зі ст. 24 Закону України «Про прокуратуру» право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного господарського судочинства надається Генеральному прокурору України, його першому заступнику та заступникам, керівникам регіональних та місцевих прокуратур, їх першим заступникам та заступникам.

Відповідно до ч.ч. 3-4 ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Рішенням Конституційного суду України від 08.04.1999 №3-рп/99 визначено, що під представництвом прокуратурою інтересів держави треба розуміти правовідносини, в яких прокурор, реалізуючи визначені Конституцією України повноваження, вчиняє в суді процесуальні дії з метою захисту інтересів держави з урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, у зв`язку із чим прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство підставу позову та зазначає, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі № 1-1/99, державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді.

З контексту викладеного вище рішення Конституційного Суду України, враховуючи положення чинного законодавства, вбачається, що прокурором прояв порушення інтересів держави визначається самостійно з урахуванням суспільного інтересу. Держава зацікавлена у дотриманні процедур реалізації прав на землю, так само як і у дотриманні норм чинного законодавства. Додержання вимог закону не може не бути суспільним інтересом, оскільки є проявом управлінської функції держави та спрямоване на забезпечення єдиного підходу до врегулювання тих чи інших правовідносин, впровадження системності та прозорості при реалізації прав громадянами і юридичними особами, принципу конституційної рівності суб`єктів цивільних правовідносин.

У той же час, використання земель без правовстановлюючих документів та безоплатно не може відповідати суспільному інтересу та порушує інтереси держави, як гаранта дотримання принципу верховенства права у країні.

Отже, правовідносини щодо використання земель становлять суспільний інтерес, а незаконність при їх використанні такому суспільному інтересу не відповідає.

Вирішуючи ж питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної фізичної чи юридичної особи, суд звертається до практики Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 категорично ствердив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес».

Статтями 14 Конституції України та 373 ЦК України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Несплата фактичним землекористувачем орендної плати за використання земель грубо порушує інтереси держави, оскільки спричиняє ненадходження до бюджету визначених земельним та податковим законодавством коштів. Зазначене має своїм наслідком недофінансування бюджету та неможливість реалізації місцевих програм. Таким чином, у зазначеному випадку наявний як державний, так і суспільний інтерес.

Вказане є підставою для захисту прокурором інтересів держави шляхом пред`явлення цього позову.

Статтями 13, 14 Конституції України визначається, що земля та інші природні ресурси є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування 8 межах, визначених Конституцією України. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до п. «а» ст. 83 Земельного кодексу України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

Згідно з ч. 3 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень міських рад у галузі земельних відносин на території міст належить здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержання земельного законодавства.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів міських рад належить справляння плати за землю, здійснення контролю за додержанням земельного законодавства, використанням і охороною земель.

Земельна ділянка, на якій розташоване належне ФОП Приходьку Д.В. нежитлове приміщення, відноситься до комунальної власності та належить територіальній громаді міста Миколаєва в особі Миколаївської міської ради.

За таких обставин право пред`явлення позову до відповідача про стягнення збережених без достатніх правових підстав коштів орендної плати за землю належить Миколаївській міській раді.

Плата за землю, яка є складовою податку на майно (ст. 265 Податкового кодексу України) відповідно до вимог ч. 1 ст. 64 Бюджетного кодексу України, належить до доходів загального фонду бюджетів міст обласного значення. У зв`язку з цим збитки за безоплатне використання земельної ділянки у вигляді неотриманої орендної плати за землю підлягають перерахуванню на рахунок Миколаївської міської ради, яка діє від імені власника цієї ділянки територіальної громади м. Миколаєва.

Зі змісту положень ст. 53 Господарського процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» вбачається, що прокурор, звертаючись до суду з позовною заявою в інтересах держави, зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, яким не здійснюється або неналежним чином здійснюється захист цих інтересів.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, висловленою в ухвалі від 10.07.2018 у справі №812/1689/16, постанові від 20.09.2018 у справі №924/1237/17, «нездійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень: він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

У даному випадку прокурором здійснюється представництво інтересів держави у суді в особі Миколаївської міської ради, у зв`язку із не виконанням позивачем свого обов`язку щодо захисту інтересів держави в суді з огляду на таке.

Статтею 17 Цивільного кодексу України передбачено, що орган місцевого самоврядування здійснює захист цивільних прав та інтересів у межах, на підставах та у спосіб, що встановлені Конституцією України та законом. Рішення, прийняте зазначеними органами щодо захисту цивільних прав та інтересів, не є перешкодою для звернення за їх захистом до суду.

Управління земельних ресурсів Миколаївської міської ради 31.05.2021 надіслало до Окружної прокуратури міста Миколаєва лист з копіями матеріалів про необхідність стягнення з ФОП Приходька Д.В. коштів у сумі 421 410,16 гри. за безоплатне використання земельної ділянки площею 8154 кв.м. з кадастровим номером :02:004:0006 по вул. Цілинній (Тернівка), 17/1 в м. Миколаєві (надано в додатку).

За результатами опрацювання зазначеного листа Окружною прокуратурою міста Миколаєва 07.06.2021 письмово повідомлено Миколаївську міську раду про необхідність самостійного вжиття органом місцевого самоврядування ефективних заходів для стягнення з ФОП Приходька Д.В. в судовому порядку вищевказаних коштів, а також про те, що недостатність фінансування судових витрат не є поважною причиною бездіяльності міської ради.

Водночас позивач лише 18.06.2021 надав до окружної прокуратури інформацію про те, що ФОП Приходько Д.В. у добровільному порядку заборгованість не сплатив, а відповідний позов не запланований до пред`явлення у зв`язку з нестачею коштів на сплату судового збору. Зазначене свідчить про незмінність позиції Миколаївської міської ради з даного питання та непред`явлення відповідного позову.

Такі дії позивача свідчать про його усвідомлену пасивну поведінку як уповноваженого суб`єкта владних повноважень, тобто нездійснення ним захисту інтересів держави в суді.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного королівства» суд наголосив, що засіб захисту повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Також Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 звернуто увагу на те, що розумність строку для самостійного вжиття позивачем заходів оцінюється з урахуванням можливості подальшого відчуження спірного майна, настання невідворотних наслідків, значимості судового захисту та ні.

Незважаючи на оскаржувану в даній справі протиправну бездіяльність землекористувача, міська рада не звернулась до нього з відповідним позовом з метою стягнення заборгованості.

Отже, за наявності підстав та повноважень на звернення до суду уповноваженим суб`єктом - Миколаївською міською радою - не вжито та не планується вжиття заходів до забезпечення судового захисту порушених інтересів держави, що свідчить про пасивну поведінку уповноваженого органу та має своїм наслідком нездійснення захисту інтересів держави у суді, та є підставою для здійснення органами прокуратури захисту в суді інтересів держави в особі Миколаївської міської ради.

З урахуванням наведеного, судом по суті спірних правовідносин встановлено таке:

Рішенням Миколаївської міської ради № 40/17 від 22.12.2005 у Миколаївського військового торгу № 631 Центрального управління військової торгівлі Тилу Збройних Сил України вилучено земельну ділянку площею 8154 кв.м із земельної ділянки загальною площею 9940 кв.м., залишивши в постійному користуванні земельну ділянку площею 1786 кв.м., для обслуговування будівель по вул. Цілинній, 17/1 в м. Миколаєві.

Також вказаним рішенням міської ради затверджено проект із землеустрою та передано приватному підприємству «Гучек» в оренду на 10 років земельну ділянку площею 8154 кв.м. для розміщення та подальшого обслуговування швейної майстерні по вул. Цілинній, 17/1 в м. Миколаєві, а також зобов`язано приватне підприємство «Гучек» укласти договір оренди земельної ділянки в управлінні земельних ресурсів Миколаївської міської ради.

Згідно з наявним в матеріалах справи проектом на земельній ділянці площею 8154 кв.м. з кадастровим номером :02:004:0006 по вул. Цілинній, 17/1 в м. Миколаєві знаходиться нежитловий об`єкт, який був придбаний приватним підприємством «Гучек» у Миколаївського військового торгу № 631 Центрального управління військової торгівлі Тилу Збройних Сил України на підставі договору купівлі-продажу від 13.12.2004. Право власності Приватного підприємства «Гучек» на нежитловий об`єкт за вищевказаною адресою визнано рішенням господарського суду Миколаївської області від 26.01.2004 у справі №11/12 та 08.02.2005 зареєстровано Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації.

Обов`язок укласти договір оренди земельної ділянки Приватне підприємство «Гучек» не виконало, а 22.03.2006 на підставі договору купівлі - продажу №901 продало ОСОБА_2 нежитловий об`єкт по вул. Цілинній, 17/1 в м. Миколаєві.

На підставі акта про передання права власності на куплене нерухоме майно від 30.12.2013 і протоколу про проведення аукціону, складеного універсальною біржею «Південь», приватним нотаріусом Бут Т.В. 30.12.2013 видано ОСОБА_1 свідоцтво НОМЕР_2 про право власності на нерухоме майно - нежитлове приміщення по вул. Цілинній, 17/1 в м. Миколаєві (запис про право власності №4145276 від 30.12.2013).

У подальшому фізична особа-підприємець Приходько Денис Володимирович (відповідач у даній справі) на підставі договору купівлі-продажу №83 від 09.02.2018 придбав у ОСОБА_1 нежитлові приміщення загальною площею 2112 кв.м. по вул. Цілинній (Тернівка), б. 17/1 в м. Миколаєві. Право його приватної власності підтверджується записом №24773919 від 09.02.2018 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав та оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Зі змісту ст.ст. 120, 125 Земельного кодексу України, ст. 377 Цивільного кодексу України вбачається, що з моменту виникнення права власності на нерухоме майно у власника виникає обов`язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, розташовану під цією будівлею.

Таким чином, за змістом вказаних приписів виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені, і яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права.

Відповідно до ст. 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Аналогічні формулювання поняття оренди землі закріплені в ст. 1 Закону України «Про оренду землі».

Звертаючись до суду в інтересах держави прокурор зазначає, що всупереч зазначеним вище вимогам законодавства ФОП Приходько Д.В. протиправно ухиляється від укладення з Миколаївською міською радою договору оренди земельної ділянки площею 8154 кв.м. з кадастровим номером :02:004:0006, на якій розміщені належні йому нежитлові будівлі.

Так, згідно з інформацією виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 18.06.2021 ФОП Приходько Д.В. не звертався до міської ради для укладення договору оренди земельної ділянки площею 8154 кв.м. з кадастровим номером :02:004:0006, а із загальної суми безпідставно збережених коштів за її використання під належним йому нежитловим приміщенням сплатив 03.02.2021 лише 13 960,46 грн.

Предметом даного позову виступає майнова вимога прокурора в інтересах держави щодо стягнення з відповідача грошових коштів за безоплатне користування земельною ділянкою у вигляді неодержаної орендної плати.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Таким чином, до предмету доказування у даній справі належить встановлення обставин порушення відповідачем порядку користування земельною ділянкою, в частині нездійснення передбачених законом платежів.

Прокурор на підтвердження власної правової позиції надав суду такі докази:

- рішення Миколаївської міської ради №40/17 від 22.12.2005;

- документи із проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду;

- Інформаційна довідка № 264621053 від 06.07.2021 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо нерухомого майна;

- листування учасників справи.

Позивач та відповідач будь-яких доказів на підтвердження власної правової позиції суду не надали.

Статтями 73, 74 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як слідує з положень ст. 77, 78 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до змісту ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, проаналізувавши фактичні обставини справи згідно з вимогами чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, суд встановив таке.

Відповідно до ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Підпунктом 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначено, що плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав та оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Зі змісту ст.ст. 120, 125 Земельного кодексу України, ст. 377 Цивільного кодексу України вбачається, що з моменту виникнення права власності на нерухоме майно у власника виникає обов`язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, розташовану під цією будівлею.

Таким чином, за змістом вказаних приписів виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені, і яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не є власником і постійним землекористувачем земельної ділянки, у зв`язку із чим не є платником плати за землю у формі земельного податку, тому єдиною можливою формою здійснення плати за землю для нього є орендна плата.

Відповідно до положень ст. 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Оскільки право власності на нежитлову будівлю, розташовану на земельній ділянці з кадастровим номером :02:004:0006, наразі зареєстровано за Фізичною особою-підприємцем Приходьком Д.В., Миколаївська міська рада позбавлена можливості передати її в оренду іншим особам та отримувати від цього прибуток.

Таким чином, з часу придбання 09.02.2018 нежитлового приміщення загальною площею 2112 кв.м. плата за землю власником об`єкта нерухомості самостійно не декларувалась, а сплачено лише 13 960,46 грн (близько 3 % від необхідної суми). Внаслідок цього власник землі (територіальна громада м. Миколаєва в особі Миколаївської міської ради) належний дохід від її використання не отримував.

Так, відповідно до інформації ГУ ДФС у Миколаївській області від 11.06.2021 відомості щодо укладення договору оренди земельної ділянки по вул. Цілинній, 17/1 в м. Миколаєві не надходила, Приходьком Д.В. в 2021 році сплачено орендну плату в розмірі 13 960,46 грн.

Згідно з пунктами 34, 35 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції міської ради належить вирішення на пленарних засіданнях питань регулювання земельних відносин; затвердження ставок земельного податку відповідно до Податкового кодексу України. У ст. 144 Конституції України, ст. 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Загальний розмір недоотриманого доходу у вигляді орендної плати за безоплатне використання земельної ділянки у період з 09.02.2018 по 01.06.2021 за наведеним у позовній заяві розрахунком становить 421 410,16 грн.

Про необхідність сплати коштів за використання вказаної земельної ділянки відповідач повідомлявся листом Миколаївської міської ради від 03.07.2019.

Проте відповідачем до теперішнього часу втрачену орендну плату в повному обсязі не сплачено, що підтверджується інформацією ГУ ДПС у Миколаївській області від 11.06.2021 та листом Миколаївської міської ради від 18.06.2021.

Отже, обставини справи свідчать, що плату за користування земельною ділянкою відповідач протягом спірного періоду не вносив.

Таким чином, у спірний період мало місце фактичне користування відповідачем земельною ділянкою комунальної власності без здійснення оплати за таке користування.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст.1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.

За змістом положень глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п.94 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц, до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч.1 ст.1212 Цивільного кодексу України.

Таким чином, відповідач як фактичний користувач земельної ділянки, що у спірний період (з 09.02.2018 по 01.06.2021) без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч.1 ст.1212 Цивільного кодексу України.

Отже, у зв`язку із наявністю права власності на нерухоме майно на відповідача було покладено обов`язок укласти та зареєструвати договір оренди щодо земельної ділянки, на якій воно розташоване. Цього обов`язку відповідач не виконав, тому без законних підстав зберігав у себе майно - кошти за оренду землі в сумі 435 370,62 грн, які підлягають стягненню.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 12.04.2017 у справі №922/207/15, Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц, від 20.11.2018 №922/3412/17.

Судом відхиляються заперечення відповідача про те, що відповідач у квітні 2019 року звертався до позивача з заявою про отримання рішення про надання земельної ділянки в оренду, відповіді на яку фізичною особою-підприємцем не отримано, оскільки за приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, відповідач же ні відзиву, ні будь-яких доказів на підтвердження своєї правової позиції, як уже було наведено, суду не надав.

Суд також звертає увагу відповідача на те, що в матеріалах справи наявний лист Виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 4268/02.02.01-40/14/21 від 18.06.2021 (а.с. 58), в якому заступник міського голови повідомляє Окружну прокуратуру міста Миколаєва про те, що ФОП Приходько Д.В. не звертався до Миколаївської міської ради для укладання договору оренди на земельну ділянку (кадастровий номер - :02:004:0006) площею 8154 кв.м. по вул. Цілинній (тернівка), 17/1.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що прокурор правомірно звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача коштів за період фактичного користування земельною ділянкою у порядку ст.1212 Цивільного кодексу України.

Перевіривши наведений прокурором розрахунок ціни позову, судом встановлено, що здійснений він у відповідності до чинних норм, а тому, до стягнення з відповідача підлягає сума коштів в розмірі 435 370,62 грн.

При цьому судом взяті до уваги зауваження представника відповідача стосовно того, що розрахунок неодержаного доходу у розмірі орендної плати за період безоплатного використання земельної ділянки Приходьком Д.В. містить невідповідність в зазначеній сумі часткової оплати орендної плати відповідачем - у розрахунку зазначено суму 13 940,46 грн замість правильної - 13 960,46 грн. Разом із тим, суд зауважує, що така невідповідність є лише технічною опискою, оскільки за перевіркою суду арифметичний розрахунок відповідного неодержаного доходу виконано виходячи із правильної суми часткової оплати - 13 960,46 грн.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми та обставини, розглянувши даний спір із застосуванням норм матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, згідно з наявними в матеріалах справи доказами, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 238 ГПК України, у резолютивній частині рішення зазначаються, зокрема відомості про розподіл судових витрат.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, враховуючи задоволення позовну у повному обсязі, судовий збір у даній справі підлягає покладенню на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, 165, 219, 220, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Приходька Дениса Володимировича ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Миколаївської міської ради (54027, м. Миколаїв, вул. Адміральська, буд. 20; ідентифікаційний код 26565573) кошти в сумі 421 410,16 грн за безоплатне користування земельною ділянкою площею 8154 кв.м. з кадастровим номером :02:004:0006 по вул. Цілинній (Тернівка), 17/1 в м. Миколаєві у вигляді неодержаної орендної плати (на розрахунковий рахунок UА0014483 УК у м.Миколаєві/Центральний р-н/, ЄДРПОУ одержувача 37992781, банк одержувача Казначейство України (ЕАП), код платежу 24062200).

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Приходька Дениса Володимировича ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Миколаївської обласної прокуратури (54001, Миколаївська обл., м. Миколаїв, вул. Спаська, буд. 28; ідентифікаційний код 02910048; р/рА0000340, , Банк ДКСУ м. Києва МФО 820172) 6321,15 грн судового збору.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Сторони та інші учасники справи:

Орган, якому законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб: Виконуючий обов`язки Заступника керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва (54001, м. Миколаїв, вул. Нікольська, буд. 73; ідентифікаційний код 02910048);

Позивач: Миколаївська міська рада (54027, м. Миколаїв, вул. Адміральська, буд. 20; ідентифікаційний код 26565573);

Відповідач: Фізична особа-підприємець Приходько Денис Володимирович ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Повний текст рішення складено і підписано судом 15.11.2021.

Суддя О.Г. Смородінова