номер провадження справи 27/79/21
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.2021 Справа № 908/1116/21

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Дроздової Світлани Сергіївни, при секретарі судового засіданні Хрипко О.О., розглянувши матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Багіра (адреса реєстрації: 21007 м. Винниця, вул. П.Запорожця, 20А/132; адреса для листування: 69001 м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 2, ідентифікаційний код юридичної особи 32297681)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Евіта (69006 м. Запоріжжя, вул. В.Лобановського, буд. 7, кв. 57, ідентифікаційний код юридичної особи 31540037)

про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення

за участю

представника позивача: не з`явився

представника відповідача: не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Багіра звернулося до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Евіта про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення Товариства з обмеженою відповідальністю Евіта з нежитлових приміщень загальною площею 409,1 кв.м., які розташовані за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 2.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.04.2021 позовні матеріали № 908/1116/21 передано на розгляд судді Дроздовій С.С.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 27.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/1116/21; присвоєно справі номер провадження 27/79/21; ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 24.05.2021.

Відповідачем надано відзив (вх. № 10224/08-08/21 від 20.05.2021) на позовну заяву, відповідно до якого проти позову заперечив та зазначив, що оскільки позивач не виконав власного зобов`язання щодо компенсації вартості ремонту, то у відповідача не настав строк виконання зобов`язання щодо звільнення приміщень.

Ухвалою суду від 24.05.2021, відповідно до ст. 183 ГПК України, підготовче засідання було відкладено на 24.06.2021.

Ухвалою суду від 24.06.2021 на підставі ст. 177 ч. 3 ГПК України строк підготовчого провадження продовжено на тридцять днів до 27.07.2021, підготовче засідання, відповідно до ст. 183 ГПК України відкладено на 26.07.2021.

Ухвалою суду від 26.07.2021, відповідно до ст. 185 ГПК України, підготовче провадження у справі № 908/1116/21 закрито, справу призначено до розгляду по суті в судовому засіданні 10.08.2021.

Ухвалою суду від 10.08.2021, відповідно до ст. 216 ГПК України, розгляд справи відкладено на 06.09.2021.

Ухвалою суду від 06.09.2021 продовжено строк підготовчого засідання відповідно до Конвенції про захист прав людини і основних свобод, розгляд справи відкладено на 26.10.2021.

Ухвалою суду від 26.10.2021 відповідно до ст. 216 частина 2 ГПК України оголошено перерву в судовому засіданні до 08.11.2021.

У судовому засіданні 08.11.2021 справу розглянуто, прийнято рішення.

Представники позивача та відповідача в судове засідання 08.11.2021 не з`явились, про поважні причини неявки відповідач суд не повідомив, позивачем неодноразово направлялись клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, про час та місце проведення судових засідань були повідомлений належним чином.

Згідно ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За таких обставин, суд вважає, що ним були вжиті достатні заходи для повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи № 908/1116/21.

У відповідності до ст. 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

З урахуванням викладеного, суд вирішив за доцільне розглянути справу по суті за наявними матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті, за відсутністю представників сторін.

Розглянувши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши надані докази, суд

УСТАНОВИВ:

Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

З огляду на статтю 509 Цивільного кодексу України вбачається, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Як зазначає позивач та вбачається з матеріалів справи, ТОВ Багіра є власником адміністративної будівлі в цілому, яка розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 2, за ТОВ Багіра на підставі договору купівлі-продажу № 07.02/1 від 07.02.2003, згідно витягу № 3558643 про реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно нежитлову адміністративну будівлю. Згідно з інформаційною довідкою № 117304756 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яка сформована 16.03.2018, 26.11.2012 внесено запис про реєстрацію прав власності ТОВ Багіра на нежитлову будівлю літ.А-3 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 2; підставою виникнення права власності є договір купівлі-продажу № 07.02/1 від 07.02.2003.

01.03.2002 між Запорізьким колективним будівельним управлінням Машбуд та Товариством з обмеженою відповідальністю Евіта було укладено договір оренди нежитлового приміщення № 0301-01, відповідно до умов якого орендодавець передає орендарю нежитлове приміщення в адміністративній будівлі за юридичною адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 2 загальною площею 409,1 кв.м.

Частиною першою статті 770 ЦК України встановлено, що у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов`язки наймодавця.

Позивач, набувши право власності на увесь об`єкт нерухомості, автоматично набув прав та обов`язків наймодавця за Договором оренди, укладеним між попереднім власником та відповідачем.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 06.03.2018 року у справі №908/2367/17 задоволено позовні вимоги ТОВ «Багіра» до ТОВ «Евіта», розірвано договір оренди від 01.03.2002 року. Вказане рішення залишено без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 04.06.2018 року та постановою Верховного Суду від 25.09.2018 року.

ТОВ «Евіта», незважаючи на наявність вказаних вище судових рішень, не звільнило займане приміщення. У зв`язку із цим позивач був вимушений звертатись до суду за стягненням грошових коштів за фактичне користування його майном.

Рішеннями господарського суду Запорізької області від 27.08.2019 року у справі №908/517/19 та від 16.03.2020 року у справі №908/3519/19 задоволені позовні вимоги щодо стягнення коштів за користуванням майном позивача.

Позивач вказав на те, що він своїми листами від 16.07.2019, 24.11.2020, 15.02.2021 неодноразово пропонував відповідачу звільнити займані приміщення та підписати акт прийму-передачі приміщення.

Відповідач своїми листами № 21/05-1 (вимога) та б/н від 01.03.2021 вказав про проведення інвентаризації залишків майна ТОВ «Евіта», звільнення орендованого приміщення буде забезпечено протягом місяця з моменту сплати компенсації.

В зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить суд усунути перешкоди у користуванні майном шляхом виселення Товариства з обмеженою відповідальністю Евіта з нежитлових приміщень загальною площею 409,1 кв.м., які розташовані за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 2.

Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

За приписами ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. (Аналогічна норма міститься і у ст. 526 Цивільного кодексу України.). До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що 01.03.2002 між Запорізьким колективним будівельним управлінням Машбуд та Товариством з обмеженою відповідальністю Евіта було укладено договір оренди нежитлового приміщення № 0301-01, відповідно до умов якого орендодавець передає орендарю нежитлове приміщення в адміністративній будівлі за юридичною адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 2 загальною площею 409,1 кв.м, з прилеглими територіями (коридори, холи, санвузли) для використання в службових цілях, визначених статутом або іншим реєстраційним документом орендаря (п.1.1).

В подальшому 01.03.2017 між ТОВ Евіта та ФОП Шинкаренко укладено договір суборенди № 03/01/2017/-СА, за умовами якого ТОВ Евіта передало ФОП Шинкаренко Т.О. нежитлові приміщення площею 409,1 кв.м, розташовані за адресою м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 2.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 06.03.2018 у справі №908/2367/17 розірвано договір оренди нежитлового приміщення від 01.03.2002 року. Вказане рішення суду набуло законної сили 06.06.2018.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 27.08.2019 у справі №908/517/19 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Евіта на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Багіра 49550 грн. 38 коп. заборгованості зі сплати орендних платежів, 439 грн. 77 коп. інфляційних втрат, 1050 грн. 21 коп. судового збору. Вказане рішення набрало законної сили 27.11.2019.

Згідно з ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, судами у вказаних вище справах було розірвано спірний Договір оренди та стягнуто орендні платежі за користування приміщеннями.

Як вже зазначено вище, позивач своїми листами від 16.07.2019, 24.11.2020, 15.02.2021 неодноразово пропонував відповідачу звільнити займані приміщення та підписати акт прийму-передачі приміщення.

Станом на час розгляду справи відповідачем не надано суду доказів повернення майна позивачу.

Стаття 391 Цивільного кодексу України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч. 4 ст. 291 Господарського кодексу України правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України, зокрема ст. 785 ЦК України.

Відповідно до вимог частини першої статті 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

За таких обставин, вимога позивача про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення Товариства з обмеженою відповідальністю Евіта з нежитлових приміщень загальною площею 409,1 кв.м., які розташовані за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 2 є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Посилання відповідача на п. 4.9 Договору, яким встановлено, що по закінченню строку дії договору чи при його достроковому розірванні орендар передає орендодавцю приміщення протягом 30 днів після компенсації орендодавцем вартості капітального ремонту, реконструкції орендованих приміщень, суд не приймає, оскільки питання компенсації позивачем відповідачу грошових коштів підлягає розгляду в іншому, окремому провадженні, а звільнення спільного приміщення є законною вимогою власника після розірвання Договору оренди такого приміщення.

Вимога п. 1 ст. 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітися як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь вмотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Відповідно до ст.ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.ст. 73, 77 ГПК України).

З урахуванням наведеного, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, заснованими на законі та такими, що підлягають задоволенню.

В порядку ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 42, 123, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Багіра до Товариства з обмеженою відповідальністю Евіта задовольнити.

Усунути перешкоди у користуванні майном шляхом виселення Товариства з обмеженою відповідальністю Евіта з нежитлових приміщень загальною площею 409,1 кв.м., які розташовані за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 2.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Евіта (69006 м. Запоріжжя, вул. В.Лобановського, буд. 7, кв. 57, ідентифікаційний код юридичної особи 31540037) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Багіра (адреса реєстрації: 21007 м. Винниця, вул. П.Запорожця, 20А/132; адреса для листування: 69001 м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 2, ідентифікаційний код юридичної особи 32297681) 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення оформлено та підписано 18.11.2021.

Суддя С.С. Дроздова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення буде розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.