РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.11.2021Справа № 910/6973/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Маринченка Я.В. розглянувши матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування»

до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант»

про стягнення 127400 грн,

Без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення 127400 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 20.09.2020 в Дніпропетровській обл., м. Кривий ріг на МКРН 4й Зарічний біля будинку 28 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ГАЗ» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Toyota», д.н.з. НОМЕР_2 , що був припаркований, внаслідок чого пошкоджено автомобіль марки «Toyota», д.н.з. НОМЕР_2 , що належить ТОВ «ОТП Лізинг», якому позивач, як страховик виплатив, страхове відшкодування в розмірі 146552,41 грн. Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 застрахована у Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» позивач просить стягнути з відповідача 127400 грн страхового відшкодування.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.05.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №910/6973/21, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

01.06.2021 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва відповідачем подано відзив на позовну заяву в якому зазначено, що позовні вимоги є необґрунтованими та незаконними, оскільки позивачем у розрахунках суми страхового відшкодування не враховано коефіцієнт фізичного зносу, що суперечить приписам ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки до настання ДТП 20.09.2020 застрахований позивачем автомобіль відновлювався, а саме ремонтувались та фарбувались двері передні ліві, про що міститься інформація на «Audatex». Також, відповідачем надано власний розрахунок суми страхового відшкодування, відповідно до якого сума, що підлягає сплаті позивачу становить 110157,19 грн.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що заперечення відповідача щодо необхідності застосування коефіцієнта фізичного зносу є безпідставними, оскільки на підтвердження підстав для застосування коефіцієнта фізичного зносу до суми страхового відшкодування відповідачем подано виписку з Audahistory, що не можна вважати належним та допустимим доказом. Окрім того, долучений відповідачем висновок експерта також не може вважатись належним та допустимим доказом, оскільки відповідна експертиза була проведена усупереч положенням Інструкції про проведення судових експертиз та експертних досліджень.

15.07.2021 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва позивачем подано заяву про зменшення ціни позову, яка обґрунтована тим, що в ході судового розгляду справи відповідачем було частково сплачено суму страхового відшкодування в розмірі 110157,19 грн, у зв`язку з чим, позивач зазначає що новою ціною позову є стягнення 17242,81 грн страхового відшкодування.

Розглянувши заяву позивача про зменшення ціни позову суд зазначає наступне.

У відповідності до ч.2 ст.46 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Розглянувши заяву позивача про зменшення позовних вимог, судом прийнято до розгляду заяву про зменшення позовних вимог, у зв`язку із чим має місце нова ціна позову - 17242,81 грн.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01.10.2019 між ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (позивач, страховик) та ТОВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (страхувальник) укладено Генеральний договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, водіїв і пасажирів від нещасного випадку №1362/19-Т/ДГО/НС/Ц2 відповідно до умов якого страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити на умовах цього договору виплату страхового відшкодування страхувальнику або вигодонабувачу або третій особі, а страхувальник зобов`язується сплатити страхову премію у визначені терміни та виконати інші умови договору.

Додатком №1 до Генерального договору (Додатковою угодою щодо страхування відповідного переліку ТЗ №927/20-Т/Ц2/1326 від 15.06.2020) сторони погодили, що страховик приймає на умовах договору та цієї додаткової угоди на страхування ТЗ, перелік яких викладений в Додатку №1 до цієї Додаткової угоди, що є невід`ємною частиною.

Відповідно до додатку №1 до Додаткової угоди застраховано транспортний засіб - автомобіль марки «Toyota», д.н.з. НОМЕР_2 , в тому числі за страховим ризиком - ДТП.

Згідно з відповіддю Національної Поліції України №434110, 20.09.2020 о 19:55 год. у Дніпропетровській обл., м. Кривий Ріг, Покровський район, МКРН 4й Зарічний біля будинку 28 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів марки «ГАЗ» д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 та «Toyota», д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 , внаслідок чого пошкоджено вищезазначені автомобілі. Дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення ОСОБА_1 п.п. 10.1., п. 2.10. та п. 2.9.а. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету міністрів України №1306 від 10.10.2001.

Постановою Жовтневого районного суду Кривого Рогу Дніпропетровської області у справі №212/7208/20 від 07.10.2020 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.ст. 130, 124, 122-4 та 122-2 КУпАП.

Позивач, на виконання умов Договору №927/20-Т/Ц2/1326 від 15.06.2020 на підставі страхового акта №006.02439120-2 від 29.01.2021, визнав вказану подію страховим випадком та здійснив виплату страхового відшкодування у сумі 146552,41 грн на рахунок ТОВ «ОТП Лізинг»., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень №65043566 від 01.12.2020 та №5665074 від 02.02.2021.

Розрахунок суми страхового відшкодування здійснено на підставі рахунків №АМ28673 від 22.09.2020, №АМ28743 від 01.10.2020 та №АМ29089 від 08.12.2020 відповідно до яких вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Toyota», д.н.з. НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП, склала 146552,41 грн.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Пунктом 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої, відшкодовується винною особою.

Вина ОСОБА_1 у скоєнні вказаного ДТП належним чином доведена доказами, наявними у матеріалах справи.

Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «ГАЗ» д.н.з. НОМЕР_1 , застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант».

З наявних в матеріалах справи документів вбачається, що поліс обов`язкового страхування №АО2484090 був чинний на момент скоєння ДТП - 20.09.2020. Ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 130000 грн, франшиза - 2600 грн.

Таким чином, особою, відповідальною за завдані власнику автомобіля марки «Toyota», д.н.з. НОМЕР_2 збитки у межах передбачених договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності в даному випадку є відповідач.

Пунктом 36.4. ст.36 Закону передбачено, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

З огляду на викладене, до позивача, як страховика, який виплатив страхове відшкодування за Договором №927/20-Т/Ц2/1326 від 15.06.2020, перейшло право вимоги, яке ТОВ «ОТП Лізинг», мало до відповідача, як особи, відповідальної за завдані збитки.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до відповідача із претензією №091220/172/р від 09.12.2020 про виплату страхового відшкодування в розмірі 134320,45 грн.

Пунктом 32.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик не пізніше 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими, зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його.

Судом встановлено, що 16.06.2021 відповідачем було сплачено на користь позивача суму страхового відшкодування в розмірі 110157,19 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення №17808 від 16.06.2021 на суму 110157,19 грн.

Розмір відновлювального ремонту в сумі 146552,41 грн пошкодженого автомобіля марки «Toyota», д.н.з. НОМЕР_2 підтверджується рахунками №АМ28673 від 22.09.2020, №АМ28743 від 01.10.2020 та №АМ29089 від 08.12.2020. Крім того, позивачем долучено до матеріалів справи Звіт про оцінку колісного транспортного засобу №69206 від 15.10.2020 та ремонтну калькуляцію Audatex відповідно до яких вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Toyota», д.н.з. НОМЕР_2 складає 135045,70 грн.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця між виплаченою сумою страхового відшкодування та розміром матеріального збитку в сумі 17242,81 грн.

Заперечення відповідача щодо неврахування позивачем під час визначення суми страхового відшкодування коефіцієнта фізичного зносу судом відхиляються, оскільки наданий на підтвердження доказу ремонту складових частин кузову витяг Audahistory не підтверджує факту проведення відновлювального ремонту автомобіля, як і факту пошкодження вказаного автомобіля раніше, а лише свідчить про проведення розрахунку певного виду ремонту. Отже відповідачем не доведено суду наявності підстав для застосування коефіцієнту фізичного зносу під час розрахунку суми страхового відшкодування.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Стосовно вимоги позивача про покладення на відповідача витрат на правничу допомогу в сумі 9000 грн, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 ст.126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За приписами ч.3 ст.126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Позивачем, на підтвердження факту надання правничої допомоги до матеріалів справи додано копію Договору про надання правової допомоги №110119 від 11.01.2019 укладеного із Даниловим А.Г., копію Акта виконаних робіт №910/6973/21 від 17.05.2021 на суму 9000 грн, копію рахунка №910/6973/21-г від 17.05.2021 на суму 9000 грн, платіжне доручення №27135282 від 20.05.2021 на суму 9000 грн.

Пунктом 2 ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Разом з тим, відповідно до ч. 5 ст.126 Господарського процесуального кодексу України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Враховуючи подані відповідачем заперечення щодо суми витрат на професійну правничу допомогу вимога позивача про покладення на відповідача витрат на правничу допомогу підлягає часткову задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Враховуючи, що отримані позивачем послуги від Даниловим А.Г. визначені у п. 1 та п. 2 Акта виконаних робіт зводяться до вивчення законодавства не можуть бути віднесені судом, як послуги які є необхідними під час підготовки даної позовної заяви, оскільки адвокат відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» зобов`язаний підвищувати свій професійний рівень, а тому включення даних послуг до акта є безпідставним, беручи до уваги складність розглядуваної справи, поведінку відповідача в ході розгляду справи та ціну позову, суд вважає, що вимога позивача про покладення на відповідача витрат на правову допомогу підлягає частковому задоволенню у розмірі 4500 грн.

Разом з тим, відповідно до положень ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст.13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, ст.ст.232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 40; ідентифікаційний код 20602681) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (03056, м. Київ, вул. Борщагівська, буд. 154; ідентифікаційний код 33908322) страхове відшкодування в сумі 17242 (сімнадцять тисяч двісті сорок дві) грн 81 коп., а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн та витрати на правову допомогу у розмірі 4500 (чотири тисячі п`ятсот) грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено: 12.11.2021

Суддя Я.В. Маринченко