ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

09.11.2021 Справа № 914/2914/15

Господарський суд Львівської області у складі колегії суддів: головуючий суддя Петрашко М.М., суддя Мороз Н.В. та суддя Матвіїв Р.І. розглянувши матеріали скарги (вх.№4354/21 від 28.10.2021р.)

Фізичної особи-підприємця Божика Тараса Михайловича

на дії приватного та державного виконавця

у справі №914/2914/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" - Кадирова Владислава Володимировича

до відповідача Фізичної особи-підприємця Божика Тараса Михайловича

за участю у справі третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Національного банку України

за участю у справі третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариства з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк"

про стягнення заборгованості за кредитним договором

за участю представників:

від скаржника (боржника) не з`явився

від стягувача не з`явився

від третіх осіб не з`явився

від приватного виконавця не з`явився

від державної виконавчої служби не з`явився

ВСТАНОВИВ

Рішенням Господарського суду Львівської області від 04.12.2018р. у справі №914/2914/15 позов задоволено частково, вирішено стягнути з Фізичної особи-підприємця Божика Тараса Михайловича на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" 5897,53 доларів США, що еквівалентно 124378,32 грн. за курсом НБУ станом на 10.08.2015р. простроченої заборгованості за кредитом, 5183,15 доларів США, що еквівалентно 109312,12 грн. за курсом НБУ станом на 10.08.2015р. простроченої заборгованості за відсотками та 974,15 грн. штрафу. Вказаним рішенням суду також вирішено стягнути з Фізичної особи-підприємця Божика Тараса Михайловича в дохід Державного бюджету України 18771,37 грн. судового збору. В задоволенні позову в частині вимоги про стягнення решти суми нарахованої пені відмовлено.

29.01.2019р. на виконання рішення Господарського суду Львівської області від 04.12.2018р. у справі №914/2914/15 видано накази про стягнення вищезазначених грошових коштів.

Ухвалою суду від 05.11.2020р. у справі №914/2914/15 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» №21722 від 21.10.2020р. про заміну сторони (стягувача) правонаступником задоволено та замінено сторону стягувача - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста».

Ухвалою суду від 29.07.2021р. у справі №914/2914/15 заяву ОСОБА_1 про заміну сторони (стягувача) правонаступником задоволено та замінено у справі № 914/2914/15 сторону стягувача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» на його правонаступника - ОСОБА_1 .

28.10.2021р. на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла скарга (вх.№4354/21) Фізичної особи-підприємця Божика Тараса Михайловича на дії приватного та державного виконавця у справі №914/2914/15.

Ухвалою суду від 29.10.2021р. розгляд скарги призначено на 09.11.2021р.

Сторони, треті особи, приватний виконавець та орган ДВС явку представників в судове засідання 09.11.2021р. не забезпечили.

Відповідно до частини 2 статті 339 Господарського процесуального кодексу України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Розглянувши скаргу (вх.№4354/21 від 28.10.2021р.) Фізичної особи-підприємця Божика Тараса Михайловича на дії приватного та державного виконавця у справі №914/2914/15, суд зазначає таке.

Як вбачається із поданих матеріалів, 24.05.2019р. приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Маковецьким Зоряном Вікторовичем при примусовому виконанні наказу Господарського суду Львівської області від 29.01.2019р. у справі №914/2914/15, керуючись статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження», накладено арешт на грошові кошти, що містяться на всіх відкритих рахунках у всіх банківських установах та на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику: Божику Тарасу Михайловичу .

Постановою приватного виконавця від 24.12.2019р., у зв`язку з тим, що коштів та майна боржника, на яке можна звернути стягнення в ході виконання виконавцем не виявлено, керуючись пунктом 2 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ (наказ у справі №914/2914/15 від 29.01.2019р.) та авансовий внесок у розмірі 18252,38 грн. повернуто стягувачу.

Як встановлено судом, ухвалами суду від 05.11.2020р. та від 29.07.2021р. у справі №914/2914/15 Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» замінено на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» та замінено Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» на його правонаступника ОСОБА_1 .

Як зазначено у скарзі, на даний час стягувачем по вказаному виконавчому документу є ОСОБА_1 , який не має жодних майнових претензій до позивача як до боржника та не заперечує щодо припинення обтяжень по нерухомому майну боржника - позивача ОСОБА_1 , у зв`язку з чим відповідач звернувся до приватного виконавця Маковецького З.В. із заявою про скасування арештів на все майно, які були накладені приватним виконавцем в межах виконавчого провадження №59203946 з примусового виконання наказу №914/2914/15, виданого 29.01.2019р. Господарським судом Львівської області про стягнення з ФОП Божика Тараса Михайловича на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» грошових коштів.

Листами від 30.08.2021р. №2544 та від 12.10.2021р. №3064 приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Маковецький Зорян Вікторович повідомив Божика Тараса Михайловича , що перелік підстав для зняття виконавцем арешту з майна боржника є вичерпним, а в інших випадках зняття арешту здійснюється у судовому порядку.

Крім того, 05.03.2019р. державним виконавцем Дрогобицького міськрайонного відділу ДВС винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №58536328 з примусового виконання наказу №914/2914/15 від 29.01.2019р. про стягнення з Божика Тараса Михайловича на користь держави 18771,37грн. В межах даного виконавчого провадження державним виконавцем також було накладено арешти на грошові кошти боржника, а саме постановами про арешт коштів боржника від 31.01.2020р. та від 12.10.2020р.

Постановою державного виконавця від 23.12.2020р. по ВП№58536328 про повернення виконавчого документа стягувачу, що виданий 29.01.2019р. Господарським судом Львівської області про стягнення з ФОП Божика Тараса Михайловича на користь держави 18771,37грн., керуючись пунктом 2 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», повернуто стягувачу - ПАТ «Дельта Банк», правонаступником якого є відповідач ОСОБА_1 .

Заявою від 06.10.2021р. на адресу Дрогобицького МРВ ДВС боржник ФОП Божик Т.М. просив державного виконавця скасувати арешти боржника, накладені в межах виконавчого провадження №58536328, однак листом від 26.10.2021р. №В10/09-13/34100 державний виконавець відмовив у скасуванні арешту.

У поданій скарзі на дії приватного та державного виконавця у справі №914/2914/15 скаржник посилається також на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду від 24.09.2021р. у справі №442/7347/21, якою відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом Божика Тараса Михайловича до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог - приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Маковецький З.В., Дрогобицький міськрайонний відділ ДВС про припинення обтяження на нерухоме майно.

Як зазначає скаржник, враховуючи те, що виконавчі документи по виконавчих провадженнях №58536328 та №59203946 з примусового виконання наказів у справі №914/2914/15, виданих 29.01.2019р. Господарським судом Львівської області, повернуті стягувачу, яким на даний час є ОСОБА_1 , беручи до уваги те, що стягувач не заперечує щодо скасування арештів з майна та коштів боржника, а наявні арешти перешкоджають скаржнику розпорядитися належним йому майном, скаржник вважає, що існують всі підстави для зняття накладених арештів приватним та державним виконавцями.

Таким чином боржник - Фізична особа-підприємець Божик Тарас Михайлович звернувся до Господарського суду Львівської області із скаргою (вх.№4354/21 від 28.10.2021р.) на дії приватного та державного виконавця у справі №914/2914/15 та просить:

- зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького Зоряна Вікторовича скасувати арешт нерухомого майна Божика Тараса Михайловича, що накладений постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького З.В. від 24.05.2019р. в межах виконавчого провадження ВП №58536328;

- зобов`язати Дрогобицький міськрайонний відділ державної виконавчої служби ЗМУ МЮ (м.Львів) скасувати арешти коштів Божика Тараса Михайловича, що накладені постановами від 31.01.2020р. та від 12.10.2020р. в межах виконавчого провадження ВП №58536328.

Відповідно до статті 339 Господарського процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною 1 статті 327 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу, якщо:

1) стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа;

2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення;

4) стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа;

5) у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника);

6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу в натурі;

7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку;

8) відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення, не закінчилася;

9) законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення;

10) відсутня його згода на заміщення приватного виконавця у випадках, передбачених Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів";

11) запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру.

Частиною 3 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», у разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску. На письмову вимогу стягувача виконавцем надається звіт про використання авансового внеску. У разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається.

Згідно із частиною 1 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до частинами 2 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Частиною 1 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно із частиною 2 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктами 10, 15 частини першої статті 34 цього Закону.

Відповідно до частини 3 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Частиною 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону;

10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

Згідно із частиною 5 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Як вбачається із поданих матеріалів, виконавчі документи були повернуті стягувачу на підставі пункту 2 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», а не на підставі пункту 1 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», на зміст якого фактично посилається скаржник у поданій ним скарзі, стверджуючи, що ОСОБА_1 не має жодних майнових претензій та не заперечує щодо припинення обтяжень по нерухомому майну боржника.

При цьому, як вбачається із матеріалів справи, стягувачем не подавалася заява про повернення йому виконавчого документа на підставі пункту 1 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, слід зазначити, що зі змісту поданої скарги не вбачається жодних інших обставин, які могли б свідчити про існування підстав для зняття арешту з майна.

Враховуючи наведені норми законодавства та встановлені судом обставини, у приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького Зоряна Вікторовича та державного виконавця Дрогобицького ВДВС у Дрогобицькому районі Львівської області відсутні правові підстави для скасування арешту, що накладений в межах виконавчого провадження ВП №58536328 та ВП №59203946.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 13 грудня 2012р. №18-рп/2012, відповідно до Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки; усі суб`єкти права власності рівні перед законом; захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу; права і свободи людини і громадянина захищаються судом; судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій її території; обов`язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства.

У вказаному рішенні Конституційного суду України від 13 грудня 2012р. №18-рп/2012 зазначено також, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Частиною 3 статті 343 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно з пунктом 9.13. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. №9 Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України, за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов`язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Враховуючи наведене, зважаючи на те, що право заявника не було порушено, суд дійшов висновку визнати доводи скаржника неправомірними і відмовити у задоволенні скарги.

Керуючись статтями 234, 235, 339, 342, 343 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ

1. У задоволенні скарги (вх.№4354/21 від 28.10.2021р.) Фізичної особи-підприємця Божика Тараса Михайловича на дії приватного та державного виконавця у справі №914/2914/15 відмовити.

Ухвала господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 235 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалу може бути оскаржено відповідно до розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 15.11.2021р.

Головуючий суддя Петрашко М.М.

Суддя Мороз Н.В.

Суддя Матвіїв Р.І.