ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2021м. ДніпроСправа № 904/6334/21

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) учасників, справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ідіджі Груп", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Восход Електро", м. Дніпро

про стягнення 31424,51грн., з яких 28567,73грн. основної заборгованості; 2856,78грн. штрафу (договір поставки №15СВ/15112017 від 15.11.2017)

РУХ СПРАВИ У СУДІ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ідіджі Груп" (далі - позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Восход Електро" (далі - відповідач) заборгованості у розмірі 31 424,51грн., з яких 28 567,73 грн. основний борг, 2 856,78 грн. - штраф за порушення умов договору поставки №15СВ/15112017 від 15.11.2017.

Ухвалою суду від 14.07.2021 (суддя ОСОБА_1) прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.09.2021, у зв`язку із звільненням судді ОСОБА_1 з посади, справу передано для розгляду судді Назаренко Н.Г.

Ухвалою суду від 16.09.2021 прийнято справу №904/6334/21 до свого провадження. Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами.

Відповідно до статті 27 Господарського процесуального кодексу України позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи - підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Як вбачається з відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 03.11.2021 з 26.07.2021 (після порушення провадження у справі № 904/6334/21) відповідач змінив адресу з: 49000, м. Дніпро, вул. Барнаульська, 2А, каб. 410, на: 76000, м. Івано- Франківськ, вул. Дністровська, буд. 26.

Згідно зі статтею 31 Господарського процесуального кодексу України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо:

1) справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду;

2) після задоволення відводів (самовідводів) чи з інших підстав неможливо утворити новий склад суду для розгляду справи;

3) ліквідовано або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який розглядав справу.

Справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа відноситься до виключної підсудності іншого суду.

Ухвалою суду від 03.11.2021 вирішено направити на нову адресу відповідача (76000, м. Івано-Франківськ, вул. Дністровська, буд. 26) ухвалу суду від 16.09.2021 про прийняття справи до свого провадження.

Приписами статті 248 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 1 статті 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 №475/97-ВР). Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов`язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

У рішенні Конституційного Суду України від 30.06.2009 по справі №16-рп/2009 зазначено, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина.

Господарським судом враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

Враховуючи необхідність надання додаткового часу задля забезпечення можливості подачі відповідачем відзиву, господарський суд констатує, що строк на вирішення даної справи не є порушеним.

З урахуванням викладеного, з метою дотримання принципу здійснення правосуддя у розумні строки, справу розглянуто за відсутності відзиву відповідача, повідомленого належним чином про відкриття провадження у справі в порядку письмового провадження із визначенням строку на подання відзиву на позовну заяву.

Господарський суд констатує, що сторони мали реальну можливість надати всі існуючі докази в обґрунтування своїх позовних вимог та заперечень суду першої інстанції.

Частиною 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Судові дебати не проводяться.

16.11.2021 здійснено розгляд справи по суті.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Враховуючи приписи частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА.

Між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) укладено договір поставки №15 СВ/15112017 від 15.11.2017 (далі - договір).

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 128 606,88 грн., про що свідчать видаткова накладна № ІААВ-500 від 12.09.2018 на суму 123 868,92 грн., видаткова накладна № КААА-400 від 02.11.2018 на суму 4 737,96 грн.

Відповідач поставлений позивачем товар оплатив частково, що і стало причиною звернення позивача до господарського суду з даною позовною заявою.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань позивач нарахував відповідачу:

- штраф у розмірі 10% від простроченої суми заборгованості на суму 2 856,78грн.

ПОЗИЦІЯ ВІДПОВІДАЧА.

Відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву в порядку ст. 165 ГПК України у встановлений судом строк.

Суд наголошує на тому, що зі своєї сторони ним здійснені всі необхідні заходи щодо належного повідомлення учасників справи про розгляд цієї справи.

Правилами надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270 передбачено, що у разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п`ять календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причини невручення. Поштові відправлення, поштові перекази повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі його письмової заяви, письмової відмови адресата від одержання чи закінчення встановленого строку зберігання.

Як вже зазначалося та вбачається з відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 03.11.2021 з 26.07.2021 (після порушення провадження у справі № 904/6334/21) відповідач змінив адресу з: 49000, м. Дніпро, вул. Барнаульська, 2А, каб. 410, на: 76000, м. Івано-Франківськ, вул. Дністровська, буд. 26.

Ухвалою суду від 03.11.2021 вирішено направити на нову адресу відповідача (76000, м. Івано-Франківськ, вул. Дністровська, буд. 26) ухвалу суду від 16.09.2021 про прийняття справи до свого провадження.

Стаття 43 ГПК України зобов`язує учасників судового процесу та їх представників добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Крім того, суд зазначає, що в силу приписів статей 2, 4 Закону України "Про доступ до судових рішень", кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Це право забезпечується офіційним оприлюдненням судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України в порядку, встановленому цим Законом. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Відповідач не був позбавлений можливості дізнатись в суді про подальший перебіг питання щодо зазначеного позову та своєчасно ознайомлюватись з відповідними судовими рішеннями суду першої інстанції в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

З огляду на наведене, суд вважає, що Відповідач вважається повідомленим про відкриття провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, оскільки судом було виконано всі покладені на нього обов`язки з повідомлення про розгляд справи.

ОБСТАВИНИ, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

Предметом доказування, відповідно до частини 2 статті 76 Господарського процесуального кодексу України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Отже, обставинами, які входять до предмету доказування у даній справі є такі: 1. Обставини укладення договору. 2. Природа договору. 3. Строк поставки товару. Факт поставки товару. 4. Правомірність нарахування штрафних санкцій ( штрафу).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ.

1. Обставини укладення договору.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарське зобов`язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (частина 3 статті 180 Господарського кодексу України).

Між позивачем (далі - позивач, постачальник та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сокол-Восход» (яке в подальшому змінило назву на Товариство з обмеженою відповідальністю «Восход Електро») (далі - відповідач, покупець), (разом іменовані - сторони) укладено договір поставки №15СВ/15112017 від 15.11.2017 (далі - договір).

Предмет договору. Постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупця товар, замовлений покупцем у постачальника (надалі - товар), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити такий товар в порядку та на умовах, визначених цим договором (пункт 1.1 договору).

Ціна договору. Загальна сума договору визначається сумарною вартістю всіх партій товару, поставлених постачальником за прийнятих покупцем протягом строку дії цього договору ( п.5.3. договору).

Строк. Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2018, але, у будь-якому випадку, до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. У випадку, якщо жодна із сторін не повідомила іншу про бажання розірвати цей договір за 30 календарних днів до моменту закінчення його строку дії, то він вважається продовженим на 1 рік на тих самих умовах. (п.п. 11.1., 11.5. договору).

Відтак, сторонами погоджено істотні умови договору.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 Цивільного кодексу України).

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Договір підписано уповноваженими особами та скріплено печатками.

Договір у встановленому порядку не оспорено; не розірвано; не визнано недійсним.

Таким чином, укладений між сторонами договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов`язковим для виконання сторонами.

2. Природа договору.

Згідно із статтею 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати (поставити) у встановлений строк (строки) товар у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Вказані положення кореспондуються із положеннями статті 265 Господарського кодексу України.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Отже, двосторонній характер договору зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Тобто, з укладенням такого договору постачальник бере на себе обов`язок поставити певний товар і, водночас, покупець зобов`язується прийняти та оплатити такий товар.

Згідно частини 6 статті 265 Господарського кодексу України та частиною 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відносини, що виникли між сторонами по справі на підставі договору поставки, є господарськими зобов`язаннями і згідно з приписами статті 193 Господарського кодексу України, статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

3. Строк поставки товару. Факт поставки товару.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу (стаття 663 Цивільного кодексу України).

Сторони у пункті 5.2 договору визначили, що постачальник поставляє замовлений покупцем товар впродовж трьох днів з моменту підтвердження покупцем отриманого від постачальника рахунку або протягом іншого узгодженого сторонами строку.

Приймання-передача товару оформлюється видатковою накладною, що підписується уповноваженими представниками сторін. (п. 3.4. договору).

Позивач зазначає, що передача товару від позивача до відповідача на загальну суму 128 606,88 грн. підтверджується видатковою накладною № ІААВ-500 від 12.09.2018 на суму 123 868,92 грн. та видатковою накладною № КААА-400 від 02.11.2018 на суму 4 737,96 грн., які підписані сторонами та скріплені печатками без зауважень.

Дослідивши матеріали справи, суд зазначає, що у зазначених видаткових накладних в розділі «Умови продажу» вказано «Попередня оплата» без будь-яких посилань на договір.

Таким чином, позивачем не надано доказів поставки товару за видатковими накладними саме по договору поставки № 15СВ/15112017 від 15.11.2017, оскільки дані видаткові накладні не містять посилання на номер договору.

Навіть якщо вважати поставку товару за договором, то позивач не надав доказів припинення договору, як передбачено його 11 Розділом, у зв`язку із порушенням відповідачем умов договору щодо оплати поставленого товару.

Крім того, як передбачено пунктом 5.4 договору, сторони дійшли згоди про те, що звітний період щодо реалізації покупцем своїм споживачам поставленого йому товару становить 14 календарних днів. Протягом трьох календарних днів після закінчення відповідного звітного періоду покупець повинен надіслати постачальнику звіт про реалізований в цьому періоді товар, який постачальник повинен затвердити або висловити свої зауваження протягом трьох календарних днів з моменту отримання. У випадку затвердження звіту постачальником, покупець зобов`язується оплатити вказаний у звіті товар протягом трьох календарних днів з моменту отримання покупцем повідомлення про затвердження звіту постачальником.

Отже, позивачем також не надано доказів наявності та затвердження звіту про реалізований товар, на підставі якого постачальник має право вимагати оплату поставленого товару за цим договором.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення основного боргу у розмірі 28 567,73 грн.

Враховуючи недоведеність факту поставки товару за договором поставки № СВ/15112017 від 15.11.2017, в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача штрафу за цим договором у розмірі 2 856,78 грн. слід також відмовити.

Щодо обґрунтування кожного доказу суд зазначає наступне.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

За змістом статті 129 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи здійснюється розподіл судових витрат.

З урахуванням положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладається на позивача.

Керуючись статтями 2, 46, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 250 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В позовних вимогах Товариства з обмеженою відповідальністю "Ідіджі Груп" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Восход Електро" заборгованості у розмірі 31 424,51грн. за договором поставки №15СВ/15112017 від 15.11.2017 - відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (частини 1,2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України).

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 16.11.2021.

Суддя Н.Г. Назаренко