ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2021 року м. ЧернівціСправа № 926/1051-б/21

Господарський суд Чернівецької області у складі судді Дутки В.В., при секретарі судового засідання Токарюк Н.Я., розглянувши матеріали справи

за позовом ОСОБА_1 , м. Чернівці

до 1) ОСОБА_2 , м. Чернівці

2) ОСОБА_3 , м. Чернівці

про визнання договору дарування недійсним

в межах справи №926/1051-б/21 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_2

Представники сторін:

від позивача - Богачов Ю.В., Штефанчук С.В., ордер серія СЕ №1027250 від 03.08.2021

від відповідача-1 - Малєнко О.В. , ордер ЧЦ №15429 від 18.03.2021

від відповідача-2 - не з`явився

ВСТАНОВИВ:

18.03.2021 до Господарського суду Чернівецької області звернулася фізична особа ОСОБА_2 із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Ухвалою від 06.04.2021 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_2 . Керуючим реструктуризацією призначено арбітражного керуючого Шевчука Т.І.

09.06.2021 до суду від ОСОБА_1 надійшла позовна заява до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договору дарування Ѕ частки житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 від 10.10.2015 недійсним.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що дії ОСОБА_2 по відчуженню належної їй 1/2 частки житлового будинку своїй доньці ОСОБА_3 вчинено без наміру створення правових наслідків, обумовлених цим договором, дії сторін цього договору направлені на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича та з метою приховати це майно від примусового відчуження для погашення грошових зобов`язань. Договір дарування порушує майнові права позивача та підлягає визнанню недійсним на підставі ч. 5 ст. 203, ч. 3 ст. 215 та ст. 234 ЦК України.

Ухвалою від 17.06.2021 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 03.08.2021.

06.07.2021 на виконання ухвали Західного апеляційного господарського суду від 05.07.2021 матеріали справи №926/1051-б/21 направлені до апеляційної інстанції.

13.07.2021 відповідачі подали відзив на позов, де просять суд відмовити у задоволенні позову, посилаючи зокрема, на таке. Правові підстави для визнання договору дарування недійсним станом на 10.10.2015 відсутні. У результаті укладання договору дарування відбувся фактичний перехід майна, а сторонами договору не порушено жодних імперативних норм, не вчинено жодних недобросовісних дій. Позов поданий з пропуском позовної давності.

Позивач у відповіді на відзив від 03.08.2021 наголошує на фіктивності оспорюваного договору дарування про що свідчить і той факт, що ОСОБА_2 як на момент укладання договору та і до теперішнього часу зареєстрована та проживає в будинку номер АДРЕСА_1 . Окрім того, позовна давність, на думку позивача, не пропущена.

Ухвалою від 03.08.2021 зупинено провадження з розгляду позовної заяви про визнання договору дарування недійсним до перегляду ухвали від 10.06.2021 в порядку апеляційного провадження.

Ухвалою від 05.10.2021 поновлено провадження з розгляду позовної заяви про визнання договору дарування недійсним, підготовче засідання призначено на 18.10.2021.

Ухвалою від 18.10.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті на 09.11.2021.

У судовому засіданні 09.11.2021 позивач, представник позивача просили задовольнити позов, представник відповідача-1 просив відмовити у задоволенні позову.

Відповідач-2 в судове засідання не з`явився, що не перешкоджає розгляду справи по суті за наявними документами, оскільки учасники справи належним чином повідомлені про слухання справи.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, відповідно до Договору про відступлення права вимоги від 08 березня 2021 року, приватне підприємство «Світвуд Україна» (надалі - ПП «Світвуд Україна») як Первісний кредитор передало, а ОСОБА_1 як Новий кредитор прийняв на себе права Первісного кредитора і став кредитором у зобов`язаннях в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, а саме право вимоги, що належить Первісному кредитору, на підставі рішення Господарського суду Чернівецької області від 08.10.2019 р. у справі № 926/1320/19, згідно якого стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь приватного підприємства "Світвуд Україна" (58002, м. Чернівці, вул. Заньковецької, 19/9, ) безпідставно отримані кошти в сумі 293670,00 грн., 3% річних - 26368,05 грн., судовий збір 4800,57 грн. За вказаним Договором ОСОБА_1 одержав право (замість Первісного кредитора ) вимагати від ОСОБА_2 (Боржника) належного виконання усіх зобов`язань за рішенням суду у справі № 926/1320/19.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 11.05.2021 у справі № 926/1320/19 задоволено заяву ОСОБА_1 про заміну сторони у відкритому виконавчому провадженні. Замінено стягувача у виконавчому провадженні ВП №64135327, відкритому 13.01.2021 року приватним виконавцем виконавчого округ Чернівецької області Коломійцем В.К. згідно наказу №926/1320/19 виданого 05.11.2019 року Господарським судом Чернівецької області, з приватного підприємства «Світвуд Україна» на його правонаступника - фізичну особу ОСОБА_1 .

Згідно договору відступлення права вимоги (цесії) від 28 квітня 2021 року ПП «Світвуд Україна» передало, а ОСОБА_1 набув право вимоги та став кредитором ОСОБА_2 за вимогою про стягнення безпідставно одержаних від ПП «Світвуд Україна» коштів в розмірі 387915,00 грн.

Ознайомившись з документами, які передані ОСОБА_1 приватним підприємством «Світвуд Україна», останнім встановлено наступне.

10.09.2015 року ПП «Світвуд Україна» звернулося до Господарського суду Чернівецької області з позовною заявою до фізичної особи- підприємця Харченко Олени Станіславівни про стягнення попередньої оплати в сумі 806 885,00 грн.

11.09.2015 року ухвалою господарського суду Чернівецької області відкрито провадження у справі № 926/1475/15 за позовом ПП «Світвуд Україна» до ФОП Харченко О.С. про стягнення попередньої оплати.

ПП «Світвуд Україна» просило суд стягнути з ФОП Харченко О.С. грошові кошти, сплачені в якості попередньої оплати за Договором в сумі 682 785,00 грн. (з урахуванням зменшених позовних вимог).

05.04.2017 року рішенням Господарського суду Чернівецької області у справі №926/1475/15 задоволено позов про стягнення попередньої оплати в сумі 682 785,00 грн.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 12.07.2017, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 06.12.2017 рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позовних вимог ПП «Світвуд Україна» відмовлено. Скасовуючи судове рішення, суди апеляційної та касаційної інстанції виходили з того, що наявна у матеріалах справи копія договору купівлі-продажу обладнання № 01/09 від 21.08.2012, прийнята місцевим господарським судом як доказ, що покладений в основу його судового рішення, не може бути належним доказом у розумінні ст. 36 ГПК України.

Отже, у судовому порядку у справі №926/1475/15 було встановлено, що правовідносини сторін не регулюються нормами зобов`язального права, що вказує на відсутність правових підстав для набуття грошових коштів Відповідачем, а тому, в розумінні статті 1212 ЦК України, дані грошові кошти є набутими Відповідачем безпідставно.

ПП «Світвуд Україна» в квітні 2018 року звернулося з позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів до Шевченківського районного суду м. Чернівці.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07.02.2019 року у справі №727/3262/18 частково задоволено позов ПП «Світвуд Україна» до ОСОБА_2 та стягнуто безпідставно отримані грошові кошти в розмірі 682 785,00 грн.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 25.04.2019 року закрито провадження у справі №727/3262/18 у зв`язку з тим, що справа не підлягала розгляду в порядку цивільного судочинства.

Під час розгляду справи № 727/3262/18 Шевченківським районним судом м. Чернівці було задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно. Зокрема, ухвалою суду від 14 травня 2018 року накладено арешт на нерухоме но, а саме: 1/2 частки у житловому будинку по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 1693490. До набрання чинності рішенням у справі заборонено будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо відчуження 1/2 частки у житловому будинку по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 1693490, що належить на праві власності ОСОБА_2 .

Накладено арешт на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_2 , реєстраційний номер майна 7179, що належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 . До набрання чинності рішенням у справі заборонити будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо відчуження квартири АДРЕСА_2 , реєстраційний номер майна 5297179.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 11 грудня 2018 року в справі №727/3262/18 ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці 14 травня 2018 року в частині накладення арешту на 1/2 частку житлового будинку по АДРЕСА_1 та на 2/3 часток квартири АДРЕСА_2 скасовано. У решті ухвалу залишено без змін. Скасовуючи ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці, Чернівецький апеляційний суд виходив з того, що відповідно до договору дарування від 10 жовтня 2015 року ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_3 1/2 час житлового будинку загальною площею 217,2 кв.м. Таким чином, встановлено, що будинок, на який накладено арешт на час постановлення оскаржуваної ухвали не належав ОСОБА_2 .

Таким чином ПП «Світвуд Україна» під час розгляду апеляційної скарги на ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці про забезпечення позову 11 грудня 2018 року дізналося про те, що 10 жовтня 2015 року, тобто через місяць після відкриття господарським судом Чернівецької області провадження у справі №926/1475/15 (ухвала про відкриття провадження від 11 вересня 2015 року) за позовом ПП «Світвуд Україна» до ФОП Харченко О.С. про стягнення попередньої оплати, ОСОБА_2 здійснила відчуження за договором дарування належної їй 1/2 частки житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Про відкриття 11 вересня 2015 року Господарським судом Чернівецької області провадження у справі № 926/1475/15 про стягнення коштів ОСОБА_2 було достеменно відомо, оскільки згідно ухвали Господарського суду Чернівецької області від 24 вересня 2015 року на призначений день розгляду справи (на 24.09.2015 року) ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, однак 23.09.2015р. через канцелярію Господарського суду Чернівецької області від її представника надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з неможливістю забезпечити явку представника у судовому засіданні.

Натомість з метою приховання майна від наступного звернення на нього стягнення в рахунок виконання рішення суду, 10 жовтня 2015 року, тобто після відкриття Господарським судом Чернівецької області провадження у справі № 926/1475/15 за позовом Приватного підприємства «Світвуд Україна» до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів, між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яка є її донькою, укладено договір дарування 1/2 частки житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Позивач вважає, що укладений правочин є фіктивним і таким, що порушує законні права ОСОБА_1 як правонаступника права вимоги ПП «Світвуд Україна», оскільки дії сторін під час його укладення направлені не на реальне настання правових наслідків, обумовлених договором дарування, а на фіктивний перехід права власності на частку в будинку з метою приховання цього майна від наступного звернення на нього стягнення в рахунок виконання рішення суду про стягнення безпідставно отриманих коштів, що є підставою для визнання договору дарування недійсним.

В подальшому 03 червня 2019 року з урахуванням всіх обставин встановлених судами загальної юрисдикції ПП «Світвуд Україна» звернулося з позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів в сумі 744235,65 грн. до Господарського суду Чернівецької області.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 08 жовтня 2019 року у справі № 926/1320/19, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 13 січня 2020 року частково задоволено позов ПП «Світвуд Україна» до ОСОБА_2 та стягнуто з неї на користь позивача безпідставно отримані кошти в сумі 293670,00 грн., 3% річних - 26368,05 грн. та судовий збір 4800,57 грн.

Після набрання рішенням законної сили, ПП «Світвуд Україна» звернулося з заявою про примусове виконання рішення господарського суду та постановою приватного виконавця Кошкера I.A. від 13.02.2020 відкрито виконавче провадження щодо виконання наказу № 926/1320/19, виданого 05.11.2019 Господарським судом Чернівецької області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПП «Світвуд Україна» безпідставно отриманих коштів в сумі 293670,00 грн, 3% річних 26368,05 грн, судовий збір 4800,57 грн.

За весь період примусового виконання з 13.02.2020 по 16.12.2020 з відповідача ОСОБА_2 стягнуто 118,91 грн. Добровільно боржник ( ОСОБА_2 ) рішення не виконала.

При цьому, приватним виконавцем під час примусового виконання судового наказу встановлено, що боржник ОСОБА_2 на обліку в органах ДФС не перебуває, інформації про місце роботи боржника не знайдено, пенсії боржник не отримує, транспортних засобів, земельних ділянок, нерухомого майна чи будь- якого іншого майна у боржника не виявлено, у зв`язку з чим постановою приватного виконавця від 16 грудня 2020 року виконавчий документ повернуто стягувану (ПП «Світвуд Україна»).

В подальшому наказ № 926/1320/19 пред`явлено до виконання приватному виконавцю виконавчого округу Чернівецької області Коломійцю В.К., яким 13.01.2021 року відкрито виконавче провадження № 64135327.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 11.05.2021 у справі № 926/1320/19 задоволено заяву ОСОБА_1 про заміну сторони у відкритому виконавчому провадженні.

Рішення Господарського суду Чернівецької області у справі № 926/1320/19 на даний час не виконано, оскільки у ОСОБА_2 відсутнє майно, на яке можна звернути стягнення.

Більше того ОСОБА_2 , здійснивши фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича (доньки) з метою приховання цього майна від наступного звернення на нього стягнення, ініціювала процедуру власної неплатоспроможності в порядку передбаченому положеннями Книги четвертої Кодексу України з процедур банкрутства.

Отже при укладенні договору дарування частки будинку воля відповідачів не відповідала зовнішньому прояву та не мала на меті реального настання правових наслідків, обумовлених вказаним правочином, оскільки ОСОБА_2 відчужила майно після пред`явлення до неї позову про стягнення заборгованості, майно відчужено на підставі безвідплатного договору близькому родичу - доньці.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

10.10.2015 між ОСОБА_2 (Дарувальник) та ОСОБА_3 (Обдарована) укладений договір дарування Ѕ частки житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу України (ЦК України) правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Частиною 5 ст. 203 ЦК України встановлено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Отже фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише "про людське око", знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, які встановлені законом для цього виду правочину (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 910/7547/17).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі № 369/11268/16-ц зазначено, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України.

Відтак будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (правочину, що вчинений боржником на шкоду кредиторам). (постанови Верховного Суду у справі №405/1820/17 від 24.07.2019, №910/8357/18 від 28.11.2019).

Позивач вважає оспорюваний договір дарування Ѕ частки житлового будинку недійсним, посилаючись на його фіктивність, оскільки відповідачі не мали на меті реальне настання правових наслідків, обумовлених вказаним правочином, оскільки ОСОБА_2 відчужила майно після пред`явлення до неї позову про стягнення заборгованості, майно відчужене на підставі безвідплатного договору близькому родичу-донці.

Судом встановлено, що ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 11.09.2015 року порушено провадження у справі №926/1475/15 за позовом ПП «Світвуд Україна» до ФОП Харченко Олени Станіславівни про стягнення попередньої оплати в сумі 806885,00 грн.

В подальшому, 10.10.2015 укладений оспорюваний договір дарування Ѕ частки житлового будинку.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 05.04.2017 року у справі №926/1475/15 позов задоволено. Проте, постановою Львівського апеляційного господарського суду від 12.07.2017, яке залишене без змін постановою Вищого господарського суду від 06.12.2017, вищезгадане рішення у справі 926/1475/15 скасоване і прийняте нове рішення про відмову у позові.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондує зі способами захисту права, які спрямовані на припинення оспорювання або порушення суб`єктивних цивільних прав та усунення наслідків такого порушення. Після з`ясування фактичних обставин суд може зробити висновок про відповідність заявленої матеріально правової вимоги способам захисту права і про порушення охоронюваного законом інтересу позивача. Підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Визначення предмета, підстав позову та відповідача у спорі - це право, яке належить позивачеві, натомість установлення обґрунтованості позову - обов`язок суду, який здійснюється під час розгляду справи.

Таким чином, в межах провадження у справі 926/1475/15 господарським судом не встановлено порушення ОСОБА_2 прав та законних інтересів ПП «Світвуд Україна». Отже, оспорюваний договір дарування на час його укладення не порушував і не міг порушувати прав та законних інтересів ПП «Світвуд Україна».

Щодо посилання позивача на провадження у справі №926/1320/19 за позовом ПП «Світвуд Україна» до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів у сумі 744235,65 грн. суд зазначає таке.

Позов у справі №926/1320/19 поданий ПП «»Світвуд Україна» до Господарського суду Чернівецької області 03.06.2019, а провадження у справі відкрито ухвалою від 06.06.2019. Відтак на момент укладення оспорюваного договору дарування, а саме на 10.10.2015, жодних зобов`язань у ОСОБА_2 перед ПП «Світвуд Україна» по сплаті безпідставно отриманих коштів не було встановлено. Відтак, суд вважає, що укладений договір дарування 10.10.2015 не може свідчити про недобросовісність дій ОСОБА_2 з метою уникнення від виконання грошових зобов`язань перед ПП «Світвуд Україна», які були предметом дослідження у справі №926/1320/19.

Твердження позивача про те, що ОСОБА_2 безоплатно відчужено 1/2 будинку на користь своєї доньки й після відчуження спірного майна у боржника відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором спростовується наступним. Станом на 10.10.2015 року у ОСОБА_2 у власності була 1/3 квартири АДРЕСА_2 . Крім того, з пояснень відповідачів вбачається, що в результаті укладення оспорюваного правочину відбувся фактичний перехід майна, оскільки обдарована - ОСОБА_3 проживає у своїй частині будинку, особисто володіє, користується та розпоряджається подарованим майном, здійснює всі необхідні платежі за житлово-комунальні послуги. Встановлені вище обставини підтверджують те, що оспорюваний договір дарування мав реальний характер і був спрямований на досягнення правового результату.

Згідно з правовою позицією, викладеною у Постановах Верховного Суду від 27.02.2018 у справі №910/9195/17, від 11.04.2019 у справі №910/3834/18, позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

Оцінюючи доводи про фіктивність укладеного договору дарування, суд встановив, що позивачем не доведено належними доказами справжній намір учасників спірного правочину до або в момент укладення угоди. Встановлені судом обставини не свідчать про умисел обох сторін спірного договору приховати справжні наміри учасників правочину, а саме приховання майна від наступного звернення на нього стягнення в рахунок виконання судового рішення.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частинами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

З урахуванням встановлених судом фактичних обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання договору дарування недійсним є необґрунтованими, недоведеними та не підлягають задоволенню.

Щодо доводів відповідача про пропуск позовної давності, суд зазначає таке.

У п.57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №904/3405/19 наведено наступний правовий висновок. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Подібний правовий висновок викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц (провадження № 14-96цc18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц (провадження № 14-381цс18), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 73), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18, пункт 80), від 05 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (провадження № 14-132цс18, пункт 61), № 522/2201/15-ц (провадження № 14-179цс18, пункт 62) та № 522/2110/15-ц (провадження № 14-247цс18, пункт 61), від 07 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12 (провадження № 14-194цс19, пункт 71), від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (провадження № 14-27-цс19, пункт 134), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (провадження № 14-396цс-19, пункт 51), від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17-ц (провадження № 14-448цс19, пункт 28).

Враховуючи відсутність встановлення судом порушення прав чи інтересів позивача, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для застосування позовної давності до вимог позивача про визнання недійсним договору дарування, укладеного між відповідачами.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати у справі згідно ст. 129 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 129, 232-233, 238 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 15.11.2021.

Суддя В.В.Дутка