ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" листопада 2021 р. Справа№ 910/2818/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Барсук М.А.

Руденко М.А.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Нова-Топ" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.06.2021 у справі №910/2818/21 (суддя Головіна К.І., повний текст складено - 21.07.2021) за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Нова-Топ" до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення коштів.

ВСТАНОВИВ наступне.

До Господарського суду міста Києва з позовом звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Нова-Топ" (далі - ТОВ "Нова-Топ", позивач) до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі - ДП "НАЕК "Енергоатом", відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 15 943,36 грн. (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.06.2021 у справі №910/2818/21 позов товариства з обмеженою відповідальністю "Нова-Топ" до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення 15 943,36 грн. задоволено частково; стягнуто з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Нова-Топ" інфляційні втрати у сумі 5 873,42 грн., 3 % річних у сумі 1 987,66 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 117,92 грн., витрати на правничу допомогу у сумі 2 226,18 грн. У решті вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане судове рішення в частині стягнення правової допомоги та прийняти нове, яким стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Нова-Топ" витрати на професійну правову допомогу у розмірі 15 000 грн.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що витрати правничої допомоги підлягають розподілу незалежно від їх оплати, а тому суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, що вимога позивача підлягає задоволенню частково, тобто у фактично понесеній сумі витрат (4 515 грн.)

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.09.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Нова-Топ" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.06.2021 у справі №910/2818/21; роз`яснено учасникам, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

Також, вказаною ухвалою учасникам справи встановлено строк для подання відзивів, заперечень на апеляційні скарги та інших заяв/клопотань протягом 15 днів з моменту отримання даної ухвали.

У встановлений судом строк від сторін жодних клопотань, в тому числі і про розгляд справи у судовому засіданні, до суду не надійшло.

Разом з тим, відповідачем подано до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому він заперечив, проти задоволення її вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - зміні в частині присудженої до стягнення суми витрат на правничу допомогу, з наступних підстав.

Між ТОВ "Нова-Топ" (постачальник) та ДП "НАЕК "Енергоатом" (покупець) 02.10.2020 р. був укладений договір поставки № 16809/53-124-01-20-12591 від 02.10.2020 р. (далі - договір-1) та договір поставки № 16919/53-124-01-20-12702 від 05.11.2020 р. (далі - договір-2). Відповідно до умов указаних угод постачальник зобов`язується передати покупцю, а покупець прийняти і оплатити товар у кількості, асортименті і цінах, зазначених у специфікації № 1 (п. 1.1).

Ціна договору за договором-1 становить 221 202,36 грн. з ПДВ, а договору-2 - 45 771,48 грн. з ПДВ (п. 4.1 договорів-1, 2). Ціна за одиницю товару, загальна ціна та кількість товару по договору визначається специфікацією № 1 (п. 4.2 договорів-1, 2). Оплата за поставлений товар відбувається на протязі 30 календарних днів з дати поставки товару на склад вантажоотримувача за умови відповідності поставленого товару вимогам договору щодо кількості та якості (п. 5.1 договорів-1, 2).

Згідно з п. 3.1 договорів-1,2 поставка товару здійснюється протягом 30 календарних днів з дати укладання сторонами договору. Поставка здійснюється транспортом і за рахунок постачальника на умовах DDP згідно Інкотермс 2020 на складі вантажоотримувача за адресою: м. Нетішин, Хмельницька обл., ВП "Складське господарство"/склад № 3 (п. 3.2 договорів-1, 2). Датою постачання є дата підписання видаткової накладної (п. 6.3 договорів-1, 2).

Специфікацією № 1 до договору-1 сторони погодили найменування товару, його тип, характеристики, кількість та вартість на загальну суму 221 202,36 грн., а специфікацією № 1 до договору-2 - на суму 45 771,48 грн.

У подальшому, на виконання договору-1, відповідно до видаткових накладних № 16 від 19.10.2020 р., № 17 від 20.10.2020 р., № 18 від 28.10.2020 р., підписаних сторонами без зауважень, позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 221 202,36 грн., також на виконання договору-2, відповідно до видаткової накладної № 19 від 11.11.2020 р. - поставив товар на суму 45 771,48 грн.

Відповідач свої зобов`язання з оплати товару виконав неналежним чином, що стало підставою для звернення позивача з до суду даним позовом про стягнення боргу в сумі 266 973,84 грн., пені в сумі 8 080,03 грн., інфляційних втрат в сумі 5 873,42 грн. та 3 % річних в сумі 1 989,91 грн.

У зв`язку з частковим погашенням боргу відповідачем, позивач неодноразово зменшував позовні вимоги, остаточно, враховуючи сплату основного боргу в повному обсязі, позивач просив стягнути з ДП "НАЕК "Енергоатом" пеню в сумі 8 080,03 грн., інфляційні втрати в сумі 5 873,42 грн. та 3 % річних в сумі 1 989,91 грн., що разом становить 15 943,36 грн.

Вказана заява була прийнята судом першої інстанції до розгляду.

Як вже було вказано, зазначені вимоги були задоволені судом частково, а також здійснено розподіл судових витрат між сторонами.

Рішення місцевого господарського суду ані в частині задоволення позовних вимог про стягнення інфляційних та річних, ані в частині відмови у задоволенні вимоги про стягнення пені, не оскаржується жодним учасником справи.

Так, підставою подання апеляційної скарги на наведене рішення позивачем визначено невірний розподіл, здійснений судом першої інстанції, витрат правничої допомоги.

Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд першої інстанції, дослідивши надані позивачем докази, зазначив, що вважає їх достатніми для підтвердження факту понесення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, разом з тим, враховуючи, що позивачем надано докази оплати понесених витрат на професійну правничу допомогу лише на суму 4 515,00 грн. (із 15 000 грн. заявлених), тому вказана вимога позивача підлягає задоволенню частково - у фактично понесеній сумі витрат 4 515,00 грн.

При цьому, оскільки судом позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 15 943,36 грн. були задоволені частково, витрати на професійну правничу допомогу були покладені на сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

Так, здійснюючи пропорційний розподіл вказаних витрат суд виходив із визначеної ним обґрунтованої суми (4 515,00 грн.), а тому відповідно розмір витрат правничої допомоги, присуджених до стягнення, склав 2 226,18 грн.

Колегія суддів, погоджується із висновком суду про те, що враховуючи часткове задоволення вимог у даній справі, витрати правничої допомоги підлягають пропорційному покладенню на сторін, разом з тим вважає необґрунтованим визначення суми, з якої здійснюється пропорційний розрахунок (4 515,00 грн.), з огляду на наступне.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу ).

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 вказано, що метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості: ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі статтею 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої та другої статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частина восьма статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу у сумі 15 000,00 грн. заявник надав: ордер на представництво інтересів позивача в суді адвокатом Салівоном Д. О. (серія АІ № 1090831 р. від 22.02.2021 р.) та адвокатом Андрієць І. І. (серія АІ № 1108789 від 26.04.2021 р.); договір про надання правової допомоги № 17/02/2021-001 від 17.02.2021 р., укладений між АО "Ревелін Інформейшн Груп" та ТОВ "Нова-Топ", відповідно до якого предметом даного договору є юридичні послуги, що стосуються супроводження питань, пов`язаних зі стягненням заборгованості за договорами поставки № 16809/53-124-01-20-12591 від 02.10.2020 р. та № 16919/53-124-01-20-12702 від 05.11.2020 р. (п. 1.1, 1.2); додаткову угоду № 1 від 22.02.2021 р. до договору № 17/02/2021-001 від 17.02.2021 р., відповідно до якої орієнтовна сума правничої допомоги становить 12 000,00 грн., акт приймання-передачі на суму 15 000,00 грн., платіжне доручення № 50 від 22.02.2021 р. на суму 4 515,00 грн.

За змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18.

Згідно п. 1.5 Акту приймання-передачі від 29.06.2021 №1 сторони погодили, що остаточний розрахунок згідно п.1.3 цього акту здійснюється клієнтом протягом 20 днів з моменту ухвалення рішення Господарським судом міста Києва про стягнення заборгованості, пені, 3% річних, інфляційних втрат.

Отже, ненадання позивачем до суду першої інстанції доказів оплати вартості послуг правничої допомоги не може бути підставою для визнання таких витрат частково обґрунтованими на суму оплати.

Таким чином, визначення судом першої інстанції обґрунтованою сумою витрат правничої допомоги у розмірі 4 515,00 грн. є неправомірним.

Як вже було зазначено, позивач надав до суду першої інстанції належні докази понесення ним витрат на суму 15 000,00 грн., отже ним, згідно з вимогами статті 74 Господарського процесуального кодексу України, було доведено надання товариству з обмеженою відповідальністю "Нова-Топ" вказаних послуг у суді першої інстанції на вказану суму.

Стосовно доводів відповідача, які ним наведені лише в ході апеляційного провадження, про те, що зважаючи на реальність та розумність адвокатської послуги, він не погоджується із апеляційною скаргою позивача, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною четвертою статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи .

Відповідно до частини п`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України, суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Тобто у розумінні цих норм процесуального права зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Такий висновок Верховного Суду викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Колегія суддів зазначає, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

У даному випадку, відповідачем до суду першої інстанції жодних клопотань про зменшення витрат на оплату правничої допомоги з підстав їх не співмірності не подавалося.

При цьому, апеляційним судом враховується, що заява позивача про стягнення сум судових витрат була направлена відповідачу за адресою його офіційного місцезнаходження.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем не надано ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції доказів з метою доведення надмірності понесених позивачем витрат на правову допомогу та не надано доказів на їх спростування.

Так, апеляційний суд дійшов висновку про те, що заявлений до стягнення позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, є доведеним, документально обґрунтованим та таким, що відповідає критерію розумної необхідності цих витрат.

При цьому, за висновком суду апеляційної інстанції, відповідач не довів відповідно до частини 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України неспівмірності понесених позивачем при розгляді цієї справи у суді першої інстанції витрат на професійну правничу допомогу із складністю даної справи та наданим адвокатом обсягом послуг, нерозумності розміру таких витрат.

Доводи відповідача про відсутність детального опису робіт спростовується матеріалами даної справи, а саме Актом приймання-передачі від 29.06.2021 №1, в якому наведено перелік наданих послуг, кількість затраченого часу та їх вартість.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованою суму витрат професійної правничої допомоги в розмірі 15 000 грн.

Згідно п.3 ч.4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, враховуючи наведені положення процесуального законодавства, беручи до уваги підтверджений матеріалами справи факт надання адвокатом Салівоном Д.О. товариству з обмеженою відповідальністю "Нова-Топ" професійної правничої допомоги у цій справі в суді першої інстанції на суму 15 000 грн., а також враховуючи часткове задоволення позову, колегія суддів дійшла висновку про покладення на відповідача вказаних витрат в сумі 7 396 грн. 50 коп., що є пропорційним розміру задоволених вимог.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду - зміні в частині присудженої до стягнення суми витрат на правничу допомогу. В решті рішення - залишається без змін.

При цьому, враховуючи стягнення за оскаржуваним рішенням з відповідача 2 226,18 грн. витрат правничої допомоги, апеляційний суд дійшов висновку про достягнення з останнього 5 170,32 грн. (7 396,50 грн. - розмір витрат, які підлягають покладенню на відповідача пропорційно до розміру задоволених вимог - 2 226,18 грн. - розмір витрат, присуджених до стягнення судом першої інстанції).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Нова-Топ" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.06.2021 у справі №910/2818/21 задовольнити частково.

2. Змінити рішення Господарського суду міста Києва від 30.06.2021 у справі №910/2818/21 в частині присудженої до стягнення суми витрат на правову допомогу.

3. Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3, ідентифікаційний код 24584661) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова-Топ"(71330, Запорізька обл., Кам`янсько-Дніпровський р-н, с. Благовіщенка, вул. Кузнєцова, буд. 106А; ідентифікаційний код 34697423) 5 170 грн. 32 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

4. В решті рішення Господарського суду міста Києва від 30.06.2021 у справі №910/2818/21 залишити без змін.

5. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідний наказ.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку з урахуванням вимог п. 2 ч. 3 ст. 286 Господарського процесуального кодексу України шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 11.11.2021 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Барсук

М.А. Руденко