ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2021 року м. Дніпро Справа № 42/5005/7854/2012

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кощеєва І.М. ( доповідач ),

суддів: Чус О.В., Орєшкіної Е.В.

секретар судового засідання Григоренко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Есаймент"

на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 07.09.2021 р.

( суддя Колісник І.І., м. Дніпро, повний текст ухвали складено 07.09.2021 р.)

прийнятої за результатами розгляду заяви

Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Есаймент",

про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та видачу дубліката наказу у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний банк "Новий",

м. Дніпро

до Фізичної особи-підприємця Ковальової Ірини Мефодіївни,

м. Дніпро

про стягнення 33 495,60 доларів США

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

До Господарського суду Дніпропетровської області від Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Есаймент" надійшла заява про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та про видачу дубліката виконавчого документа у справі № 42/5005/7854/2012.

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі та мотиви його прийняття

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 07.09.2021 р. у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Есаймент" про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та про видачу дубліката виконавчого документа у справі № 42/5005/7854/2012 відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що доводи заявника щодо пропуску строку для пред`явлення наказу до виконання з поважних причин є непереконливими. З огляду на викладене правові підстави для задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Есаймент" про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та про видачу дубліката виконавчого документа у справі № 42/5005/7854/2012 відсутні.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Есаймент" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду повністю та прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву у повному обсязі. Разом з апеляційною скаргою апелянт також просить суд поновити строк на подання апеляційної скарги.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник не погоджується з висновком господарського суду, що саме стягувач повинен контролювати виконавчі провадження та розшукувати виконавчі документи.

Водночас, на думку Скаржника, за умови встановлення факту невиконання судового рішення, видача дубліката наказу не порушує прав боржника та не покладає на нього додаткових зобов`язань, оскільки дублікат наказу має повністю відтворювати втрачений наказ, зокрема містити й дату його видачі. Натомість відсутність наказу у стягувача унеможливлює виконання рішення суду та порушує його права. Станом на день подачи заяви рішення, яким з боржників стягнуто заборгованість за кредитним договором, не виконано ( доказів протилежного матеріали справи не містять ), а видані судом на підставі цього рішення виконавчі листи ні у стягувача, ні в органі виконавчої служби на виконанні не перебувають. При цьому, сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено.

При цьому Скаржник зазначає, що виконавчою службою не надано жодних доказів на підтвердження того, що ними було виконано вимоги законодавства, щодо направлення оригіналу виконавчого документа на адресу стягувача належним чином і що стягувач отримав лист з даними документами. Необгрунтована відмова у видачі дублікату виконавчого листа фактично унеможливлює виконання прийнятого судового рішення, яке набрало законної сили.

Скаржник наголошує на тому, що виконавчі документи було втрачено саме виконавчою службою та в цьому провини кредитора немає, а тому це є вагомою причиною для поновлення строку та видачі дубліката.

Скаржник посилається на те, що виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Аналогічного висновку притримується Верховний Суд в постанові від 16.01.2018 р. по справі № 520/17779/14-ц ( провадження № 61-1082 св 17 ).

Відтак, на думку Скаржника, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Відповідач не скористався своїм правом згідно ч.1 ст. 263 ГПК України та не надав суду відзиву на апеляційну скаргу, що згідно ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Автоматизованою системою документообігу Центрального апеляційного господарського суду для розгляду даної справи було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Кощеєв І.М. (доповідач), судді - Чус О.В., Орєшкіна Е.В..

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 28.09.2021 р. поновлено строк на подання апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження у справі та призначено апеляційну скаргу до розгляду в судове засідання на 04.11.2021 р..

Сторони не скористалися своїм правом участі в судовому засіданні та не забезпечили явку уповноважених представників, хоча про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Беручи до уваги, що неявка вказаних учасників провадження у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, матеріали справи є достатніми для розгляду апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представників сторін.

У судовому засіданні 28.10.2021 р. була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

7. Встановлені судом обставини справи.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 23.11.2012 р., залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 07.02.2013 р., позов задоволено повністю. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Ковальової Ірини Мефодіївни на користь Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний банк "Новий" поточну заборгованість за кредитом 7 105 доларів США, що еквівалентно 56790,27 грн, прострочену заборгованість за кредитом 18 402,17 доларів США, що еквівалентно 147 088,54 грн, поточну заборгованість зі сплати відсотків 55,75 доларів США, що еквівалентно 445,61 грн, прострочену заборгованість зі сплати відсотків 6 896,30 доларів США, що еквівалентно 55 122,13 грн, пеню за несвоєчасну сплату відсотків 325,88 доларів США, що еквівалентно 2 604,76 грн, пеню за несвоєчасну оплату кредиту 710,49 доларів США, що еквівалентно 5 678,95 грн.

12.12.2012 р. на виконання зазначеного рішення судом видано наказ зі строком пред`явлення його до виконання до 11.12.2013 р..

13.12.2012 р. судом було винесено додаткове рішення про стягнення з Фізичної особи- підприємця Ковальової Ірини Мефодіївни судового збору у сумі 5 354,61 грн.

На виконання зазначеного рішення 24.12.2012 р. судом було видано наказ зі строком пред`явлення його до виконання до 25.12.2013 р..

Правління Національного банку України прийняло 13.07.2017 р. рішення № 441-РШ/БТ "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний банк "Новий" до категорії неплатоспроможних".

На підставі зазначеного рішення Правління Національного банку України виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі Фонд) прийнято рішення від 13.07.2017 р. № 3012 "Про запровадження тимчасової адміністрації в АКБ "Новий" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку".

Згідно з даним рішенням розпочато процедуру виведення ПАТ "АКБ Новий" з ринку шляхом запровадженням в ньому тимчасової адміністрації строком на один місяць з 14.07.2017 р. до 13.08.2017 р. включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора АКБ "Новий", визначені статтями 37-39 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", начальнику відділу моніторингу операцій проблемних банків департаменту дистанційного та інспекційного моніторингу діяльності банків Старцевій Тетяні Володимирівні строком на один місяць з 14.07.2017 р. до 13.08.2017 р. включно.

На підставі рішення Правління Національного банку України від 31.08.2017 р. № 562-рш "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "АКБ "Новий" та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 01.09.2017 р. № 3907 "Про початок процедури ліквідації АКБ "Новий" та делегування повноважень ліквідатора банку" розпочату процедуру ліквідації банку з 01.09.2017 р. по 31.08.2019 р. включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 08.10.2018 р. № 2738 з 11.10.2018 р. уповноваженою особу Фонду на ліквідацію ПАТ "АКБ "Новий" призначено Тимоніна О.О.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 11.02.2020 р. прийнято рішення № 322 про зміну уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ "АКБ "Новий". Відповідно до зазначеного рішення уповноваженою особою Фонду на ліквідацію АКБ "Новий" з 25.02.2020 р. призначено провідного професіонала з питань ліквідації банків відділу організації процедур ліквідації банків департаменту ліквідації банків Луньо Іллю Вікторовича, якому делеговані всі повноваження ліквідатора АКБ "Новий".

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 53 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" 28.12.2020 р. до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис № 050006596 про проведення державної реєстрації припинення Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний банк "Новий" як юридичної особи. Отже, ліквідація банку вважається завершеною, сам банк ліквідованим, а повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб як ліквідатора АКБ "Новий" припинено.

Ухвалою суду від 10.06.2020 р. було задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Есаймент": замінено Позивача у справі № 42/5005/7854/2012 - Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний банк "Новий" його правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Есаймент"; замінено стягувача у наказі Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 42/5005/7854/2012 - Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний банк "Новий" його правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Есаймент".

Відповідно до цього судового рішення правонаступництво Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Есаймент" виникло на підставі укладеного з ПАТ "АКБ "Новий" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ АКБ "Новий" Тімоніна О.О. договору № 33-11.10.2019-1 від 11.10.2019 р. про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги банку до ФОП Ковальової Ірини Мефодіївни, а саме заборгованості, що була предметом розгляду у справі № 42/5005/7854/2012.

Відповідно до листа Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Дніпро ) № 3999/02-64/653 від 24.03.2021 р. у відповідь на запит про хід виконавчого провадження відносно боржника ФОП Ковальової І.М. було повідомлено про те, що за даними Автоматизованої системи виконавчих проваджень та згідно з інформацією, наданою Центральним відділом державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Дніпро ), у відділі ДВС перебували наступні виконавчі провадження: № 48517779 з примусового виконання судового наказу № 42/5005/7854/2012 від 24.12.2012 р., виданого Господарським судом Дніпропетровської області, про стягнення з ФОП Ковальової І.М. на користь ПАТ АКБ "Новий" заборгованості у розмірі 5 354,61 грн; № 48517564 з примусового виконання судового наказу № 42/5005/7854/2012 від 24.12.2012 р., виданого Господарським судом Дніпропетровської області, про стягнення з ФОП Ковальової І.М. на користь ПАТ АКБ "Новий" заборгованості у розмірі 267 730,26 грн. Державним виконавцем 25.12.2015 р. винесено постанови, якими відповідно до пункту 2 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчі документи були повернуті стягувачу.

17.08.2021 р. до господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Есаймент" надійшла заява про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та про видачу дубліката виконавчого документа у справі № 42/5005/7854/2012. В обґрунтування поданої заяви заявник посилається на те, що з метою з`ясування виконавчого провадження та місця знаходження виконавчого документа він звернувся до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). У відповідь орган виконавчої служби у листі від 24.03.2021 р. № 3999/02-64/653 повідомив, що на виконанні в органах ДВС перебували виконавчі провадження за наказами суду у цій справі та були завершені 25.12.2015 р.; постанови від 25.12.2015 р. про повернення виконавчих документів із оригіналами цих документів направлені на адресу стягувача. На цей час виконавчі провадження знищені після спливу зберігання; судовий наказ у цій справі до відділу ДВС повторно не надходив та на виконанні не перебуває. 15.04.2021 р. заявник звернувся до ліквідатора ПАТ "АКБ "Новий" із запитом щодо оригіналу наказу Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 42/5005/7854/2012. За результатами трекінгу на офіційному веб-сайті оператора поштового зв`язку, поштове відправлення № 555 із запитом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Есаймент" не було отримано адресатом і 29.04.2021 р. повернулося за зворотною адресою відправникові. При цьому заявник зазначає, що відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 13.07.2017 у ПАТ "АКБ "Новий" запроваджено тимчасову адміністрацію. Згодом Національним банком України прийнято рішення про ліквідацію ПАТ "АКБ "Новий". Відповідно до рішень виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб строк ліквідації продовжувався. Інформація щодо запровадження тимчасової адміністрації та ліквідації ПАТ "АКБ "Новий" розміщена в мережі Інтернет на офіційному веб-сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. На цей час ПАТ "АКБ "Новий" ліквідовано повністю. У зв`язку з організаційними змінами в банку відбулися значні скорочення персоналу та закриття філій і відділень банку, зокрема було звільнено більшість працівників структурних підрозділів, які відповідали за повернення проблемної заборгованості, що призвело до організаційних проблем ( втрати оригіналів важливих документів та пропущення процесуальних строків у більшості справ банку ). Викладене стало підставою для втрати банком оригіналів виконавчих документів та пропущення строку їх пред`явлення до виконання.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 07.09.2021 р. у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Есаймент" про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та про видачу дубліката виконавчого документа у справі № 42/5005/7854/2012 відмовлено.

Надаючи оцінку доводам заявника, покладеним в основу його обґрунтування поважності причин пропуску строку пред`явлення наказу суду до примусового виконання, суд першої інстанції послався на те, що виконавчий документ у справі № 42/5005/7854/2012 було повернуто стягувачу 25.12.2015 р., тобто задовго до запровадження тимчасової адміністрації з припинення (ліквідації) - 13.07.2017 р.. Попередній стягувач після повернення виконавчою службою виконавчого документа ( 25.12.2015 р. ), у зв`язку з чим поновився строк його пред`явлення до виконання до 26.12.2018 р. та до запровадження тимчасової адміністрації з припинення (ліквідації), а також до початку самої його ліквідації ( 01.09.2017 р.), протягом більше ніж півтора року жодних дій для з`ясування стану виконавчого провадження з примусового виконання наказу суду не вчиняв. Доказів на підтвердження зворотнього заявником суду не надано. Відсутні докази прояву інтересу до примусового виконання наказу суду також і з боку Уповноваженого Фонду на ліквідацію банку, хоча обізнаність його про цей наказ очевидна й підтверджується укладеним 11.10.2019 із заявником договором № 33-11.10.2019-1 від 11.10.2019 р. про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги банку до ФОП Ковальової І.М. Визначальним є й те, що й сам заявник з 11.10.2019 р. дати укладення договору № 33-11.10.2019-1 від 11.10.2019 р. та з 10.06.2020 р. дати набуття ним статуту стягувача за наказом суду зацікавленості у з`ясуванні наявності оригіналу цього наказу та його місцезнаходження не проявляв. Звернення до органу виконавчої служби з цього приводу вбачається лише з наданого заявником листа від 12.02.2020 р., з відповіді на який заявник і дійшов висновку про втрату наказу суду. Із запитом до ліквідатора ПАТ "АКБ "Новий" щодо наявності оригіналу наказу суду заявник звернувся лише 15.04.2021 р., після припинення процедури припинення банку.

За таких обставин, місцевий господарський суд дійшов висновку, що доводи заявника щодо пропуску строку для пред`явлення наказу до виконання з поважних причин є непереконливими.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Есаймент" не погодившись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, просить в апеляційній скарзі скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву у повному обсязі.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

В п. 37. Рішення по справі "Деркач та Палек проти України" (заяви №№ 34297/02 та 39574/02 ) від 21.12.2004 р., остаточне з 06.06.2005 р., Європейський Суд зазначив: "Суд знову наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи трибуналі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, пункт передбачає "право на суд", одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Однак це право було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Важко уявити, щоб пункт 1 статті 6 детально описував процедурні гарантії, які надано сторонам, - справедливість, відкритість і оперативність проваджень, - і не передбачав би гарантій виконання судових рішень. Тлумачення статті 6 як положення, що лише гарантує право на звернення до суду та проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуації, несумісної з принципом верховенства права, який Високі Договірні Сторони зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина "судового процесу" для цілей ст. 6 ( див. "Бурдов проти Росії", заява № 589498/00, п. 34 )."

У рішенні Європейського суду з прав людини від 05.07.2012 р. у справі "Глоба проти України" зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 ст. 6 Конвенції.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Підпунктом 19.4 пункту 1 розділу ХІ Перехідних положень ГПК України визначено, що у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви.

ГПК України не надає права відмовити в задоволенні заяви про видачу дубліката наказу з мотивів її необґрунтованості та не зобов`язує стягувача наводити причини втрати наказу. За умови встановлення факту невиконання судового рішення видача дубліката наказу не порушує прав боржника та не покладає на нього додаткових зобов`язань, оскільки дублікат наказу має повністю відтворювати втрачений наказ, зокрема містити й дату його видачі. Натомість відсутність наказу у стягувача унеможливлює виконання рішення суду та порушує його права. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 10.09.2018 р. у справі № 5011-58/9614-2012, від 10.04.2018 р. у справі № 24/234, від 23.05.2019 р. у справі № 5023/1702/12, від 11.11.2019 р. у справі № 5/229-04, від 21.01.2019 р. у справі № 916/215/15-г.

Водночас, обов`язковою умовою видачі дубліката наказу є звернення до суду із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11.11.2019 у справі № 5/229-04, від 23.05.2019 р. у справі № 5023/1702/12, від 21.01.2019 р. у справі № 916/215/15-г, від 03.08.2020 р. у справі № 904/9718/13.

Відповідно до частини першої, другої ст. 22 Закону України від 21.04.1999 р. № 606-ХIV "Про виконавче провадження" (у редакції, чинній на момент видачі судового наказу) (далі Закон № 606-ХIV) накази господарських судів можуть бути пред`явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

Ст. 23 цього Закону ( у редакції, чинній на момент винесення виконавчою службою постанови від 25.12.2015 р. ) передбачено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються: 1) пред`явленням виконавчого документа до виконання; 2) частковим виконанням рішення боржником; 3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

Повернення наказу попередньому стягувачу мало місце 25.12.2015 р. з підстав пункту 2 ч. 1. Ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до пункту 2 ч. 1 ст. 47 Закону № 606-ХIV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Після повернення 25.12.2015 р. наказу господарського суду строк пред`явлення його до примусового виконання поновився на один рік.

05.10.2016 р. набрав чинності Закон України від 02.06.2016 р. № 1404-VIII "Про виконавче провадження" ( далі Закон № 1404-VIII ), згідно з частиною п`ятою розділу ХІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" якого виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Ч. 1 ст. 12 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття ( ч. 2 ст. 12 Закону № 1404-VIII ).

Відповідно до частин 4, 5 ст. 12 Закону № 1404-VIII строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі, зокрема, пред`явлення виконавчого документа до виконання. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Відтак, як вірно встановлено судом першої інстанції з набранням чинності Закону України № 1404-VIII кінцевим строком пред`явлення до виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області № 42/5005/7854/2012 від 12.12.2012 р. після його повернення за постановою державного виконавця від 25.12.2015 р. є 26.12.2018 р.. На час укладення заявником з ПАТ "АКБ "Новий" договору № 33-11.10.2019-1 від 11.10.2019 р. про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги банку до ФОП Ковальової Ірини Мефодіївни, а саме заборгованості, що була предметом розгляду у справі № 42/5005/7854/2012, а також на час звернення заявника до суду з цією заявою - 14.08.2021 р. строк пред`явлення ним наказу до виконання пропущено.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 Закону № 1404-VIII "Про виконавче провадження" стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 329 ГПК України у разі пропуску строку для пред`явлення наказу, судового наказу до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

За змістом п. 19.4 розділу ХІ "Перехідні положення" цього Кодексу у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Отже, обов`язковою умовою видачі дубліката наказу є звернення до суду з такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання. Можливість його поновлення не виключається за наявності поважних для того причин. Зазначений висновок відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 21.08.2019 р. у справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19), згідно з яким якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

Водночас, поважною причиною визнається така обставина, яка є об`єктивно непереборною та пов`язаною з дійсними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеній у постанові від 11.12.2019 р. у справі № 904/10099/13.

Питання щодо поважності причин пропуску строку для пред`явлення наказу до виконання ( у розумінні ч. 1 ст. 329 ГПК України ), тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від стягувача підстав унеможливили або істотно утруднювали своєчасне пред`явлення наказу до виконання, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини; при цьому визначальним при оцінці поважності причин пропуску строку для пред`явлення наказу до виконання є встановлення моменту, з якого стягувач мав реальну можливість пред`явити відповідний наказ до виконання. Указана правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.05.2018 р. у справі № 917/1431/14.

Як зазначалося раніше, місцевий господарський суд, надаючи оцінку доводам заявника, покладеним в основу його обґрунтування поважності причин пропуску строку пред`явлення наказу суду до примусового виконання, врахував, що виконавчий документ у справі № 42/5005/7854/2012 було повернуто стягувачу 25.12.2015 р., тобто задовго до запровадження тимчасової адміністрації з припинення (ліквідації) - 13.07.2017 р.. Попередній стягувач після повернення виконавчою службою виконавчого документа ( 25.12.2015 р. ), у зв`язку з чим поновився строк його пред`явлення до виконання до 26.12.2018 р. та до запровадження тимчасової адміністрації з припинення (ліквідації), а також до початку самої його ліквідації ( 01.09.2017 р. ), протягом більше ніж півтора року жодних дій для з`ясування стану виконавчого провадження з примусового виконання наказу суду не вчиняв. Доказів на підтвердження зворотнього заявником суду не надано. Відсутні докази прояву інтересу до примусового виконання наказу суду також і з боку Уповноваженого Фонду на ліквідацію банку, хоча обізнаність його про цей наказ очевидна й підтверджується укладеним 11.10.2019 р. із заявником договором № 33-11.10.2019-1 від 11.10.2019 р. про відступлення ( купівлю-продаж ) права вимоги банку до ФОП Ковальової І.М. Визначальним для господарського суду стало також те, що й сам заявник з 11.10.2019 р. дати укладення договору № 33-11.10.2019-1 від 11.10.2019 р. та з 10.06.2020 р. дати набуття ним статуту стягувача за наказом суду зацікавленості у з`ясуванні наявності оригіналу цього наказу та його місцезнаходження не проявляв. Звернення до органу виконавчої служби з цього приводу вбачається лише з наданого заявником листа від 12.02.2020 р., з відповіді на який заявник і дійшов висновку про втрату наказу суду. Із запитом до ліквідатора ПАТ "АКБ "Новий" щодо наявності оригіналу наказу суду заявник звернувся лише 15.04.2021 р., після припинення процедури припинення банку.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду попередньої інстанції, що доводи заявника щодо пропуску строку для пред`явлення наказу до виконання з поважних причин є непереконливими.

Враховуючи відсутність належних доказів поважності причин пропуску строку для пред`явлення наказу до виконання і, як наслідок, відсутність підстав для поновлення пропущеного строку для пред`явлення наказу до виконання, апеляційний господарський вважає правильним висновок місцевого господарського суду про відмову у задоволенні заяви щодо видачі дубліката наказу у даній справі.

При цьому, апеляційний господарський суд зазначає, що підставою для відмови у задоволенні заяви про видачу дублікату наказу у цій справі є звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Есаймент" із заявою після закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання, та у зв`язку із відмовою суду поновити цей строк.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.

За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржувана ухвала залишенню без змін.

10. Судові витрати

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Есаймент" залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 07.09.2021 р. у справі № 42/5005/7854/2012 залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 ГПК України.

У зв`язку з перебуванням судді Орєшкіної Е.В. у відпустці у період з 08.11.2021р. по 11.11.2021р., повний текст постанови складено та підписано 12.11.2021р.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.В. Чус

Суддя Е.В. Орєшкіна