РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

12.11.2021Справа № 910/13486/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Київгазтрейд" до державного підприємства державного видавництва "Преса України" Державного управління справами про стягнення 55 508,51 грн,

без виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У серпні 2021 року товариство з обмеженою відповідальністю "Київгазтрейд" (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з державного підприємства державного видавництва "Преса України" Державного управління справами (далі - Видавництво) заборгованості у розмірі 55 508,51 грн, з яких: 51 615,35 грн - основний борг, 511,24 грн - три проценти річних, 774,23 грн - інфляційні втрати, 2 607,79 грн - пеня, посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором постачання природного газу (для споживачів, що не є побутовими) від 16 квітня 2019 року № 14350/Т.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25 серпня 2021 року відкрито провадження у справі № 910/13486/21 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

Крім того, цією ухвалою відповідачу було визначено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, у порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини 4 статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини 11 статті 242 ГПК України, у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі, судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

За змістом статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" місцезнаходження юридичної особи визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

В силу положень статті 10 наведеного Закону, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи та про його право подати відзив на позовну заяву, копія ухвали суду від 25 серпня 2021 року про відкриття провадження у справі № 910/13486/21 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в позовній заяві та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, а саме: 03047, місто Київ, проспект Перемоги, будинок 50.

Відповідно до частини 3 статті 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Приписами пункту 3 частини 6 статті 242 ГПК України встановлено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що копія вищенаведеної ухвали Господарського суду міста Києва від 25 серпня 2021 року була отримана уповноваженим представником відповідача 8 жовтня 2021 року, про що свідчить наявне у матеріалах справи відповідне повідомлення про вручення цього поштового відправлення.

Проте Видавництво в установлений судом строк відзиву на позовну заяву не подало.

Положеннями частини 9 статті 165 ГПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Зважаючи на те, що відповідач належним чином був повідомлений про розгляд даної справи, а також враховуючи наявність достатньої кількості документів для її розгляду по суті, суд дійшов висновку про розгляд цієї справи за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

16 квітня 2019 року між відповідачем та позивачем укладено договір постачання природного газу (для споживачів, що не є побутовими) № 14350/Т (з подальшими змінами, внесеними додатковими угодами від 24 грудня 2019 року № 1 та від 28 грудня 2020 року № 1-2), за умовами пункту 1.1. якого Товариство зобов`язалося передати у власність Видавництва природний газ в об`ємах і порядку, передбачених даним правочином, а останнє - прийняти та своєчасно оплатити вартість газу в розмірі, строки та в порядку, що передбачені даною угодою.

Зазначений правочин підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками наведених юридичних осіб.

У пункті 1.2. договору сторони погодили середньодобові та місячні планові об`єми постачання газу в 2019-2021 роках).

Вказаний договір набрав чинності з дати його підписання та діє до 31 грудня 2021 року, а в частині проведення розрахунків - до повного їх завершення (пункт 10.1. даного правочину в редакції додаткової угоди від 28 грудня 2020 року № 1-2).

Відповідно до пункту 2.7. договору фактичний об`єм поставленого в розрахунковому періоді газу підтверджується підписаним між постачальником та споживачем актом приймання-передачі газу, що складається на підставі даних оператора ГРМ та комерційних вузлів обліку газу.

Згідно з пунктом 4.1. договору ціна газу становить 8 244,2400 грн за 1 000 куб. м, у тому числі ПДВ 20 % та тариф на транспортування газу магістральними трубопроводами ПАТ "Укртрансгаз".

Ціна газу може бути змінена в разі ринкового коливання цін на газ, зміни бази нарахування ПДВ, а також інших змін у податковому законодавстві. Збільшення/зменшення ціни на газ, у тому числі протягом місяця поставки, що відбувається в зв`язку зі зміною ціни на підставі набрання чинності відповідних нормативно-правових актів органів державної влади України, які впливають на ціну газу, у тому числі тарифів на транспортування і розподіл газу, є встановленою для споживача, ним погодженою та обовязковою для розрахунків між сторонами за даним правочином (пункти 4.1., 4.4. договору).

За умовами пункту 4.8. договору споживач зобов`язаний сплатити вартість місячного обсягу газу на рахунок постачальника наступним чином: 30 % оплати - до 10 числа місяця, наступного за споживанням газу, 30 % оплати - до 20 числа місяця, наступного за споживанням газу, кінцевий розрахунок - до 30 числа місяця, наступного за споживанням газу. Остаточний розрахунок здійснюється на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу за звітний місяць.

Судом встановлено, що на виконання умов вищезазначеного договору позивач у період з липня 2019 року по березень 2021 року поставив Видавництву природний газ на загальну суму 1 690 737,86 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу: від 31 липня 2019 року, від 31 серпня 2019 року, від 30 вересня 2019 року, від 31 жовтня 2019 року, від 30 листопада 2019 року, від 31 грудня 2019 року, від 31 січня 2020 року, від 29 лютого 2020 року, від 31 березня 2020 року, від 30 квітня 2020 року, від 31 травня 2020 року, від 30 червня 2020 року, від 31 липня 2020 року, від 31 серпня 2020 року, від 30 вересня 2020 року, від 31 жовтня 2020 року, від 30 листопада 2020 року, від 31 грудня 2020 року, від 31 січня 2021 року, від 28 лютого 2021 року, від 31 березня 2021 року.

Проте всупереч положенням вищенаведеного правочину Видавництво взятий на себе обов`язок по оплаті вартості поставленого йому товару виконало не в повному обсязі, заборгувавши Товариству 51 615,35 грн.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь Другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Враховуючи те, що загальна сума основного боргу відповідача за договором постачання природного газу (для споживачів, що не є побутовими) від 16 квітня 2019 року № 14350/Т у розмірі 51 615,35 грн підтверджена належними доказами, наявними в матеріалах справи, і відповідач на момент прийняття рішення не надав документи, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог Товариства до Видавництва про стягнення вказаної суми основного боргу, у зв`язку з чим даний позов у цій частині підлягає задоволенню.

Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за вказаним договором позивач просив суд стягнути з Видавництва 2 607,79 грн пені, а також 511,24 грн трьох процентів річних та 774,23 грн інфляційних втрат, нарахованих на суми прострочених платежів у періоди існування заборгованості: квітень 2020 року, травень 2020 року, а також квітень-серпень 2021 року.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.

Приписами статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з частиною 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Згідно зі статтями 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Підпунктом 6.2.2. пункту 6.2. договору передбачено, що в разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом IV даної угоди, він сплачує на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

За умовами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши надані позивачем розрахунки сум пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат, суд встановив їх правильність, арифметичну вірність та відповідність вимогам чинного законодавства й положенням договору, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача зазначених сум також підлягають задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 ГПК України).

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідачем не надано суду жодних доказів на спростування викладених у позові обставин.

За таких обставин вказаний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з державного підприємства державного видавництва "Преса України" Державного управління справами (03047, місто Київ, проспект Перемоги, будинок 50; ідентифікаційний код 05905668) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Київгазтрейд" (03124, місто Київ, вулиця Миколи Василенка, будинок 5; ідентифікаційний код 42394311) 51 615 (п`ятдесят одну тисячу шістсот п`ятнадцять) грн 35 коп. основного боргу, 2 607 (дві тисячі шістсот сім) грн 79 коп. пені, 511 (п`ятсот одинадцять) грн 24 коп. трьох процентів річних, 774 (сімсот сімдесят чотири) грн 23 коп. інфляційних втрат, а також 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 12 листопада 2021 року.

Суддя Є.В. Павленко