ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" листопада 2021 р. Справа№ 910/8422/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Агрикової О.В.

Чорногуза М.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Курахівська ЦЗФ»

на рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2021

у справі № 910/8422/21 (суддя Ярмак О.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Курахівська ЦЗФ»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 19 999,34 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Курахівська ЦЗФ» (далі - ТОВ «ДТЕК Курахівська ЦЗФ», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Укрзалізниця», відповідач) про стягнення 19 999,34 грн вартості недостачі вантажу у вагонах №№ 53063954, 63378640 за залізничною накладною № 52196524 від 16.12.2020, посилаючись на неналежне виконання відповідачем, як перевізником, зобов`язань щодо збереження вантажу під час перевезення.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.07.2021 у справі № 910/8422/21 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Ухвалюючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів та належними засобами доказування не доведено всього складу правопорушення у вигляді збитків, зокрема наявності обставин та підстав для покладення на відповідача відповідальності за незбереження вантажу у заявленому розмірі, а саме, доказів понесення збитків позивачем з урахуванням визначення дійсної вартості втраченого вантажу.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, ТОВ «ДТЕК Курахівська ЦЗФ» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

В обґрунтування скарги апелянт вказував, що в позовній заяві останнім зазначалася вартість 1 тонни відвантаженого вугілля по накладній №52196524 у вагонах №53063954, №63378640 у розмірі 2024,84 грн з ПДВ, що підтверджується довідкою відправника ТОВ «ДТЕК Курахівська ЦЗФ»; судом першої інстанції при відкритті провадження по справі не було зазначено про відсутність зазначеної в позовній заяві довідки ТОВ «ДТЕК Курахівська ЦЗФ» щодо вартості 1 тонни відвантаженого вугілля по накладній №52196524 та не надано терміну для усунення недоліку щодо надання відсутнього зазначеного в додатку до позовної заяви документу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.08.2021 поновлено ТОВ «ДТЕК Курахівська ЦЗФ» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2021 у справі № 910/8422/21, відкрито апеляційне провадження за вищевказаною апеляційною скаргою, розгляд апеляційної скарги постановлено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, встановлено АТ «Українська залізниця» строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2021 у справі № 910/8422/21, витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/8422/21.

Відповідач скористався правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення залишити без змін.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, відповідач наголосив на безпідставності тверджень скаржника про те, що судом при відкритті провадження не було вказано на відсутність довідки про вартість вантажу та не надано терміну для усунення вказаного недоліку, оскільки обов`язок по доведенню обставин, на які сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, у відповідності до ч. 1 ст. 74 ГПК України, покладено саме на сторону; про відсутність вказаної довідки відповідач повідомив і у відзиві на позовну заяву, однак апелянт не скористався правом на подання відповіді на відзив та, на підтвердження своїх вимог, належних та допустимих доказів.

Згідно з ч. 10 ст. 270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до вимог ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 16.12.2020 ТОВ «ДТЕК Курахівська ЦЗФ» (відправник) було відправлено зі станції Курахівка Донецької залізниці на станцію призначення Лиман Південної залізниці в адресу Зміївської ТЕС (одержувач) за залізничною накладною №52196524 вантаж: вугілля кам`яне, марки г-газоване, в твердому стані, насипом, вологістю 0% у 12-ти вагонах.

18.12.2020 на станції призначення Лиман Південної залізниці за результатом контрольного переважування маси вантажу було виявлено нестачу вантажу у вагонах №53063954 та №63378640, які прибули за залізничною накладною №52196524 від 16.12.2020, про що було складено комерційний акт № 444002/133.

Відповідно до комерційного акту № 444002/133 від 18.12.2020 на підставі актів загальної форми ГУ-23 №40842, №40845 ст.Покровськ Донецької залізниці та ст.Лиман Південної залізниці було проведено контрольне зважування вагонів №53063954, №63378640 та проведено комісійний огляд, за результатом чого встановлено, що у вагоні №53063954 навантаження нижче бортів 200мм, над 1-3 люками виїмка 450*80*30 см, над 5-7 люками виїмка 450*140*30 см, наявні сліди ходіння на всю ширину вагону, вантаж маркований 4-ми повздовжніми борознами, на момент прибуття течі вантажу немає, глухі торцеві стіни, люки щільно закриті, фактична маса вантажу брутто 83540 кг, тара 21500 кг, маса вантажу згідно документа 69500 кг, фактична маса 62040 кг, що менше документа на 7460 кг. У вагоні №6337640 фактична маса брутто 89390 кг, тара 23400 кг, маса вантажу згідно документа 69 800 кг, а фактична маса 65 990 кг, що менше на 3810 кг.

Посилаючись на те, що відповідач при перевезенні вантажу за залізничною накладною № 52196524 допустив незбереження вантажу у розмірі 19 999,34 грн, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог, а доводи апелянта вважає необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Загальні умови перевезення на підставі ч. 2 ст. 908 ЦК України визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Аналогічні положення передбачено ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України (надалі - ГК України).

Відповідно до статті 909 ЦК України за договором перевезення одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно зі ст. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998 (далі - Статут залізниць України), останній визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом залізниць України регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія Статуту залізниць України поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (п. 3 Статуту залізниць України).

Статтею 6 Статуту залізниць України визначено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів, і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи-одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення.

Укладення договору перевезення вантажу шляхом складання транспортної накладної передбачено також ч. 2 ст. 307 ГК України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 Статуту залізниць України відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем.

Абзацом 2 ст. 24 Статуту залізниць України передбачено право залізниці перевіряти правильність відомостей, зазначених вантажовідправником у накладній, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Згідно зі ст. 37 Статуту залізниць України під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса, вантажі, що перевозяться насипом і наливом, а також інші вантажі, зважування яких на вантажних вагах неможливе, зважуються на вагонних вагах. Маса вантажів визначається відправником.

З матеріалів справи вбачається, що на станції відправлення у вищевказаних залізничних накладних зазначено відповідну масу вантажу (вугілля кам`яного) у вагонах.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 307 ГК України, ст. 22 Статуту залізниць України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з пунктом 2 статті 924 ЦК України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 920 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язань, які випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про залізничний транспорт» підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Статтею 23 Закону «Про залізничний транспорт» передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України.

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про залізничний транспорт» обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

Пунктом 129 Статуту залізниць України передбачено, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць; для засвідчення маси і кількості вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах, складається комерційний акт.

Відповідно до статті 130 Статуту залізниць України право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред`явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Статтею 133 Статуту залізниць України передбачено, що передача іншим організаціям або громадянам права на пред`явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені.

Відповідно до залізничної накладної №5219524 від 16.12.2020 встановлено, що право на пред`явлення позовних вимог до залізниці вантажоодержувачем - Зміївська ТЕС передано ТОВ «ДТЕК Курахівська ЦЗФ».

Відповідно до ст. 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Статтею 52 Статуту, встановлено, що на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами перевезення вантажів.

Статтею 110 Статуту передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

У відповідності до ст. 129 Статуту, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми. Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Факт нестачі за спірним перевезенням у вагонах № 53063954 та № 63378640 за залізничною накладною № 52196524 від 16.12.2020 підтверджений комерційним актом № 444002/133 від 18.12.2020 та відповідачем не оспорюється.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно ст.115 Статуту залізниць України вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Водночас, відповідно до п. 2.7 роз`яснення президії Вищого господарського суду України № 04-5/601 від 29.05.2002 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею" згідно зі статтями 924 ЦК України, 314 ГК України і статтями 114 і 115 Статуту залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної. Вартість вантажу, що перевозиться з оголошеною вартістю, визначається у такому ж порядку (пункт 4 Правил перевезення вантажів з оголошеною вартістю). Статут не передбачає обов`язкового додання до претензії або позову доказів сплати вантажоодержувачем або уповноваженою особою вартості вантажу.

Згідно зі ст. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року №644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 1% маси, зазначеної в перевізних документах для кам`яного вугілля як твердого мінерального палива.

До позовної заяви позивачем додано розрахунок вартості недостачі вантажу по кожному вагону, з урахуванням 1% норми недостачі.

Згідно розрахунку позивача, вартість завданих збитків, з урахуванням 1% норми недостачі (сума норми природної втрати маси вантажу i граничного розходження визначення маси нетто) складає 19 999,34 грн.

При цьому як вбачається з матеріалів справи, позивачем у позовній заяві зазначено, що вартість 1 тонни відвантаженого вугілля у вагонах №53063954 та № 63378640 складає згідно довідки вантажовідправника ТОВ «ДТЕК Курахівська ЦЗФ» 2024,84 грн з ПДВ.

Однак, як встановлено місцевим господарським судом та перевірено судом апеляційної інстанції, до позову позивачем надано довідку ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» про вартість 1 тонни вугілля кам`яного, власності ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», відвантаженого зі станції Курахівка Донецької залізниці на станцію Лиман Південної залізниці в адресу Зміївської ТЕС по залізничній накладній №52196524 від 16.12.2020.

Водночас, ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», згідно з наявною у справі накладною №52196524 від 16.12.2020 не було відправником вантажу, а тому надана ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» довідка №1/188 від 13.01.2021 про вартість вугільної продукції не може вважатися належним доказом в розумінні ст. 73 - 79 ГПК України на підтвердження дійсної вартості втраченого вантажу.

Інших доказів (договорів, рахунків, платіжних документів), які в силу положень ч. 3 ст. 314 Господарського кодексу України та ст. 114, 115 Статуту були б належними та допустимими доказами визначення вартості вантажу, позивачем суду першої інстанції не надано.

За приписами ст.ст. 224, 225 ГК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків. До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включається, зокрема, вартість втраченого майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина перша статті 22, стаття 611, частина перша статті 623 Цивільного кодексу України). Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника та розмір понесених збитків.

Суд апеляційної інстанції відхиляє посилання апелянта на те, що місцевий господарський суд при відкритті провадження у справі не зазначив про відсутність в додатках до позовної заяви довідки, на яку посилається позивач у позовній заяві та не надав терміну на усунення недоліків для надання вказаної довідки, з огляду на наступне.

ГПК України надає право суду залишити позовну заяву без руху у разі подання такої без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, про що судом постановляється відповідна ухвала.

Однак нормами Господарського процесуального кодексу України на суд не покладено обов`язку щодо перевірки належності та достатності поданих позивачем доказів до позовної заяви.

Частиною 2 статті 164 унормовано обов`язок позивача додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Крім того, приписами частини 1 статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна, довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 3 вищевказаної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (ч. 4 ст. 74 ГПК України).

Також судом апеляційної інстанції враховано, що відповідач звертаючись до суду першої інстанції з відзивом на позовну заяву зазначав, що згідно залізничної накладної відправником вантажу є ТОВ «ДТЕК Курахівська ЦЗФ». Однак, на підтвердження позовних вимог в частині вартості вантажу позивачем до позовної заяви додана довідка про вартість однієї тонни вугілля кам`яного Г(Г1) (0-100), видана Приватним акціонерним товариством «ДТЕК Павлоград вугілля», яке не є відправником вантажу за залізничною накладною.

Правом на подання відповіді на відзив та подання належних та допустимих доказів під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач не скористався.

Відповідно до частини 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції не приймає долучені до апеляційної скарги докази, які не були подані до суду першої інстанції, а саме, довідку ТОВ «ДТЕК Курахівська ЦЗФ» б/н від 13.01.2021 про вартість вугільної продукції, оскільки скаржником в апеляційній скарзі не наведені будь-які поважні причини неподання вказаного доказу до суду першої інстанції та не надані докази неможливості його подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Разом з тим, доводи апелянта щодо неповного дослідження всіх обставин справи, порушення норм матеріального права та процесуального права, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову про стягнення з АТ «Українська залізниця» на користь ТОВ «ДТЕК Курахівська ЦЗФ» 19 999,34 грн вартості недостачі вантажу.

Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2021 у справі № 910/8422/21 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального права, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга ТОВ «ДТЕК Курахівська ЦЗФ» має бути залишена без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні, на підставі статті 129 ГПК України, покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Курахівська ЦЗФ» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2021 у справі № 910/8422/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2021 у справі № 910/8422/21 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2021 у справі № 910/8422/21.

4. Матеріали справи №910/8422/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 16.11.2021, після виходу судді Агрикової О.В. з лікарняного.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді О.В. Агрикова

М.Г. Чорногуз