ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А

10.11.2021 Справа № 905/1499/20 Суддя Господарського суду Донецької області Огороднік Д.М., при секретарі судового засідання Васильєвій О.М., розглянувши матеріали

за заявою

кредитора Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області

з поточними грошовими вимогами у розмірі 322780,38 грн

до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «Азовнефтепродукт»

в межах справи №905/1499/20

про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Азовнефтепродукт»

ліквідатор арбітражний керуючий Козирицький А.С

За участю представників сторін:

арбітражний керуючий: не з`явися

від кредитора Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро»: Дюжев І.О. - адвокат;

від кредитора Головного управління державної податкової служби у Донецькій області: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Донецької області передана заява боржника №27 від 11.08.2020 (вх. №14917/20 від 11.08.2020) Товариства з обмеженою відповідальністю «Азовнефтепродукт» про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 10.09.2020, відкрито провадження у справі №905/1499/20 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Азовнефтепродукт»; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; введено процедуру розпорядження майном боржника; призначено розпорядником майна арбітражного керуючого Черненченко Дениса Альбертовича.

14.09.2020 за номером 65227 на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет оприлюднено оголошення (повідомлення) про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Азовнефтепродукт».

Ухвалою суду 25.11.2020 визнано кредиторами у справі №905/1499/20 по відношенню до боржника: Акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро» у розмірі 214 938 958,23 грн та Головне управління ДПС у Донецькій області у розмірі 205 334,79 грн.

Постановою Господарського суду Донецької області від 25.05.2021 вирішено: Товариство з обмеженою відповідальністю «Азовнефтепродукт» визнати банкрутом; відкрити ліквідаційну процедуру; призначити ліквідатором арбітражного керуючого Козирицького А.С.; підприємницьку діяльність банкрута завершити; строк виконання всіх грошових зобов`язань вважати таким, що настав 25.05.2021; припинити нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрута; оприлюднити на веб-порталі судової влади України повідомлення про визнання Товариства з обмеженою відповідальністю «Азовнефтепродукт» (87557, Донецька область, місто Маріуполь, вулиця Таганрозька, будинок 341, ) банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

25.05.2021 на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет оприлюднено оголошення (повідомлення) про визнання Товариства з обмеженою відповідальністю «Азовнефтепродукт» банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

19.07.2021, через канцелярію суду, від кредитора Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» надійшла заява б/н від 16.07.2021 (вх.. №15370/21) з поточними грошовими вимогами до боржника у розмірі 3719072,41 грн, в якій кредитор просить визнати поточні грошові вимоги у розмірі 3719072,41 грн і включити їх до реєстру вимог кредиторів до четвертої черги та включити до реєстру до першої черги витрати зі сплати судового збору за подання заяви з поточними грошовими вимогами.

Заява обґрунтована тим, що у зв`язку із неналежним виконанням грошових зобов`язань Товариством з обмеженою відповідальністю «Азовнефтепродукт» своїх зобов`язань за кредитним договором №170211-КЛВ/1 від 17.02.2011 та договорів поруки №170211-П/2-2 від 17.02.20211 (кредитний договір №170211-КЛВ/2 від 17.02.2011), № 301013-П/1 від 30.10.2013 (кредитний договір №291013-КЛВ від 29.10.2013) Акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро» здійснило нарахування процентів за користування кредитними коштами, 3% річних та інфляційних витрат за період з 10.09.2021 по 24.05.2021 в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України.

Позиція учасників справи

Від Арбітражного керуючого Козирицького Андрія Сергійовича надійшло повідомлення про розгляд грошових вимог Акціонерного товариства «банк Кредит Дніпро» від 27.08.2021 №02-24/710, в якому ліквідатор визнає вимоги банку в частині наявності заборгованості в сумі 3719072,41 грн.

Від Головного управління ДПС у Донецької області не надходило жодних письмових пояснень по суті заяви.

Хід розгляду заяви та процесуальні дії

Ухвалою суду від 26.07.2021 заяву Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» призначено до розгляду у судовому засіданні на 07.09.2021. У судове засідання, призначене на 07.09.2021 з`явились ліквідатор та представник заявника.

Судове засідання з розгляду заяви Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» відкладено на 19.10.2021 та в подальшому ухвалою суду відкладено на 10.11.2021.

В судове засідання призначене на 10.11.2021 з`явився представник заявника, який підтримав заяву у повному обсязі. Ліквідатор в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду клопотання про розгляд заяви кредитора без його участі.

Фактичні обставини заяви, зміст правовідносин та перевірка їх доказами

Предметом судового розгляду є кредиторські вимоги Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до боржника на загальну суму 3719072,41 грн, які визначені заявником як поточні та складаються із наступної заборгованості:

- за кредитним договором №170211- КЛВ/1 від 17.02.2011 за період з 10.09.2020 по 24.05.2021: неоплачені проценти за користування кредитом у розмірі 29,57 доларів США; 3% річних за несвоєчасну сплату кредиту у розмірі 85768,23 доларів США та 3% річних за несвоєчасну сплату процентів у розмірі 17752,53 доларів США;

- за кредитним договором №170211- КЛВ/2 від 17.02.2011 за період з 10.09.2020 по 24.05.2021: неоплачені проценти за користування кредитом у розмірі 8,98 доларів США; 3% річних за несвоєчасну сплату кредиту у розмірі 28621,43 доларів США та 3% річних за несвоєчасну сплату процентів у розмірі 3040,07 доларів США;

- за кредитним договором № 291013-КЛВ від 29.10.2013 за період з 10.09.2020 по 24.05.2021: неоплачені проценти за користування кредитом у розмірі 0,39 грн; 3% річних за несвоєчасну сплату кредиту у розмірі 1226,83 грн та інфляційні втрати за простроченим кредитом у розмірі 5058,99 грн.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, підстави заяви, судом встановлено наступне.

Щодо вимог за кредитним договором №170211-КЛВ/1 від 17.02.2011.

17.02.2011 між Публічним акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» (після зміни найменування Акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро») (далі - Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Азовнефтепродукт» підписаний кредитний договір №170211-КЛВ/1 (далі - Кредитний договір 1).

Згідно з п. 1.1. Кредитного договору 1 (в редакції договору від 12.02.2013 про зміну кредитного договору №170211-КЛВ/1 від 17.02.2011) банк на умовах цього договору відкриває позичальнику невідновлювальну кредитну лінію на загальну суму 5 534 250,00 доларів США (п`ять мільйонів п`ятсот тридцять чотири тисячі двісті п`ятдесят доларів США 00 центів), а позичальник зобов`язується повернути кредити згідно з встановленим графіком зниження ліміту (додаток № 1 до цього договору, що є його невід`ємною частиною), але не пізніше 28.02.2014 та сплатити проценти за користування кредитами, на умовах, передбачених цим договором.

Згідно з п. 2.6.2 (в редакції договору від 30.11.2012 про зміну кредитного договору №170211-КЛВ/1 від 17.02.2011) Кредитного договору 1 у разі прострочення повернення кредиту плата за користування одержаним кредитом або часткою кредиту в період, який починається на наступний день за днем погашення кредиту згідно цього договору і до дня фактичного повернення кредиту позичальником, з 22.10.2012 встановлюється в розмірі 16,5 процентів річних.

Судом встановлено, що питання виконання кредитного договору №170211-КЛВ/1 від 17.02.2011 було предметом розгляду судом у справі №905/3528/16 за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до Товариством з обмеженою відповідальністю «Азовнефтепродукт» про стягнення коштів.

16.02.2016 Господарським судом Донецької області у справі №905/3528/16 прийнято рішення, яким стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Азовнефтепродукт» на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» заборгованість за кредитом 4065250,00 доларів США, що складає 93198027,09 грн; заборгованість за відсотками 848995,52 доларів США, що складає 19463675,66 грн; судовий збір в сумі 152187,98 грн.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 25.11.2020 Акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро» визнано кредитором у справі №905/1499/20 по відношенню до боржника у розмірі 214 938 958,23 грн, з яких за кредитним договором №170211-КЛВ/1 від 17.02.2011: заборгованість за кредитом у розмірі 4 065 250,00 доларів США, еквівалент у гривні 113 026 958,80 грн; заборгованість за відсотками у розмірі 841 421,61 доларів США, еквівалент у гривні 23 394 213,31 грн.

Після ухвалення судом постанови від 25.05.2021 про визнання боржника банкрутом, Банк звертається із заявою про визнання поточних грошових вимог, в якій зазначає, що за Товариством з обмеженою відповідальністю «Азовнефтепродукт» рахується заборгованість за кредитним договором №170211-КЛВ/1 від 17.02.2011 за період з 10.09.2020 по 24.05.2021, а саме:

заборгованість з прострочених відсотків за користування кредитом у розмірі 29,57 доларів США, які розраховані заявником за ставкою на рівні 0,001% на суму 4065250,00 доларів США (за поясненнями представника позивача ставка процентів була зменшена заявником в односторонньому порядку);

заборгованість за 3% річних нарахованих за несвоєчасну сплату кредиту на суму 4065250,00 доларів США у розмірі 85768,28 доларів США;

заборгованість за 3% річних нарахованих за несвоєчасну сплату відсотків (початковий розмір відсотків становить 841421,61 доларів США) у розмірі 17752,53 доларів США.

Щодо вимог за кредитним договором №170211-КЛВ/2 від 17.02.2011

17.02.2011 року між Банком та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аль-Ямі Північ» було підписаний Кредитний договір № 170211-КЛВ/2 (далі - Кредитний договір 2).

Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору 2 (в редакції змін внесених договором про зміну від 12.02.2013) Банк відкриває Позичальнику відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 2 150 000,00 дол. США, а позичальник зобов`язався повернути кредити у строки встановлені графіком, але не пізніше 28.02.2014 року та сплатити проценти за користування наданими кредитами із розрахунку 10,5 % річних (з 22.10.2012 в розмірі 11,5 %, в редакції змін внесених договором про зміну від 30.11.2012).

З метою виконання зобов`язань Товариством з обмеженою відповідальністю «Аль-Ямі Північ» 17.02.2011 між Банком та Товариством з обмеженою відповідальністю «АНП-Схід», Товариством з обмеженою відповідальністю «Азовнефтепродукт», Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕССЕНС-ПРЕМІУМ», Товариством з обмеженою відповідальністю «Аль-Ямі Північ» підписаний договір поруки №170211-П/2-2 (далі - Договір поруки 1), який в подальшому був змінений договором №120213 від 12.02.2013.

Згідно з п. 2.6.2 (в редакції договору від 30.11.2012 про зміну кредитного договору №170211-КЛВ/2 від 17.02.2011) Кредитного договору 2 у разі прострочення повернення кредиту плата за користування одержаним кредитом або часткою кредиту в період, який починається на наступний день за днем погашення кредиту згідно цього договору і до дня фактичного повернення кредиту позичальником, з 22.10.2012 встановлюється в розмірі 16,5 процентів річних.

Відповідно до п. 1.1. Договору поруки 1 (в редакції змін внесених договором про зміну від 12.02.2013 Товариство з обмеженою відповідальністю «Азовнефтепродукт» солідарно відповідає перед Банком за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Аль- Ямі Північ», зобов`язань за Кредитним договором 2, а саме по поверненню кредитних коштів 2 150 000,00 дол. США не пізніше 28.02.2014 та сплатити проценти за користування наданими кредитами у розмірі 11,5 % річних, у разі прострочення повернення кредиту плата за користування одержаним кредитом або часткою кредиту в період, який починається на наступний день за днем погашення кредиту згідно цього договору і до дня фактичного повернення кредиту Позичальником, встановлюється в розмірі 16,5 % річних.

Судом встановлено, що питання виконання кредитного договору №170211-КЛВ/2 від 03.10.2019 та договору поруки №170211-П/2-2 було предметом розгляду судом у справі №905/3420/16 за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк кредит Дніпро» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газеко», Товариства з обмеженою відповідальністю «Вельт», Товариства з обмеженою відповідальністю «Азовнефтепродукт» про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності.

03.10.2019 Господарським судом Донецької області прийнято рішення у справі №905/3420/16, яким в рахунок часткового погашення заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Аль-Ямі Північ» перед Акціонерним товариством «Банк кредит Дніпро» за кредитним договором №170211-КЛВ/2 від 17.02.2011 (з усіма змінами та доповненнями до нього) у сумі 1 639 915,17 доларів США, з них: 1356600,00 доларів США заборгованість за кредитом, 283 315,17 доларів США заборгованість за відсотками вирішено звернути стягнення на належне Товариству з обмеженою відповідальністю «Азовнефтепродукт» майно, перелік якого зазначений в резолютивні й частині рішення.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 25.11.2020 Акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро» визнано кредитором у справі №905/1499/20 по відношенню до боржника у розмірі 214 938 958,23 грн, з яких за кредитним договором №170211-КЛВ/2 від 17.02.2011: заборгованість за кредитом у розмірі 1356600 доларів США; заборгованість за відсотками у розмірі 144089,12 доларів США.

Після ухвалення судом постанови від 25.05.2021 про визнання боржника банкрутом, Банк звертається із заявою про визнання поточних грошових вимог, в якій зазначає, що за Товариством з обмеженою відповідальністю «Азовнефтепродукт» рахується заборгованість за кредитним договором №170211-КЛВ/2 від 17.02.2011 за період з 10.09.2020 по 24.05.2021, а саме:

заборгованість з прострочених відсотків за користування кредитом у розмірі 8,98 доларів США, які розраховані заявником за ставкою на рівні 0,001% на суму 13565600,00 доларів США (за поясненнями представника позивача ставка процентів була зменшена заявником в односторонньому порядку);

заборгованість за 3% річних нарахованих за несвоєчасну сплату кредиту на суму 4065250,00 доларів США у розмірі 28621,43 доларів США;

заборгованість за 3% річних нарахованих за несвоєчасну сплату відсотків (початковий розмір відсотків становить 841421,61 доларів США) у розмірів 3040,07 доларів США.

Щодо вимог за кредитним договором №291013-КЛВ від 29.10.2013

29.10.2013 Банк та Товариство з обмеженою відповідальністю «Ессенс-Преміум» підписали Кредитний договір №291013-КЛВ (далі - Кредитний договір 3), відповідно до умов якого, Банк на умовах цього договору відкриває Товариству з обмеженою відповідальністю «Ессенс- Преміум» відновлювальну кредитну лінію в національній валюті України з лімітом кредитування в сумі 10 000 000,00 грн для поповнення обігових коштів, проведення документарних операцій, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Ессенс-Преміум» зобов`язується повернути кредит у строки, встановлені графіком, але не пізніше 28.02.2014 та сплатити проценти за користування наданим кредитом.

Пунктом 1.4 Кредитного договору 3 зазначено, що процентна ставка за користування кредитами встановлюється у розмірі 20 % процентів річних. Сторони домовились, що у разі прострочення повернення кредиту плата за користування одержаним кредитом в період, який починається на наступний день за днем погашення кредиту згідно цього договору і до дня фактичного повернення кредиту позичальником встановлюється в розмірі 25 % процентів річних за користування кредитними ресурсами, що надані в гривні.

У разі порушення позичальником будь-якого із зобов`язань, передбаченого умовами кредитного договору, у т.ч. при несвоєчасному поверненні кредиту та сплати процентів зі його використання. Банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобов`язань за договором у повному обсязі шляхом пред`явлення вимоги (п. 3.1.12 Кредитного договору 3).

Судом встановлено, що питання виконання кредитного договору №291013-КЛВ від 29.10.2013 було предметом розгляду судом у справі №905/157/16 за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ТОВ "ЕССЕНС-ПРЕМІУМ" м.Маріуполь про стягнення 15 799 304,56 грн.

10.08.2016 Господарським судом Донецької області у справі №905/157/16 прийнято рішення, яким стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕССЕНС-ПРЕМІУМ» на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» заборгованість за кредитом в сумі 10000000,00 грн, 3164383,56 грн заборгованості по процентам за користування кредитом, 152230,30 грн судового збору; в решті вимог відмовлено.

30.10.2013 між Банком та Товариством з обмеженою відповідальністю «Азовнефтепродукт» підписаний договір поруки №301013-П/1 (далі - Договір поруки 2).

Відповідно до п. 1.1. Договору поруки 2 (в редакції змін внесених договором про зміну від 12.02.2013), Товариство з обмеженою відповідальністю «Азовнефтепродукт» солідарно відповідає перед Банком за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Ессенс- Преміум» зобов`язань за Кредитним договором 3, а саме по поверненню кредитних коштів 10 000 000,00 грн не пізніше 28.02.2014 та сплати процентів за користування наданими кредитами у разі прострочення повернення кредиту плата за користування одержаним кредитом або часткою кредиту в період, який починається на наступний день за днем погашення кредиту згідно цього договору і до дня фактичного повернення кредиту.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 25.11.2020 Акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро» визнано кредитором у справі №905/1499/20 по відношенню до боржника у розмірі 214 938 958,23 грн, з яких за кредитним договором №291013-КЛВ від 29.10.2013 заборгованість за кредитом у розмірі 581439,30 грн та заборгованість за відсотками у розмірі 0,25грн.

Після ухвалення судом постанови від 25.05.2021 про визнання боржника банкрутом, Банк звертається із заявою про визнання поточних грошових вимог, в якій зазначає, що за Товариством з обмеженою відповідальністю «Азовнефтепродукт» рахується заборгованість за кредитним договором №291013-КЛВ від 29.10.2013 за період з 10.09.2020 по 24.05.2021, а саме:

заборгованість з прострочених відсотків за користування кредитом у розмірі 0,39 грн, які розраховані заявником за ставкою на рівні 0,001% на суму 58149,30 грн (за поясненнями представника позивача ставка процентів була зменшена заявником в односторонньому порядку);

заборгованість за 3% річних нарахованих за несвоєчасну сплату кредиту на суму 58149,30 грн у розмірі 1226,83 грн;

заборгованість за 3% річних нарахованих за несвоєчасну сплату відсотків (початковий розмір відсотків становить 0,25 грн) у розмірів 0,00 грн;

заборгованість за інфляційними втратами розрахованими за простроченим кредитом на суму 58149,30 грн за період з жовтня 2020 по квітень 2021 у розмірі 5058,99 грн;

заборгованість за інфляційними втратами розрахованими за простроченим відсоткам на суму 0,05 грн за період з жовтня 2020 по квітень 2021 у розмірі 0,00 грн.

Оцінка аргументів учасників справи та мотиви суду

У відповідності до статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки" діє в інтересах власників облігацій, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.

До визнання боржника банкрутом спори боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника, вирішуються в межах справи про банкрутство шляхом їх розгляду у позовному провадженні господарським судом (ч. 8 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства).

У ліквідаційній процедурі господарський суд розглядає заяви з вимогами поточних кредиторів, які надійшли до господарського суду після офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом.

Заяви з вимогами поточних кредиторів розглядаються господарським судом у порядку черговості їх надходження. За результатами розгляду зазначених заяв господарський суд своєю ухвалою визнає чи відхиляє (повністю або частково) вимоги таких кредиторів (ч. 4 ст. 60 Кодексу України з процедур банкрутства).

Як встановлено судом вище, ухвалою Господарського суду Донецької області від 10.09.2020, відкрито провадження у справі №905/1499/20 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Азовнефтепродукт»; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; введено процедуру розпорядження майном боржника. Постановою Господарського суду Донецької області від 25.05.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Азовнефтепродукт» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

За таких обставин, вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство, а саме з 10.09.2020 та до дати прийняття постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, а саме до 25.05.2021 можуть бути розцінені як поточні, у разі відповідності їх вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 -1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно ч. 1 ст. 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України).

Положення вищевказаної статті визначають, що преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акта, який набрав законної сили.

Як встановлено судом вище, розмір заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Азовнефтепродукт» перед Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» підтверджується судовими рішеннями та визнаний ухвалою Господарського суду Донецької області у цій справі від 25.11.2020 за результатами попереднього засідання та Акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро» визнано кредитором:

за кредитним договором №170211-КЛВ/1 від 17.02.2011: заборгованість за кредитом у розмірі 4 065 250,00 доларів США, еквівалент у гривні 113 026 958,80 грн; заборгованість за відсотками у розмірі 841 421,61 доларів США, еквівалент у гривні 23 394 213,31 грн;

за кредитним договором №170211-КЛВ/2 від 17.02.2011: заборгованість за кредитом у розмірі 1 356 600,00 доларів США, еквівалент у гривні 37 717 821,12 грн; заборгованість за відсотками у розмірі 144 089,12 доларів США, еквівалент у гривні 4 006 138,62 грн;

за кредитним договором №291013-КЛВ від 29.10.2013: заборгованість за кредитом у розмірі 58 149,30 грн; заборгованість за відсотками у розмірі 0,25 грн.

Отже, обставини пов`язані з наявністю та розміром вищевказаної заборгованості не доводяться знову.

Водночас, зі змісту поданої заяви вбачається, що Акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро» додатково за період з 10.09.2020 по 24.09.2021 нараховує Товариству з обмеженою відповідальністю «Азовнефтепродукт» проценти за користування кредитними коштами у розмірі зазначеному судом вище.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно вимог ст. 629 Цивільного Кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

В частині 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України зазначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 1056 Цивільного кодексу України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

За приписами ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Частиною 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Як вбачається з матеріалів справи, кошти за кредитними договорами №1, №2, №3 повинні були бути повернуті до 28.02.2014. Разом з тим, кошти у повному обсязі у погоджений сторонами строк не були повернуті кредитору, що зумовило звернення останнього до суду як у позовному провадженні так і з заявою про визнання кредиторських вимог, зокрема поточних вимог.

Судом відзначається, що заявник у своїй заяві не посилається на конкретні пункти Кредитних договорів №1,№2,№3 та положення норм чинного законодавства, на підставі яких ним здійснюється нарахування процентів за користування кредитом.

Судом встановлено, що умови щодо нарахування процентів за користування кредитом у разі прострочення повернення кредиту погоджені сторонами п. 2.6.2 (в редакції договорів від 30.11.2012 про зміну кредитних договорів), а саме у разі прострочення повернення кредиту плата за користування одержаним кредитом або часткою кредиту в період, який починається на наступний день за днем погашення кредиту згідно цього договору і до дня фактичного повернення кредиту позичальником, з 22.10.2012 встановлюється в розмірі 16,5 процентів річних.

Проаналізувавши вказані обставини, суд зазначає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховуються висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України).

Так, 28.03.2018 Великою Палатою Верховного Суду у постанові №444/9519/12 висловлено правову позицію про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.

Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.

Натомість, наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, згідно з ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення ст. 625 Цивільного кодексу України.

Проценти, встановлені ст. 625 Цивільного кодексу України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.

Тобто проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Аналогічні висновки щодо застосування ч. 1 ст. 1050 та ст. 625 Цивільного кодексу України у їх взаємозв`язку викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц; Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.06.2020 у справі №909/82/16, від 25.05.2020 у справі №924/1226/18, від 02.06.2020 у справі №911/1774/15).

Так, проаналізувавши умови Кредитних договорів, судом встановлено, що останні не містять у собі положень щодо наявності у заявника права здійснювати нарахування процентів за неправомірне користування кредитними коштами, після того як строк кредитування закінчився. Окрім того, кредитор також нараховує боржнику 3% річних за несвоєчасну оплату кредиту по Кредитним договорам №1, №2, №3.

Отже, правових підстав для визнання поточних кредиторських вимог Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» у розмірі 34,95 доларів США та 0,39 грн, суд не вбачає.

До того ж, Акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро» просить суд визнати кредиторські вимоги у вигляді 3% річних та інфляційних втрат нарахованих на суму відповідних зобов`язань, зазначених судом вище за період з 10.09.2020 по 24.05.2021.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, суд зазначає, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання із наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових рішень про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права отримати передбачені ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України суми. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу (аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №916/190/18, від 19.06.2019 у справі №703/2718/16-ц; Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.04.2020 у справі №922/795/19).

Як про це зазначено вище, у випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 Цивільного кодексу України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу.

Разом з тим, провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Азовнефтепродукт» відкрито ухвалою Господарського суду Донецької області від 10.09.2020, якою також введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та введено процедуру розпорядження майном боржника.

Відповідно до ст. 41 Кодексу України з процедури банкрутства мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з відкриттям провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Ухвала є підставою для зупинення вчинення виконавчих дій.

Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, зокрема не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.

Дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів, виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю та життю громадян, виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов`язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення.

Враховуючи наведене вище, постає питання чи можуть вимоги, заявлені в порядку статті 625 Цивільного кодексу України самостійно кваліфікуватись як поточні вимоги кредиторів, в розумінні приписів статті 41 Кодексу України з процедури банкрутства.

З цього приводу суд вважає необхідним зазначити наступне.

За визначенням, наведеним у статті 1 Кодексу України з процедури банкрутства, грошове зобов`язання - зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України.

Цією ж статтею Кодексу визначено, що кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки" діє в інтересах власників облігацій, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.

Класифікація кредиторів законодавцем здійснена в залежності від часу, або періоду виникнення грошового зобов`язання у боржника. Тобто, поточними є кредитори із вимогами до боржника, що ґрунтуються на зобов`язаннях, які виникли після порушення провадження у справі.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України кредитор вправі вимагати сплати суми боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також процентів річних від простроченої суми. Ці правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника в певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат. Водночас інфляційні та річні проценти нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання. Тому зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. Відповідно й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимогою.

Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного суду у постанові від 07.04.2020 у справі №910/4590/19.

У справі, що розглядається, вимога про визнання поточними нарахованих річних процентів та інфляційних втрат є додатковими до основної заборгованості боржника перед банком за Кредитними договорами №1, №2, №3, яка, у цій справі повністю визнана господарським судом та включена до реєстру вимог кредиторів.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що нарахування, здійснені відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України та заявлені самостійно від основного зобов`язання, яке виникло до відкриття провадження (проваджень) у справі про банкрутство (вимоги за яким визнані конкурсними), не можуть бути визнані поточними в розумінні приписів статті 1Кодексу України з процедури банкрутства, і на них поширюється правовий режим мораторію у справі про банкрутство.

Аналогічні висновки викладені у постанові Касаційного господарського суду Верховного суду від 10.11.2020 у справі № 916/4932/15.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази сторін за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись принципом верховенства права (ст. 11 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи, що вимоги Акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" не знайшли свого правового та нормативного підтвердження, не доведені належними та допустимими доказами, суд вважає за необхідне відхилити грошові вимоги Акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Азовнефтепродукт" в повному обсязі в загальній сумі 3719072,41 грн. У зв`язку з відхиленням поточних кредиторських вимог, витрати зі сплати судового збору за подання відповідної заяви покладаються на Акціонерне товариство "Банк Кредит Дніпро".

Керуючись ст. 9, 41, ст.ст. 42, 58-65 Кодексу України з процедур банкрутства, ст. ст. 233-235 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити у задоволенні Акціонерному товариству «Банк Кредит Дніпро» у задоволенні заяви з грошовими поточними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Азовнефтепродукт».

2. Відхилити поточні грошові вимоги Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» (01033, м. Київ, вул. Жилянська, 32, код 14352406) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Азовнефтепродукт» (87557, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Таганрозька, бул. 341, ) у розмірі 3719072,41 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в апеляційному порядку у порядку та строки, передбачені ст.ст. 254 - 257 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 10.11.2021 оголошено вступну та резолютивну частини ухвали. Повний текст ухвали складений 15.11.2021.

Суддя Д.М. Огороднік