РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.11.2021Справа № 910/16319/20

Господарський суд міста Києва у складі: головуючого судді Князькова В.В. за участю секретаря судового засідання Скокіна О.Л. розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Машгідропривод"

до відповідачів: 1. Публічного акціонерного товариства "ДІАМАНТБАНК" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "ДІАМАНТБАНК"

2. Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: 1. ОСОБА_1

2. ОСОБА_2

3. ОСОБА_3

4. ОСОБА_4

5. Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста"

6. ОСОБА_5

про визнання протиправною бездіяльності, визнання припиненими зобов`язань, -

Представники сторін:

від позивача: Скіпор В.А.

від відповідача 1: не з`явився

від відповідача 2: Кібець Р.Р.

від третьої особи 1: не з`явився

від третьої особи 2: не з`явився

від третьої особи 3: не з`явився

від третьої особи 4: не з`явився

від третьої особи 5: Картавенко О.В.

від третьої особи 6: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Машгідропривод" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "ДІАМАНТБАНК" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "ДІАМАНТБАНК" про:

- визнання протиправною бездіяльності Публічного акціонерного товариства "ДІАМАНТБАНК" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "ДІАМАНТБАНК" щодо невиконання умов договору кредитної лінії №124 від 17.11.2016 та несписання в межах обтяжень, накладених за договорами застави майнових прав від 17.11.2016 №124/1, 124/2, 124/3, 124/4 грошових коштів з депозитних рахунків ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в рахунок погашення 6 264 800,00 грн. суми основного боргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Машгідропривод» за договором кредитної лінії №124 від 17.11.2016;

- визнання протиправною бездіяльності Публічного акціонерного товариства "ДІАМАНТБАНК" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "ДІАМАНТБАНК" щодо невиконання умов договору кредитної лінії №132 від 30.11.2016 та несписання, в межах обтяження накладеного 30.11.2016 за договором застави майнових прав № 132/1, грошових коштів з депозитного рахунку ОСОБА_1 в рахунок погашення 950 000,00 грн. суми основного боргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Машгідропривод» за договором кредитної лінії №132 від 30.11.2016;

- визнання припиненими зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальності "Машгідропривод" перед Публічним акціонерним товариством "ДІАМАНТБАНК" за договором кредитної лінії № 124 від 17.11.2016 шляхом зарахування грошових коштів розміщених на депозитних рахунках ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за договорами строкового банківського вкладу № 16-10-17- 003522, № 16-10-17-003521, № 16-10-17-003520, № 16-10-17-003518 від 17.11.2016, в межах обтяжень накладених за договорами застави майнових прав від 17.11.2016 №124/1, 124/2, 124/3, 124/4 в рахунок погашення 6 264 800,00 грн. суми основного боргу;

- визнання припиненими зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальності "Машгідропривод" перед Публічним акціонерним товариством "ДІАМАНТБАНК" за договором кредитної лінії № 132 від 30.11.2016 шляхом зарахування грошових коштів розміщених на депозитному рахунку ОСОБА_1 за договором строкового банківського вкладу № 16-10-17-003522 від 17.11.2016, в межах обтяження накладеного 30.11.2016 за договором застави майнових прав № 132/1 в рахунок погашення 950 000,00 грн. суми основного боргу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що умовами договорів кредитної лінії № 124 від 17.11.2016 та № 132 від 30.11.2016 та договорів застави від 17.11.2016 №124/1, 124/2, 124/3, 124/4 передбачено право кредитора у разі порушення позичальником строку повернення кредиту в рахунок погашення заборгованості здійснити зарахування грошових коштів розміщених на депозитних рахунках ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за договорами строкового банківського вкладу № 16-10-17- 003522, № 16-10-17-003521, № 16-10-17-003520, № 16-10-17-003518 від 17.11.2016. За твердженнями позивача, бездіяльність Публічного акціонерного товариства "ДІАМАНТБАНК" щодо несписання коштів заставодавців є противною та завдає збитків Товариству з обмеженою відповідальністю "Машгідропривод".

Ухвалою від 27.10.2020 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Машгідропривод" залишено без руху.

Ухвалою від 12.11.2020 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 09.12.2020. Вказаною ухвалою також залучено до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

09.12.2020 у зв`язку з перебування судді Князькова В.В. на лікарняному судове засідання не відбулось.

Ухвалою від 23.02.2021 судом було повідомлено учасників судового процесу про призначення підготовчого засідання на 31.03.2021.

22.03.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла заява №274 від 18.03.2021 Товариства з обмеженою відповідальністю "Машгідропривод" про залучення до участі співвідповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача по справі.

Також до суду надійшло клопотання позивача №275 від 18.03.2021 про витребування доказів у відповідача.

29.03.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" про вступ у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.

30.03.2021 до суду надійшло клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Машгідропривод" про залучення Національного банку України до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.

У судовому засіданні 31.03.2021 судом було розглянуто клопотання позивача; залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста"; в залученні співвідповідача відмовлено.

Одночасно, клопотання позивача про залучення Національного банку України до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору було залишено судом без задоволення, оскільки внаслідок ухвалення судового рішення по справі у Національного банку України не виникне, не буде змінено чи припинено прав та обов`язків.

Ухвалою від 31.03.2021 задоволено клопотання позивача про витребування доказів.

31.03.2021 на адресу Господарського суду міста Києва надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Машгідропривод" про участь у судовому засіданні 24.04.2021 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Вказане клопотання було задоволено судом.

19.04.2021 до суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Машгідропривод" про зміну предмету позову та залучення співвідповідача.

У вказаній заяві позивачем викладено позовні вимоги наступним чином:

- визнання протиправною бездіяльності Фонду гарантування вкладів фізичних осіб під час проведення тимчасової адміністрації та ліквідації Публічного акціонерного товариства "ДІАМАНТБАНК" щодо невиконання умов договору кредитної лінії №124 від 17.11.2016 та несписання в межах обтяжень, накладених за договорами застави майнових прав від 17.11.2016 №124/1, 124/2, 124/3, 124/4 грошових коштів з депозитних рахунків ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в рахунок погашення 6 264 800,00 грн. суми основного боргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Машгідропривод» за договором кредитної лінії №124 від 17.11.2016, а також щодо невиконання умов договору кредитної лінії №132 від 30.11.2016 та несписання, в межах обтяження накладеного 30.11.2016 за договором застави майнових прав № 132/1, грошових коштів з депозитного рахунку ОСОБА_1 в рахунок погашення 950 000,00 грн. суми основного боргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Машгідропривод» за договором кредитної лінії №132 від 30.11.2016;

- визнання припиненими зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальності "Машгідропривод" перед Публічним акціонерним товариством "ДІАМАНТБАНК" за договором кредитної лінії № 124 від 17.11.2016 шляхом зарахування грошових коштів розміщених на депозитних рахунках ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за договорами строкового банківського вкладу № 16-10-17- 003522, № 16-10-17-003521, № 16-10-17-003520, № 16-10-17-003518 від 17.11.2016, в межах обтяжень накладених за договорами застави майнових прав від 17.11.2016 №124/1, 124/2, 124/3, 124/4 в рахунок погашення 6 264 800,00 грн. суми основного боргу;

- визнання припиненими зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальності "Машгідропривод" перед Публічним акціонерним товариством "ДІАМАНТБАНК" за договором кредитної лінії № 132 від 30.11.2016 шляхом зарахування грошових коштів розміщених на депозитному рахунку ОСОБА_1 за договором строкового банківського вкладу № 16-10-17-003522 від 17.11.2016, в межах обтяження накладеного 30.11.2016 за договором застави майнових прав № 132/1 в рахунок погашення 950 000,00 грн. суми основного боргу.

24.04.2021 судом було прийнято заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Машгідропривод" про зміну предмету позову; залучено до участі у справі в якості відповідача 2 Фонд гарантування вкладів фізичних осіб; підготовче засідання відкладено на 05.05.2021.

26.04.2021 на адресу Господарського суду міста Києва надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Машгідропривод" про участь у судовому засіданні 05.05.2021 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Вказане клопотання було задоволено судом.

05.05.2021 судом було відкладено підготовче засідання на 02.06.2021.

24.05.2021 на адресу Господарського суду міста Києва надійшли заяви представників Товариства з обмеженою відповідальністю "Машгідропривод" про участь у судовому засіданні 02.06.2021 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Вказане клопотання було задоволено судом.

Ухвалою від 31.05.2021 залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи 6, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_5 .

Відповідач 1 відзиву на позов не подав, клопотання про продовження строку на подачу відзиву не заявив, проте, про розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідач 2 у відзиві від 01.06.2021 проти задоволення позовних вимог надав заперечення посилаючись на те, що за наслідками заміни кредитора у зобов`язанні, що виникло з договорів кредитної лінії кредитної лінії №132 від 30.11.2016 та № 124 від 17.11.2016, у позивача, як боржника, наявне право висувати заперечення саме до нового кредитора у відповідності ст.518 Цивільного кодексу України, а не до Публічного акціонерного товариства "ДІАМАНТБАНК". Одночасно, вказаним учасником судового процесу наголошено, що Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачає пряму заборону для зарахування коштів, що знаходлись на рахунках майнових поручителів, в рахунок оплати зобов`язань боржника. Крім того, відповідачем 2 наголошено, що останній не є належним відповідачем у справі.

02.06.2021 судом було відкладено підготовче засідання на 16.06.2021.

16.06.2021 підготовче засідання відкладено на 14.07.2021.

14.07.2021 підготовче засідання відкладено на 25.08.2021.

25.08.2021 судом було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 22.09.2021.

10.09.2021 на адресу Господарського суду міста Києва надійшла заява представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Машгідропривод" про участь у судовому засіданні 22.09.2021 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Вказане клопотання було задоволено судом.

22.09.2021 судом було відкладено розгляд справи по суті на 06.10.2021.

06.10.2021 у зв`язку із перебуванням судді Князькова В.В. на лікарняному судове засідання не відбулось.

Ухвалою від 07.10.2021 розгляд справи по суті призначено на 17.11.2021.

12.11.2021 на адресу Господарського суду міста Києва надійшла заява представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Машгідропривод" про участь у судовому засіданні 17.11.2021 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Вказана заява була розглянута та задоволена судом.

Представники відповідача 1 та третіх осіб 1, 2, 3, 4, 6 у судове засідання 17.11.2021 не з`явились, проте, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

На виконання вказаних вище приписів Господарського процесуального кодексу України судова кореспонденція, в тому числі, і ухвала від 07.10.2021 про повідомлення була скерована відповідачу 1 та третім особа в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Проте, конверти з ухвалами суду було повернуто до Господарського суду міста Києва з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". Одночасно, конверт з ухвалою суду від 07.10.2021 було вручено відповідачу 1, що підтверджується поштовим повідомленням №994.

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Судом також враховано, що за приписами ч.1 ст.9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що всі учасники судового процесу мали право та дійсну можливість ознайомитись, з процесуальними документами у справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Наразі, з огляду на неявку представників відповідача 1 та третіх осіб 1, 2, 3, 4, 6, суд зазначає таке.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України).

Зі змісту п.1 ч.3 ст.202 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу за відсутності учасника справи, якого було належним чином повідомлено про судове засідання, та яким не було повідомлено про причини неявки.

Згідно ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи.

У рішенні 15-рп/2004 від 02.11.2004р. Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст.69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання) визначено, що справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом і засобах, що обираються для їх досягнення.

Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється не тільки на сферу виконання зобов`язань, а і на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав).

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.11 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

До того ж, судом враховано подані представниками третіх осіб 1, 2, 3, 4 заяви про розгляд справи у судовому засіданні 17.11.2021 без участі їх представників.

Отже, за висновками суду, неявка представників відповідача 1 та третіх осіб 1, 2, 3, 4, 6 не перешкоджає розгляду спору у судовому засіданні 17.11.2021.

Представиником позивача у судовому засіданні 17.11.2021 було надано усні пояснення по суті спору, згідно яких позовні вимоги вимоги підтримано в повному обсязі.

Представником відповідача 2 було надано усні пояснення, згідно яких проти задоволення позовних вимог надано заперечення.

Представником третьої особи 5 було надано усні пояснення по суті позовних вимог.

В судовому засіданні 17.11.2021 на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

17.11.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Машгідропривод» (позичальник) та Публічним акціонерним товариством "ДІАМАНТБАНК" (кредитодавець) був укладений договір кредитної лінії №124, відповідно до умов п. 1.1 якого кредитодавець з 17.11.2016 по 20.11.2017 включно відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію у розмірі 6 650 000,00 грн.

Кредитні кошти надаються зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 23,5% річних (п.1.2 кредитного договору №124 від 17.11.2016).

Згідно п.3.1 кредитного договору №124 від 17.11.2016 кредитодавець зобов`язався надавати позичальнику кредитні кошти шляхом безготівкового перерахування на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 в Публічному акціонерному товаристві "ДІАМАНТБАНК", МФО 320854.

Згідно п.3.2 договору позичальник зобов`язався:

3.2.1 здійснювати повернення фактично отриманого кредиту шляхом безготівкового перерахування грошових коштів у валюті отриманого кредиту на рахунок № НОМЕР_2 , та забезпечити повне повернення фактично отриманого кредиту в останній день періоду, вказаного в п.1.1. договору;

3.2.2. щомісячно протягом строку дії цього договору не пізніше останнього робочого дня поточного місяця сплачувати проценти за користування кредитом, що нараховані по 24 число такого місяця включно, у визначеному згідно умов цього договору розмірі, та забезпечити повну сплату процентів за кредитом в останній день періоду, зазначеного в п.1.1 цього договору,- шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок № НОМЕР_2 ;

3.2.4. протягом одного банківського дня з моменту хоча б одноразового порушення обов`язку по сплаті чергового платежу в погашення кредиту та (або) процентів за користування ним на умовах, встановлених цим договором, або інших передбачених цим договором платежів, погасити у повному обсязі фактично отриманий кредит та проценти за кредитом, разом з нарахованою неустойкою за цим договором, якщо інше не буде вирішено кредитодавцем.

Згідно п. 2.1 кредитного договору №124 від 17.11.2016 в забезпечення виконання зобов`язань за цим договором позичальник забезпечує надання в заставу кредитодавцю:

1) громадянином України ОСОБА_1 майнових прав на частину депозитного вкладу в розмірі 3 900 000 грн. за договором строкового банківського вкладу № 16-10-17-003522 від 17.10.2016 в сумі 4 000 000 грн., укладеним з Публічним акціонерним товариством "ДІАМАНТБАНК", які (майнові права) полягають у праві вимагати повернення коштів в сумі 3 900 000 грн., розміщених у кредитодавця терміном по 20.11.2017;

2) громадянкою України ОСОБА_2 майнових прав на частину депозитного вкладу в розмірі 900 000 грн. за договором строкового банківського вкладу № 16-10-17-003520 від 17.10.2016 в сумі 1 000 000 грн., укладеним з Публічним акціонерним товариством "ДІАМАНТБАНК", які (майнові права) полягають у праві вимагати повернення коштів в сумі 900 000 грн., розміщених у кредитодавця терміном по 20.11.2017;

3) громадянином України ОСОБА_3 майнових прав за Договором строкового банківського вкладу № 16-10-17-003518 від 17.10.2016 в сумі 1 000 000 грн., укладеним з Публічним акціонерним товариством "ДІАМАНТБАНК", які (майнові права) полягають у праві вимагати повернення коштів в сумі 1 000 000 грн., розміщених у кредитодавця терміном по 20.11.2017;

4) громадянкою України ОСОБА_4 майнових прав за Договором строкового банківського вкладу № 16-10-17-003521 від 17.10.2016 в сумі 1 000 000 грн., укладеним з Публічним акціонерним товариством "ДІАМАНТБАНК", які (майнові права) полягають у праві вимагати повернення коштів в сумі 1 000 000 грн., розміщених у Кредитодавця терміном по 20.11.2017.

17.11.2016 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , як заставодавці, на виконання умов договору договір кредитної лінії № 124 від 17.11.2016 уклали з Публічним акціонерним товариством "ДІАМАНТБАНК" (заставодержателем) договори застави майнових прав №124/1, 124/2, 124/3, 124/4, відповідно до умов пункту 1.2. яких, в силу договору застави заставодержатель має право у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язання позичальником (Товариством з обмеженою відповідальністю «Машгідропривод») чи його частини, одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмету застави переважно перед іншими кредиторами заставодавця.

Відповідно до пункту 3.1.1. зазначених договорів застави майнових прав, заставодержатель має право у випадку, коли позичальник не виконав зобов`язання (повністю або частково) у визначені кредитним договором строки та (або) заставодавець порушив будь-які обов`язки чи запевнення (гарантії') за цим Договором, задовольнити свої вимоги за зобов`язанням, що випливає з кредитного договору, в повному обсязі, визначеному на момент фактичного задоволення, із вартості предмету застави, шляхом переводу на себе права вимоги, що Заставодавцю за Договором банківського вкладу.

Зі змісту пунктів 4.1., 4.3., 4.4. договорів застави майнових прав вбачається, що у випадку, коли позичальник при настанні строку зобов`язання (його частини) не виконає його заставодержатель набуває право звернути стягнення на предмет застави та реалізувати предмет застави шляхом переведення на себе прав вимоги за договором банківського вкладу. Реалізація предмета застави провадиться шляхом уступки заставодавцем заставодержателю вимоги, що випливає з договору банківського вкладу та є предметом за цим договором. Цим, заставодавець погоджується, що у випадках передбачених 3.1.1, 3.1.2 цього договору, всі права вимоги за договором банківського вкладу переходять до заставодержателя. Підписанням цього договору заставодавець підтверджує, що відступлення майнових прав вимоги у випадках, передбачених договором, відбувається за його волевиявленням, яке міститься у цьому пункті договору, таке відступлення є остаточним, безумовним та безповоротнім і не потребує будь-яких додаткових узгоджень з заставодавцем.

Відповідно до умов пункту 4.5. договорів застави майнових прав заставодержатель отримує задоволення своїх вимог та зобов`язання з вартості предмету застави в обсязі, необхідному для погашення заборгованості за зобов`язанням, що випливає з кредитного договору. У випадку, якщо заборгованість позичальника за кредитним договором є меншою, ніж сума банківського вкладу, який було розміщено за договором банківського вкладу, залишок коштів залишається на відповідному рахунку, відкритому заставодавцем згідно договором банківського вкладу.

17.11.2016 в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна були зареєстровані приватні обтяження на підставі вказаних вище договорів застави майнових прав.

30.11.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Машгідропривод» (позичальник) та Публічним акціонерним товариством "ДІАМАНТБАНК" (кредитодавець) було укладено договір кредитної лінії №132, відповідно до п. 1.1 якого, кредитодавець з 30.11.2016 по 20.11.2017 включно відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію у розмірі 950000 грн.

Відповідно до п.1.2 кредитного договору №132 від 30.11.2016 кредитні кошти надаються зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 23,5% річних.

Згідно п.3.1 кредитного договору №132 від 30.11.2016 кредитодавець зобов`язався надавати позичальнику кредитні кошти шляхом безготівкового перерахування на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 в Публічному акціонерному товаристві "ДІАМАНТБАНК", МФО 320854.

У п.3.2 кредитного договору №132 від 30.11.2016 передбачено обов`язки позичальника, зокрема:

3.2.1 здійснювати повернення фактично отриманого кредиту шляхом безготівкового перерахування грошових коштів у валюті отриманого кредиту на рахунок № НОМЕР_3 , та забезпечити повне повернення фактично отриманого кредиту в останній день періоду, вказаного в п.1.1. договору;

3.2.2. щомісячно протягом строку дії цього договору не пізніше останнього робочого дня поточного місяця сплачувати проценти за користування кредитом, що нараховані по 24 число такого місяця включно, у визначеному згідно умов цього договору розмірі, та забезпечити повну сплату процентів за кредитом в останній день періоду, зазначеного в п.1.1 цього договору,- шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок № НОМЕР_3 ;

3.2.4. протягом одного банківського дня з моменту хоча б одноразового порушення обов`язку по сплаті чергового платежу в погашення кредиту та (або) процентів за користування ним на умовах, встановлених цим договором, або інших передбачених цим договором платежів, погасити у повному обсязі фактично отриманий кредит та проценти за кредитом, разом з нарахованою неустойкою за цим договором, якщо інше не буде вирішено кредитодавцем.

Відповідно до п.2.1 кредитного договору №132 від 30.11.2016 в забезпечення виконання зобов`язань за дим договором позичальник забезпечує надання в заставу кредитодавцю громадянином України ОСОБА_1 майнових прав на частину депозитного вкладу в розмірі 1000000 грн за договором строкового банківського вкладу № 16-10-17-003522 від 17.10.2016 на суму 5000000 грн, укладеним з Публічним акціонерним товариством "ДІАМАНТБАНК", які полягають у праві вимагати повернення коштів в сумі 1000000 грн., розміщених у кредитодавця терміном по 20.11.2017.

В забезпечення виконання зобов`язань за договором №132 від 30.11.2016 Публічним акціонерним товариством "ДІАМАНТБАНК" також 30.11.2016 був укладений договір застави майнових прав №132/1 з фізичною особою - заставодавцем ОСОБА_1 , відповідно до п.3.1.1 якого заставодержатель має право у випадку, коли позичальник не виконав Зобов`язання (повністю або частково) у визначені кредитним договором строки та (або) заставодавець порушив будь-які обов`язки чи запевнення (гарантії) за цим договором, задовольнити свої вимоги за зобов`язанням, що випливає з кредитного договору, в повному обсязі, визначеному на момент фактичного задоволення, із вартості предмету застави, шляхом переводу на себе права вимоги, що належить заставодавцю за договором банківського вкладу.

Зі змісту пунктів 4.1., 4.3., 4.4, 4.5 договору №132/1 від 30.11.2016 застави майнових прав вбачається, що у випадку, коли позичальник при настанні строку зобов`язання (його частини) не виконає його, заставодержатель набуває право звернути стягнення на предмет застави та реалізувати предмет застави шляхом переведення на себе прав вимоги за договором банківського вкладу. Реалізація предмета застави провадиться шляхом уступки заставодавцем заставодержателю вимоги, що випливає з договору банківського вкладу та є предметом за цим договором. Цим, заставодавець погоджується, що у випадках передбачених 3.1.1, 3.1.2 цього договору, всі права вимоги за договором банківського вкладу переходять до заставодержателя. Підписанням цього договору заставодавець підтверджує, що відступлення майнових прав вимоги у випадках, передбачених договором, відбувається за його волевиявленням, яке міститься у цьому пункті договору, таке відступлення є остаточним, безумовним та безповоротнім і не потребує будь-яких додаткових узгоджень з заставодавцем.

30.11.2016 в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна були зареєстровані приватні обтяження на підставі вказаних вище договорів застави майнових прав.

30.05.2017 Товариство з обмеженою відповідальністю «Машгідропривод» звернулося до Публічного акціонерного товариства "ДІАМАНТБАНК" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Публічного акціонерного товариства "ДІАМАНТБАНК" із заявами №№ 342, 343, в яких просило здійснити списання грошових коштів з депозитів фізичних осіб-заставодавців в рахунок погашення простроченої заборгованості процентів за договором кредитної лінії №124 від 17.11.2016 та суми основного боргу 6 264 800,00 грн., а також здійснити списання грошових коштів з депозиту ОСОБА_1 в рахунок погашення простроченої заборгованості процентів за договором кредитної лінії №132 від 30.11.2016 та суми основного боргу у розмірі 950 000 грн.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що 12.12.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю «Машгідропривод» отримало повідомлення від 27.11.2019 за підписом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "ДІАМАНТБАНК" щодо невиконання позичальником своїх грошових зобов`язань за кредитними договорами № 124 від 17.11.2016 та № 132 від 30.11.2016, в якому заявлено вимогу про погашення заборгованості протягом 30 днів, а також вказано про наслідки невиконання вимоги, а саме направлення грошових коштів майнових поручителів в рахунок погашення заборгованості позичальника за кредитними договорами.

Аналогічні вимоги відповідачем 1 було заявлено до позивача у листі від 13.02.2020.

Наразі, за твердженнями позивача, бездіяльність Публічного акціонерного товариства "ДІАМАНТБАНК" щодо несписання коштів заставодавців є противною та завдає збитків Товариству з обмеженою відповідальністю "Машгідропривод", оскільки умовами договорів кредитної лінії № 124 від 17.11.2016 та № 132 від 30.11.2016 та договорів застави від 17.11.2016 №124/1, 124/2, 124/3, 124/4 передбачено право кредитора у разі порушення позичальником строку повернення кредиту в рахунок погашення заборгованості здійснити зарахування грошових коштів розміщених на депозитних рахунках ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за договорами строкового банківського вкладу № 16-10-17- 003522, № 16-10-17-003521, № 16-10-17-003520, № 16-10-17-003518 від 17.11.2016. Означені обставини, на думку заявника, також вказують на наявність підстав для визнання припиненими зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальності "Машгідропривод" перед Публічним акціонерним товариством "ДІАМАНТБАНК" за договором кредитної лінії № 124 від 17.11.2016 шляхом зарахування грошових коштів розміщених на депозитних рахунках ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за договорами строкового банківського вкладу № 16-10-17- 003522, № 16-10-17-003521, № 16-10-17-003520, № 16-10-17-003518 від 17.11.2016, в межах обтяжень накладених за договорами застави майнових прав від 17.11.2016 №124/1, 124/2, 124/3, 124/4 в рахунок погашення 6 264 800,00 грн. суми основного боргу та визнання припиненими зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальності "Машгідропривод" перед Публічним акціонерним товариством "ДІАМАНТБАНК" за договором кредитної лінії № 132 від 30.11.2016 шляхом зарахування грошових коштів розміщених на депозитному рахунку ОСОБА_1 за договором строкового банківського вкладу № 16-10-17-003522 від 17.11.2016, в межах обтяження накладеного 30.11.2016 за договором застави майнових прав № 132/1 в рахунок погашення 950 000,00 грн. суми основного боргу. Означені обставини у сукупності і стали підставою для звернення до суду з розглядуваним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Частиною 2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України визначено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

У рішенні №18-рп/2004 від 01.12.2004р. Конституційного суду України (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч.1 ста.4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Конституційний суд України у вказаному рішенні зазначає, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Щодо порушеного права господарський суд зазначає, що таким слід розуміти такий стан суб`єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб`єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов`язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Установивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Таким чином, виходячи зі змісту ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України, ст.20 Господарського кодексу України застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб`єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством - ефективність), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Проте, за висновками суду, права та законні інтереси позивача з боку відповідачів не порушуються, а застосування обраного позивачем способу захисту - визнання протиправною бездіяльності Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не є ефективним та ніяким чином не призведе до відновлення прав Товариства з обмеженою відповідальністю "Машгідропривод". При цьому, суд зазначає таке.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно з ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписом ст.180 Господарського кодексу України строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Відповідно до ст.631 Цивільного кодексу України час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, є строком дії останнього.

Відповідно до ст.ст.6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Суд звертає увагу позивача на те, що за приписами ч.1 ст.510 Цивільного кодексу України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Статтею 512 Цивільного кодексу України унормовано, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 Цивільного кодексу України).

У ч.1 ст.516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.517 Цивільного кодексу України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Як свідчать матеріали справи, 18.02.2021 між Публічним акціонерним товариством "ДІАМАНТБАНК" (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" (новий кредитор) було укладено договір №GL48N119270/1 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, за умовами п.1.1 якого банк відступає шляхом продажу новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває в обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги банку, а новий кредитор нобуває в обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги банку до позичальників, заставодавців , іпотекодавців, поручителів, зазначених у додатку №1 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників за договорами, з урахуванням всіх змін, доповнень і додатків до них, згідно з реєстром у додатку №1 до цього договору, основні договори.

Згідно змісту додатку №1 до договору від 18.02.2021 до нового кредитора переходять, зокрема, права вимоги до Товариства з обмеженою відповідальності "Машгідропривод" за договорами кредитної лінії № 124 від 17.11.2016 в розмірі 12 001 746,19 грн (з яких 6 264 800 грн основного боргу та 5 736 946,49 грн заборгованості зі сплати процентів за користування кредитними коштами) та № 132 від 30.11.2016 в розмірі 1 821 591,24 грн (з яких 950 000 грн основного боргу та 871 591,24 грн заборгованості за процентами).

За умовами п.2.2 договору №GL48N119270/1 від 18.02.2021 новий кредитор у день укладання договру, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання банком в повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4.1 цього договору, набуває усі права кредитора за основними догвоорами, включаючи, але не обмежуючись: право вимагати належного виконання боржниками зобов`язань за основними договорами, сплати боржником грошових коштів, сплати процентів, сплати штрафнихє санкцій, неустойок (штрафів, пеней), передбачених основними договорами, право вимагати сплати сум, передбачених ст.625 Цивільного кодексу України (індекс інфляційї, 3% річних), передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань за основнтими договорами, право вимагати застосування наслідків реституції при недійсності (нікчемності) правочинів, право отримання коштів в реалізації заставного та іншого майна боржників, вимоги, які випливають з розірвання та/або визнання недійсними договорів із боржниками, права, що випливають із судових справ,у тому числі, справ про банкрутство боржників, виконавчих проваджень щодо боржників в тому числі щодо майна боржників, яке не було реалізоване на торгах та підлягатиме передачі стягувачу в погашення боргу після укладення цього договору, права вимоги за мировими угодами із боржниками, договорами з арбітражними керуючими боржників, охоронними організаціями, права участі в комітеті кредиторів боржників, право одержати, переважно перед іншими кредиторами іпотекодавців/заставодавців, зазначених у додатку № 1 до цього договору, у порядку, визначеному основними договорами: Законом України «Про іпотеку», Законом України «Про заставу», Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», Цивільним кодексом України та іншими актами чинного законодавства України, у разі наявності у банку такого переважного права, задоволення всіх своїх вимог (повернення суми основної заборгованості, сплати нарахованих процентів, комісій, можливої неустойки (штраф, пеня), відшкодування збитків, тощо), що випливають з умов основних договорів, за рахунок майна, вказаного у договорах іпотеки/застави та додатках до цих договорів, зазначених у додатку № 1 до цього договору, тощо. Розмір заборгованості за основними договорами, прав вимоги, за якими переходять до нового кредитора, вказаний у додатку №1 до цього договору, права кредитора за основними договорами переходять до нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків боржників, що надане банку відповідно до умов основних договорів.

У п.4.1 договору №GL48N119270/1 від 18.02.2021 вказано, що ціна договору сплачена новим кредитором банку в повному обсязі до моменту набуття чинності цим договором відповідно до п.6.5 договору на підставі протоколу електронного аукціону, складеного за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких став новий кредитор.

30.04.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" (кредитор) та ОСОБА_5 (новий кредитор) було укладено договір №07/30/04/2021/2 про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за кредитним договорами, у відповідності до умов п.2.1 якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору своє право вимоги та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги ціну договору у порядку та строки, встановлені цим договором.

Згідно п.1.1.1 договору №07/30/04/2021/2 від 30.04.2021 боржником є Товариство з обмеженою відповідальністю "Машгідропривод".

У п.1.1.2 - 1.1.4 вказаного правочину визначено, що заборгованість - це невиконані боржником грошові зобов`язання перед первісним кредитором в частині залишку суми заборгованості відповідно до умов кредитних договорів, розмір якої визначено в п. 2.2. цього договору. Кредитний договір № 1 - це договір кредитної лінії №124 від 17.11.2016 року, з усіма додатковими угодами, змінами та доповненнями до нього, право вимоги за яким належить первісному кредитору на підставі договору №GL48N119270/1 від 18.02.2021 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В., зареєстрованого в реєстрі за №325, укладеного між попереднім кредитором та первісним кредитором, та протоколу електронного аукціону від 22.01.2021 року. Кредитний договір № 2 - Договір кредитної лінії №132 від 30.11.2016 року, з усіма додатковими угодами, змінами та доповненнями до нього, право вимоги за яким належить первісному кредитору на підставі договору №GL48N119270/1 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 18.02.2021, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В., зареєстрованого в реєстрі за №325, укладеного між попереднім кредитором та первісним кредитором, та протоколу електронного аукціону від 22.01.2021 року. Право вимоги - право грошової вимоги первісного кредитора до боржника за кредитним договором № 1 та кредитним договором № 2 зі сплати заборгованості за такими кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також інші права вимоги за такими Кредитними договорами.

Згідно п.2.1 договору №07/30/04/2021/2 від 30.04.2021 первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору своє право вимоги, а новий кредитор набуває право вимоги та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги ціну договору у порядку та строки, встановлені цим-договором. Розмір заборгованості боржника станом на день підписання сторонами цього договору: за кредитним договором № 1 складає 12 001 746,49 (дванадцять мільйонів одна тисяча сімсот сорок шість гривень) 49 коп., з якої заборгованість зі сплати кредиту складає 6 264 800,00 (шість мільйонів двісті шістдесят чотири тисячі гривень) 00 коп., заборгованість зі сплати відсотків в сумі 5 736 946,49 (п`ять мільйонів сімсот тридцять шість тисяч дев`ятсот сорок шість гривень) 49 коп.; за кредитним договором № 2 складає 1 821 591,24 (один мільйон вісімсот двадцять одна тисяча п`ятсот дев`яносто одна гривня) 24 коп., з якої заборгованість зі сплати кредиту складає 950 000,00 грн, заборгованість зі сплати відсотків в сумі 871 591,24 (вісімсот сімдесят одна тисяча п`ятсот дев`яносто одна гривня) 24 коп.

За умовами п.3.1 договору №07/30/04/2021/2 від 30.04.2021 оформлення відступлення права вимоги відбувається в наступному порядку: право вимоги відступається (передається) в розмірі заборгованості боржника перед первісним кредитором. Для підтвердження наявності та дійсності права вимоги, що відступається за цим договором, первісний кредитор передає новому кредитору всю наявну у первісного кредитора документацію в порядку та строки, що передбачені цим договором. Право вимоги переходить до нового кредитора з моменту оплати ціни договору новим кредитором на рахунок первісного кредитора, зазначений у п.12 цього договору, в розмірі передбаченому п.п. 4.1. цього договору, після чого новий кредитор набуває право вимоги по відношенню до боржника стосовно його заборгованості за кредитним договором № 1 та кредитним договором № 2, про що між первісним кредитором та новим кредитором в день переходу прав вимоги до дового кредитора складається та підписується акт приймання-передачі Права вимоги (Додаток № 1). Разом з правами вимоги новому кредитору переходять всі без виключення інші пов`язані з ними права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав або виникнуть в майбутньому на підставі кредитних договорів. У випадку якщо з моменту переходу до нового кредитора права вимоги первісний кредитор отримає від боржника суму грощових коштів в національній валюті в рахунок повернення заборгованості за кредитними договорами. Первісний кредитор зобов`язаний перерахувати таку суму на рахунок нового кредитора, вказаний в р. 12. цього договору, протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту її отримання.

Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печаткою первісного кредитора і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п.10.1 договору №07/30/04/2021/2 від 30.04.2021).

Як вбачається з матеріалів справи, 30.04.2021 Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" (кредитор) та ОСОБА_5 (новий кредитор) було складено та підписано акт приймання-передачі прав вимоги до договору №07/30/04/2021/2 від 30.04.2021 про відсуплення права вимоги грошових зобов`язань за кредитними договорами, згідно змісту якого первісний кредитор передав, а новий кредитор прийняв права вимоги за договорами кредитної лінії №132 від 30.11.2016 та №124 від 17.11.2016, укладеними між Товариством з обмеженою відповідальністю «Машгідропривод» та Публічним акціонерним товариством "ДІАМАНТБАНК".

Судом вище вказувалось, що предметом позову у справі є, в тому числі, визнання припиненими зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальності "Машгідропривод" перед Публічним акціонерним товариством "ДІАМАНТБАНК" за договором кредитної лінії № 124 від 17.11.2016 шляхом зарахування грошових коштів розміщених на депозитних рахунках ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за договорами строкового банківського вкладу № 16-10-17- 003522, № 16-10-17-003521, № 16-10-17-003520, № 16-10-17-003518 від 17.11.2016, в межах обтяжень накладених за договорами застави майнових прав від 17.11.2016 №124/1, 124/2, 124/3, 124/4 в рахунок погашення 6 264 800,00 грн. суми основного боргу та визнання припиненими зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальності "Машгідропривод" перед Публічним акціонерним товариством "ДІАМАНТБАНК" за договором кредитної лінії № 132 від 30.11.2016 шляхом зарахування грошових коштів розміщених на депозитному рахунку ОСОБА_1 за договором строкового банківського вкладу № 16-10-17-003522 від 17.11.2016, в межах обтяження накладеного 30.11.2016 за договором застави майнових прав № 132/1 в рахунок погашення 950 000,00 грн. суми основного боргу.

Тобто, з наведеного вбачається, що предметом спору, як об`єктом спірного правовідношення, з приводу якого виник спір, є зобов`язання за договорами кредитної лінії №132 від 30.11.2016 (на суму 950 000,00 грн.) та №124 від 17.11.2016 (на суму 6 264 800,00 грн.), укладеними між Товариством з обмеженою відповідальністю «Машгідропривод» та Публічним акціонерним товариством "ДІАМАНТБАНК", кредитора в яких було замінено з відповідача 1 на третю особу 6 - ОСОБА_5 .

Суд звертає увагу на те, що статтею 204 Цивільного кодексу України закріплено презумпцію правомірності правочину.

Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 23.01.2018 по справі №203/2612/13-ц та постанові від 19.06.2018 по справі №5023/3905/12, а також Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23.05.2018 по справі №916/5073/15.

Слід зауважити, що на теперішній час договори №GL48N119270/1 від 18.02.2021 та №07/30/04/2021/2 від 30.04.2021 у передбаченому чинним законодавством України порядку недійсним визнано не було. Доказів зворотного матеріали справи не містять.

Отже, виходячи з наведеного вище, з огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір №07/30/04/2021/2 від 30.04.2021 як належну підставу у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України для виникнення у третьої особи 6 прав вимоги до позивача за договорами кредитної лінії №132 від 30.11.2016 та №124 від 17.11.2016, укладеними між Товариством з обмеженою відповідальністю «Машгідропривод» та Публічним акціонерним товариством "ДІАМАНТБАНК".

З огляду на заміну кредитора у спірних зобов`язаннях та виходячи з наявних, на думку позивача, підстав для визнання таких зобов`язань припиненими, суд звертає увагу позивача на те, що за приписами ст.518 Цивільного кодексу України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.

За таких обставин, виходячи з вищевикладеного у сукупності, суд дійшов висновку, що на теперішній час права та законні інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю «Машгідропривод», як боржника за договорами кредитної лінії №132 від 30.11.2016 та №124 від 17.11.2016, з боку відповідачів ніяким чином не порушуються, оскільки фактично останні не мають права вимагати виконання спірних зобов`язань, а отже, і не є належними відповідачами у спорі про визнання таких зобов`язань припиненими.

Суд також вважає за доцільне зауважити, що згідно ч.3 ст.2 Господарського процесуального кодексу України основними засадами (принципами) господарського судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.14 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ч.3 ст.45 Господарського процесуального кодексу України відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Відповідачем слід вважати особу, яка залучається до участі у справі за вказівкою позивача чи з ініціативи суду, внаслідок припущення, що вона порушила чи оспорює права позивача. Зазвичай відповідачем є особа, яка знаходиться з позивачем у матеріальних правовідносинах.

З системного аналізу ст.ст.4, 45 Господарського процесуального кодексу України слідує, що набуття особою процесуального статусу відповідача закон пов`язує не з дійсною наявністю матеріальних правовідносин сторін, а лише з фактом пред`явлення позову до особи. Аналогічну правову позицію підтримано у постанові від 22.05.2014р. Вищого господарського суду України по справі 910/5899/13.

Визначення відповідача (відповідачів), предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість установлення належності відповідача (відповідачів) й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (аналогічні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц; від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц; від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц; від 12 грудня 2018 року у справах № 570/3439/16-ц та № 372/51/16-ц).

Отже, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Машгідропривод" до відповідача 1 в частині визнання припиненими зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальності "Машгідропривод" перед Публічним акціонерним товариством "ДІАМАНТБАНК" за договором кредитної лінії № 124 від 17.11.2016 шляхом зарахування грошових коштів розміщених на депозитних рахунках ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за договорами строкового банківського вкладу № 16-10-17- 003522, № 16-10-17-003521, № 16-10-17-003520, № 16-10-17-003518 від 17.11.2016, в межах обтяжень накладених за договорами застави майнових прав від 17.11.2016 №124/1, 124/2, 124/3, 124/4 в рахунок погашення 6 264 800,00 грн. суми основного боргу та визнання припиненими зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальності "Машгідропривод" перед Публічним акціонерним товариством "ДІАМАНТБАНК" за договором кредитної лінії № 132 від 30.11.2016 шляхом зарахування грошових коштів розміщених на депозитному рахунку ОСОБА_1 за договором строкового банківського вкладу № 16-10-17-003522 від 17.11.2016, в межах обтяження накладеного 30.11.2016 за договором застави майнових прав № 132/1 в рахунок погашення 950 000,00 грн. суми основного боргу задоволенню не підлягають, оскільки на теперішній час спір між позивачем та відповідача 1 щодо зобов`язань за вказаними вище кредитними договорами відсутній, а заявлені вимоги фактично направлені на встановлення юридичного факту у зобов`язаннях, кредитором в яких на теперішній час є третя особа 6.

Одночасно, за висновками суду вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності Фонду гарантування вкладів фізичних осіб під час проведення тимчасової адміністрації та ліквідації Публічного акціонерного товариства "ДІАМАНТБАНК" задоволенню не підлягають, оскільки позивачем обрано неефективний спосіб захисту.

В контексті наведеного суд звертає увагу заявника на те, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.

Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Одночасно, слід зазначити, що згідно ч.1 ст.3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно приписів ст.9 Конституції України, статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» і статті 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами зазначених документів, ратифікованих законами України.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції» Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, способи захисту за своїм призначенням можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. При цьому, метою застосування певного способу захисту є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб`єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню. Аналогічну позицію викладено у листі Верховного Суду України від 01.04.2014 р. «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України».

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини наголосив, що зазначена норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені у правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції та надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ акцентував, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Проте, виходячи з предмету та підстав позовних вимог, у даному випадку застосування обраного позивачем способу захисту, а саме визнання протиправною бездіяльності відповідача 2 ніяким чином не призведе до ефективного захисту та дійсного відновлення прав заявника, як боржника у правовідносинах, що виникли із договорів кредитної лінії №132 від 30.11.2016 та №124 від 17.11.2016.

До того ж, з приводу заявлення позивачем вказаних вище позовних вимог саме до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб суд зазначає таке.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, у випадках, встановлених цим Законом (частина перша статті 3 і пункт 8 частини другої статті 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

З дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення (частина перша статті 36 Закону).

Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку (пункт 1 частини другої статті 37 Закону).

З моменту введення у банку тимчасової адміністрації Фонд набуває повноважень органів управління та контролю банку, який зберігає свою правосуб`єктність юридичної особи та є самостійним суб`єктом господарювання до завершення процедури його ліквідації та внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.Тому у цивільному спорі щодо неналежності виконання банком зобов`язань за договором банківського вкладу після початку процедури виведення Фондом банку з ринку належним відповідачем є банк, а не Фонд.

Уповноважена особа Фонду - це працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку (пункт 17 частини першої статті 2 Закону).

Уповноважена особа Фонду діє від імені банку в межах повноважень Фонду (частина третя статті 37 Закону).

Уповноважена особа Фонду у своїй діяльності підзвітна Фонду, який несе відповідальність за дії уповноваженої особи Фонду щодо процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку (частина восьма статті 35 Закону).

Оскільки уповноважена особа Фонду є працівником Фонду та діє від імені банку в межах повноважень Фонду, така особа у господарському процесі не має самостійної процесуальної дієздатності та може лише виступати представником банку у випадку пред`явлення до нього позову.

В господарських відносинах уповноважена особа Фонду може діяти лише у якості органу управління банком, його представника (висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у пунктах 88-93 постанови від 22 серпня 2018 року у справі № 559/1777/15-ц, у пунктах 56-62 постанови від 28 листопада 2018 року у справі № 383/2/17, у пункті 38.6 постанови від 12 грудня 2018 року у справі № 591/1272/18, у пункті 36 постанови від 23 січня 2019 року у справі № 639/5960/17, у пункті 34 постанови від 20 березня 2019 року у справі № 486/1459/17, у пункті 57 постанови від 20 березня 2019 року у справі № 161/4985/17, у пункті 36 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 554/4702/18, пунктах від 11.09.2019 по справі №910/7122/17).

При цьому, суд зазначає, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.5 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVIN OTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того,

вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від

27 вересня 2001 року).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду по справах №910/13407/17, №915/370/16 та №916/3545/15.

З огляду на вищевикладене, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу, зокрема щодо списання грошових коштів з рахунків майнових поручителів, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду щодо відмови в задоволенні позовних вимог.

Згідно приписів ст.129 Господарского процесуального кодексу України судовий збір залишається за позивачем.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 145, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України,

ВИРІШИВ:

1. Відмовити в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Машгідропривод" до Публічного акціонерного товариства "ДІАМАНТБАНК" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "ДІАМАНТБАНК", Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправною бездіяльності, визнання припиненими зобов`язань.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 18.11.2021.

Суддя В.В. Князьков