РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.10.2021Справа № 910/16067/19

Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., за участі секретаря судового засідання Габорака О.М., розглянувши матеріали справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Марторгсервіс" до акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" про стягнення 3 905 463,37 грн,

за участі представників:

позивача: Коновала О.Ю.;

відповідача: Будової Н.М.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У листопаді 2019 року товариство з обмеженою відповідальністю "Марторгсервіс" (далі - Товариство) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення солідарно з акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - Залізниця) в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" (далі - Філія) та приватного акціонерного товариства "Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту" (далі - Підприємство) завданих пошкодженням власних вагонів № 59581637, № 58783143, №58781436, № 59581652, № 58782913 збитків у розмірі 1 833 986,20 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19 листопада 2019 року (суддя Маринченко Я.В.) вищенаведену позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 7 липня 2020 року, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 25 листопада 2020 року, позов задоволено частково. Стягнуто з Залізниці в особі Філії на користь Товариства 626 450,00 грн упущеної вигоди, 1 183 014,22 грн матеріальних збитків, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 27 141,96 грн. Крім того, додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 21 липня 2020 року, залишеним без змін вищевказаною постановою суду апеляційної інстанції, стягнуто з Залізниці в особі Філії на користь позивача 180 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 6 квітня 2021 року касаційну скаргу Залізниці в особі Філії задоволено частково, рішення Господарського суду міста Києва від 7 липня 2020 року, додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 21 липня 2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 25 листопада 2020 року у даній справі скасовано, а справу № 910/16067/19 передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Протоколом проведеного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 квітня 2021 року вказану справу було передано для розгляду судді Павленку Є.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22 квітня 2021 року справу № 910/16067/19 прийнято до свого провадження суддею Павленком Є.В. та призначено підготовче засідання на 20 травня 2021 року.

18 травня 2021 року через загальний відділ канцелярії суду позивачем було подано заяву про збільшення розміру позовних вимог від цієї ж дати, в якій останній просив суд стягнути з Залізниці в особі Філії 3 905 463,37 грн збитків, з яких: 1 183 014,22 грн - матеріальні збитки, 2 722 449,15 грн - інфляційні втрати.

У засіданні 20 травня 2021 року судом без виходу до нарадчої кімнати було постановлено ухвали про продовження підготовчого провадження на 30 днів та оголошення перерви в підготовчому засіданні до 24 червня 2021 року. Крім того, у даному підготовчому засіданні протокольною ухвалою було прийнято до розгляду вищевказану заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог, а також запропоновано представнику Товариства надати суду пояснення щодо позовних вимог до Підприємства.

У засіданні 24 червня 2021 року судом без виходу до нарадчої кімнати було постановлено ухвалу про оголошення перерви в підготовчому засіданні до 8 липня 2021 року. Слід зазначити, що будь-яких заяв, клопотань або пояснень щодо позовних вимог до Підприємства позивач суду не подав. Керівник Товариства, який був присутнім у цьому засіданні, також не надав пояснень стосовно позовних вимог до Підприємства.

У зв`язку з виявленими недоліками Господарський суд міста Києва ухвалою від 8 липня 2021 року на підставі частини 11 статті 176 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) позовну заяву залишив без руху та надав позивачеві строк для їх усунення протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали шляхом надання: письмових пояснень з відповідним документальним та нормативно-правовим обґрунтуванням змісту пред`явлених позивачем вимог до відповідача - Підприємства; документів, які підтверджують направлення вказаних письмових пояснень та доданих до них документів іншим учасникам справи; а також належних доказів направлення відповідачам копій заяви про збільшення розміру позовних вимог на адреси їх місцезнаходження.

26 липня 2021 року через загальний відділ канцелярії суду позивачем на виконання вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 8 липня 2021 року подано відповідні письмові пояснення. Крім того, 29 липня 2021 року до суду надійшло клопотання Товариства, до якого останнім долучено докази направлення відповідачам копій заяви про збільшення розміру позовних вимог.

Ухвалою суду від 16 серпня 2021 року продовжено розгляд справи № 910/16067/19, підготовче засідання призначено на 2 вересня 2021 року.

2 вересня 2021 року до суду від Залізниці надійшло клопотання про призначення у справі судової інженерно-транспортної експертизи.

2 вересня 2021 року судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про оголошення перерви в судовому засіданні до 16 вересня 2021 року.

13 вересня 2021 року від позивача надійшли: заява від 10 вересня 2021 року про відмову від позовних вимог до Підприємства, заперечення проти клопотання Залізниці про призначення експертизи та клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

У підготовче засідання 16 вересня 2021 року не з`явився представник Підприємства.

16 вересня 2021 року суд без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу про відмову в задоволенні клопотання Залізниці про призначення у справі судової інженерно-транспортної експертизи у зв`язку з його необґрунтованістю.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16 вересня 2021 року прийнято відмову Товариства від позову в частині вимог, пред`явлених до Підприємства та закрито провадження в справі № 910/16067/19 у частині таких позовних вимог.

Крім того, вказаною ухвалою закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті на 30 вересня 2021 року.

30 вересня 2021 року до суду від Залізниці надійшло клопотання про призначення в справі судової економічної експертизи у зв`язку з наявністю в матеріалах справи суперечливих рецензій на звіт про оцінку вартості майна від 26 січня 2021 року, наданих сторонами.

Ухвалою суду від 30 вересня 2021 року зазначене клопотання Залізниці залишено без розгляду.

У судовому засіданні 30 вересня 2021 року представник Залізниці подала заяву про відвід судді Павленка Є.В. від розгляду справи № 910/16067/19.

Ухвалою суду від 30 вересня 2021 року заяву Залізниці про відвід судді Павленка Є.В. від розгляду справи № 910/16067/19 залишено без розгляду.

У судових засіданнях 30 вересня 2021 року та 21 жовтня 2021 року оголошувались перерви.

Представник позивача в судових засіданнях 30 вересня 2021 року, 21 жовтня 2021 року та 28 жовтня 2021 року підтримував позовні вимоги та просив задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача проти задоволення позову повністю заперечувала з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позов та заперечення відповідача, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

7 серпня 2018 року між Товариством та Залізницею було укладено договір про надання послуг № 00622/ЦТЛ-2018, предметом якого було здійснення перевезення вантажів та надання інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах перевізника, вагонах інших залізниць інших держав та/або вагонах позивача і проведення розрахунків за ці послуги.

27 березня 2019 року на підставі залізничної накладної № 32747883 Залізниця прийняла до перевезення вантажні вагони: № 58781436, № 58782913, № 58783143, № 59581637, № 59581652, № 59581900, № 59581827 та № 58783200 із вантажем: щебінь гранітний не поіменований в алфавіті.

Згідно із вказаною залізничною накладною відправником є товариство з обмеженою відповідальністю "Омелянівський кар`єр", вантажоодержувачем - акціонерне товариство "ЗЗБК ім. Ковальської".

Зазначені залізничні вагони, які належать на праві власності Товариству, були прийняті відповідачем без жодних зауважень щодо їх технічного стану та придатності до перевезення вантажів.

28 березня 2019 року о 22 год. 35 хв. при подаванні передавального складу в кількості 50 завантажених вагонів зі станції Київ-Деміївський Філії Залізниці на станцію Заводська Київ-Московської філії Підприємства локомотивом № 2М62У № 0279, стався схід 7 завантажених вагонів (з 10 по 16 за рухом складу), зокрема, вагонів: № 59581637, № 58783143, № 58781436, № 59581652 та №58782913, у потязі № 3605, на 3-й колії станції Заводська на під`їзній колії станції Київ-Деміївський.

Згідно з актом службового розслідування катастрофи (аварії) серйозного інциденту, затвердженим в.о. голови правління Підприємства 29 березня 2019 року, вказана транспортна подія сталася з причин витискання вагонів, внаслідок:

- порушення режиму ведення передавального складу;

- неплавного гальмування передавального складу, який рухався зі спуску;

- можливого застосування прямодіючого локомотивного гальма;

- недоліків гальмівної системи (вбачається порушення вимог Правил технічної експлуатації міжгалузевого промислового залізничного транспорту України та порушення Інструкції з експлуатації гальм рухомого складу на залізницях України ЦТ-ЦВ-ЦЛ-0015 при включенні та випробуванні автогальм під час формування передавального складу на приймально-відправній колії станції Київ-Деміївський та при зміні напрямку руху);

- перевищення допустимої ваги передавального складу (норма 3 700 тонн, а фактично - 4 466 тонн, що є порушенням вимог Правил технічної експлуатації міжгалузевого промислового залізничного транспорту України та вимог Інструкції про порядок обслуговування та організації руху на під`їзних коліях Київ-Московської філії Підприємства;

- перевищення допустимої швидкості (допустима 15 км/год, за даними довідки розшифрування швидкостемірної стрічки, наданої ВП локомотивне депо Дарниця, фактична швидкість склала 19 км/год, що є порушенням вимог Правил технічної експлуатації міжгалузевого промислового залізничного транспорту України та вимог Інструкції про порядок обслуговування та організації та руху на під`їзних коліях Київ-Московської філії Підприємства);

- можлива наявність підштовхуючого локомотива ЧМЕЗ, який був головним під час відправлення складу з приймально-відправної колії станції Київ-Деміївський.

З огляду на незабезпечення схоронності (збереження) майна (вагонів) при перевезенні залізничним транспортом, позивач звернувся до Залізниці з даним позовом (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 18 травня 2021 року) про відшкодування суми збитків, понесених Товариством у результаті пошкодження вагонів, у розмірі 1 183 014,22 грн, а також упущеної вигоди в сумі 2 722 449,15 грн.

Згідно з частиною 1 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

За приписами статті 908 ЦК України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення. Загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею 307 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом, встановлюється Статутом. Вказаним актом також регламентується порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом, визначаються Статутом залізниць України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 6 квітня 1998 року № 457 (далі - Статут). Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Відповідно до пункту 5 Статуту нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Пунктом 8 Статуту передбачено, що перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізницями провадиться у вагонах парку залізниць або орендованих у залізниць, а також у власних вагонах, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності, у тому числі розташованим за межами України. Вагони, призначені для перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, повинні відповідати вимогам Правил технічної експлуатації залізниць України та санітарно-гігієнічним і протиепідемічним нормам і правилам.

Відповідно до пункту 9.1 Правил технічної експлуатації залізниць України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20 грудня 1996 року № 411, рухомий склад, а також спеціальний самохідний рухомий склад має утримуватися в експлуатації у справному стані, що забезпечує безперебійну роботу, безпеку руху, охорону праці, і своєчасно проходити планово-попереджувальні види ремонту і технічного обслуговування. Запобігання появі несправностей і забезпечення встановлених строків служби рухомого складу має бути головним у роботі осіб, відповідальних за його технічне обслуговування і ремонт.

Як передбачено пунктом 12.1 Правил технічної експлуатації залізниць України, забороняється випускати в експлуатацію і допускати до руху в поїздах рухомий склад, у тому числі спеціальний рухомий склад, що має несправності, які загрожують безпеці руху, порушують охорону праці, а також ставити в поїзди вантажні вагони, стан яких не забезпечує збереження вантажів, що перевозяться. Вимоги до технічного стану рухомого складу, порядок його технічного обслуговування і ремонту, а також відправлення його на заводи та депо для ремонту визначаються Державною адміністрацією залізничного транспорту України.

Пунктом 3.4 Правил експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 29 січня 2015 року № 17 встановлено, що власні вантажні вагони, які виходять на колії загального користування, за конструкцією, строком служби, періодом проведення планових видів ремонту і технічним станом повинні відповідати всім вимогам, що встановлюються до вагонів інвентарного парку залізниць, включаючи спеціалізований рухомий склад, та мати відомості про комплектацію вагона.

Згідно з пунктом 4.1 Правил експлуатації власних вантажних вагонів випуск власних вантажних вагонів на колії загального користування допускається після відповідного огляду їх технічного стану працівниками вагонного господарства, а для перевезення небезпечного вантажу в спеціалізованих вагонах - при пред`явленні відправником вантажу працівникам станцій і вагонного господарства свідоцтва про технічний стан вагона, що гарантує безпеку перевезення цього вантажу. Номер свідоцтва і результати огляду технічного стану вагонів працівник вагонного господарства записує в книзі пред`явлення вагонів вантажного парку до технічного обслуговування (форма ВУ-14).

Статтею 6 Статуту визначено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів, і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи-одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення.

Судом встановлено, що 27 березня 2019 року за залізничною накладною №32747883 відповідач прийняв до перевезення вантажні вагони: № 58781436, № 58782913, № 58783143, № 59581637, № 59581652, № 59581900, № 59581827 та № 58783200, які належать Товариству, із вантажем: щебінь гранітний не поіменований в алфавіті.

Відтак прийняття вказаних вагонів до перевезення свідчить про проведення Залізницею відповідного огляду технічного стану вагонів та відсутність до нього зауважень, як і зауважень до придатності вагонів для перевезення вантажів.

Як вбачається з матеріалів справи, 28 березня 2019 року о 22 год. 35 хв. стався схід цих завантажених вагонів.

Листом від 9 квітня 2019 року № 802 Підприємство повідомило Товариство про переведення 1 квітня 2019 року вагонів: № 59581637, № 58783143, №58781436, № 59581652 та № 58782913 до "неробочого" парку з причин їх сходу з рейок у складі потяга № 3605, що стався 28 березня 2019 року на під`їзній колії Київ-Московської філії Підприємства, яка примикає до станції Київ-Деміївський. Крім того, Підприємство зазначило, що причини та винуватці сходу вагонів встановлюються.

Відповідно до пункту 19 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25 лютого 1999 року № 113, підставою для пред`явлення вантажовідправникам, вантажоодержувачам, власникам під`їзних колій, портам, підприємствам і організаціям, винним у пошкодженні вантажних вагонів, претензій щодо відшкодування збитків є акт про пошкодження вагона форми ВУ-25 або ВУ-25М (у разі машинної обробки актів) і акт загальної форми ГУ-23 (додаток 6), які складаються відповідно до Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28 травня 2002 № 334, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 8 липня 2002 року за № 567/6855.

Пошкодження вантажного вагона - це порушення справного стану вагона або його складових частин унаслідок зовнішніх впливів, що перевищують рівні, установлені ГОСТ 22235-76, а також унесення змін у конструкції вагонів, заварювання дверей, люків, знімання бортів платформ, дверей напіввагонів, знімного устаткування вагонів тощо, свердління (пробивання, пропалювання) отворів для кріплення вантажів у деталях вагонів, а також кріплення до них вантажів за допомогою зварювання без дозволу залізниці (пункт 20 Правил користування вагонами і контейнерами).

Пунктом 20 Правил складання актів встановлено, що акт про пошкодження вагона (контейнера) складається у разі пошкодження вагона (контейнера) під час перевезення, навантаження, вивантаження вантажу, виконання маневрових робіт, а також в інших випадках для засвідчення обставин і розмірів пошкодження і є підставою для матеріальної відповідальності винних у пошкодженні згідно зі статтею 124 Статуту.

Листами від 29 липня 2019 року, від 30 липня 2019 року, від 05 вересня 2019 року Товариство неодноразово зверталося до Залізниці та Підприємства з вимогою оформити акти ВУ25 на пошкоджені вагони, а 16 вересня 2019 року - з відповідною скаргою. Проте зазначені акти складено та надано позивачу не було.

16 квітня 2019 року між Товариством та Львівською філією Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту ім. академіка Лазаряна було укладено договір № 43.56.19.19 на проведення експертного дослідження технічного стану вагонів: № 59581637, № 58783143, №58781436, № 59581652, № 58782913.

За результатом проведення експертного дослідження складено висновок експерта від 27 червня 2019 року № 1/19 технічного стану вказаних вагонів. Відповідно до вказаного Висновку експерта, досліджувані вагони безпосередньо перед сходом з рейок перебували в працездатному стані, при якому експлуатація даних вагонів не була заборонена, що відповідало вимогам Статуту, Правил та Інструкції. Після сходу з рейок вагони №59581637, № 58783143 та № 58782913 перебувають у граничному стані, за яким подальша їх експлуатація неприпустима чи недоцільна. У той же час вагони № 58781436 та № 59581652 перебувають у несправному стані та підлягають відновленню. При цьому експерт дійшов висновку, що технічний стан пошкоджених внаслідок транспортної події вагонів у даному випадку не міг мати і не мав впливу на схід вагонів з рейок.

Крім того, згідно з висновком експертів від 27 червня 2019 року № 2/19, складеним експертами Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту ім. академіка Лазаряна на замовлення Підприємства, по випадку сходу з рейок поїзда № 3605 на станції Заводська Київ-Московської філії Підприємства, формування потяга № 3605 не відповідало вимогам Інструкції в частині перевищення максимально допустимої ваги складу на 766 т; дії працівників господарства перевезень, відповідальних за формування потяга не відповідали вимогам Інструкції, що виявилось у формуванні передавального складу з вагою, яка перевищувала вагову норму на 766 т; дії членів локомотивної бригади потяга № 3605 у процесі його ведення не відповідали вимогам Правил та Інструкції в частині дотримання встановленої швидкості при проходженні стрілочного переводу та в частині дотримання порядку управління гальмами; безпосередньою технічною причиною сходу з рейок потяга № 3605 стало розпирання рейкової колії третьою колісною парою вагона № 9364294; першопричиною, яка призвела до сходу з рейок, стала невідповідність дій машиніста передавального складу (потяга) № 3605 вимогам Правил та Інструкції в частині дотримання встановленої швидкості при проходженні стрілочного переходу.

Відповідно до статті 101 ГПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права та обов`язки, що і експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

Частинами 1, 2 статті 98 ГПК України визначено, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

Положеннями статті 104 ГПК України визначено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Дослідивши зазначені висновки експертів від 27 червня 2019 року № 1/19 та № 2/19, складені експертами Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту ім. академіка Лазаряна, суд дійшов висновку про те, що останні складені відповідно до вимог чинного законодавства, відповідають та узгоджуються з іншими наявними в матеріалах справи доказами, такі висновки являються повними й належним чином обґрунтованими, під час проведення досліджень експертами застосовано достатній обсяг нормативних актів та науково-практичної літератури. Відтак зазначені висновки суд вважає належними та допустимими доказами в даній справі.

Відповідно до статті 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не зміг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 23 Закону України "Про залізничний транспорт" передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Як встановлено пунктом 110 Статуту, залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами перевезення вантажів іншому підприємству.

За статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Статтею 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана, зокрема, з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно з пунктом 126 Статуту за пошкодження залізницею вагонів або контейнерів, що належать підприємствам, остання несе матеріальну відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.

За змістом пункту 22 Правил користування вагонами і контейнерами сума збитків за пошкодження вагона складається, зокрема, з вартості ремонту пошкодженого вагона з урахуванням вартості втрачених та (або) пошкоджених частин, а також з плати за користування вагоном за нормативний час перебування пошкодженого вагона в деповському, капітальному ремонті або технічному обслуговуванні з відчепленням, визначеної за ставками плати за користування вагонами згідно з пунктом 14 цих Правил.

За приписами статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у разі порушення його цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки визначаються, як втрата, яку особа отримала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила чи повинна зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально отримати при звичайних обставинах, якщо б його право не було порушено (упущена вигода).

Відповідно до наведених положень чинного законодавства для застосування такої міри відповідальності, як стягнення майнової шкоди, необхідною є наявність елементів складу цивільного правопорушення, а саме: неправомірні дії або бездіяльність особи; завдання шкоди та її розмір; безпосередній причинний зв`язок між неправомірними діями особи, яка завдала шкоду, і самою шкодою; вина завдавача шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

У той же час саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків. Особа, яка має на меті відшкодувати збитки у вигляді упущеної (втраченої) вигоди, повинна довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б нею одержані, якщо б її право не було порушено іншою особою, тобто у разі належного виконання зобов`язання іншою особою і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила її можливості отримати прибуток. Отже, у вигляді втраченої вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані.

З метою визначення розміру матеріального збитку, завданого Товариству внаслідок сходу з рейок вагонів: № 59581637, № 58783143, № 58781436, № 59581652, № 58782913, позивачем надано до матеріалів справи звіт про оцінку вартості майна, складений товариством з обмеженою відповідальністю "Максіма Капітал" 1 жовтня 2019 року, дата оцінки - 16 вересня 2019 року.

Відповідно до вказаного Звіту, внаслідок сходження з рейок зазначених вагонів, останньому завдано збитків на суму 1 183 014,22 грн, а також 650 971,98 грн упущеної вигоди.

Як встановлено статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За частиною 1 статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Дослідивши наявну в матеріалах справи копію звіту про оцінку вартості майна, складеного товариством з обмеженою відповідальністю "Максіма Капітал" 1 жовтня 2019 року, суд дійшов висновку про те, що зазначений звіт не є належним та допустимим доказом у даній справі, виходячи з наступного.

У розділі "Технічний стан вагонів після настання події" оцінювачем встановлено, що вагон № 58782913 (окрім ходових частин) перебуває в граничному стані, за яким його подальша експлуатація неприпустима чи недоцільна, або відновлення його працездатного стану неможливе чи недоцільне. Колісні пари №№ 46131, 63648, 4665, 54348, надресорні балки №№ 26446, 29149, бокові рами №№ 24889, 684, 1246 ознак граничного стану не мають. Їх відновлення і подальше використання можливе при умові проведення відновлювальних робіт. Вагон № 58783143 (окрім ходових частин) перебуває в граничному стані, за яким його подальша експлуатація неприпустима чи недоцільна, або відновлення його працездатного стану неможливе чи недоцільне. Колісні пари №№ 938223, 6609, 14413, 14644, надресорні балки №№ 37341, 12590, бокові рами №№ 9479, 50021, 79769, 20390 ознак граничного стану не мають. Їх відновлення і подальше використання можливе при умові проведення відновлювальних робіт. Вагон № 59581637 (окрім ходових частин) перебуває в граничному стані, за яким його подальша експлуатація неприпустима чи недоцільна, або відновлення його працездатного стану неможливе чи недоцільне. Колісні пари №№ 1417810, 93635, 1049291, 4282711, надресорні балки №№ 27314, 37489, бокові рами №№ 141242, 21609, 2169, 5443 ознак граничного стану не мають. Їх відновлення і подальше використання можливе при умові проведення відновлювальних робіт.

У той же час вагон № 59581652 ознак несправного чи граничного стану не має, колісним парам першого візка необхідно провести середній ремонт (повне обстеження включно з неруйнівним контролем). Вагон № 58781436 перебуває в технічно несправному, непрацездатному стані. Ознак граничного стану не виявлено, відновлення його справного стану (включно з ходовими частинами) можливе, для чого йому необхідно провести ремонтні роботи в об`ємі КР.

Зазначене повністю відповідає висновку Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту ім. академіка Лазаряна від 27 червня 2019 року № 1/19 технічного стану вказаних вагонів, який був поданий сами позивачем на підтвердження його позовних вимог.

Проте в пункті 7.1. розділу 7 "Визначення вартості об`єкта оцінки" звіту про оцінку вартості майна від 1 жовтня 2019 року зазначено: "Враховуючи, що 4 залізничних вагони знаходяться у граничному стані, за яким їх подальша експлуатація неприпустима чи недоцільна, або відновлення їх працездатного стану неможливе чи недоцільне, варіант ліквідації для них буде найбільш ефективним". При цьому, оцінювачем не вказано, які саме 4 вагони перебувають у граничному стані. Крім того, такі висновки суперечать розділу "Технічний стан вагонів після настання події" цього звіту та висновку експерта від 27 червня 2019 року № 1/19.

У подальшому оцінювачем здійснювався розрахунок матеріального збитку, виходячи з даних про граничний стан чотирьох вагонів.

У пункті 7.3. звіту оцінювач зазначає, що один із залізничних вагонів (модель 11-740) має обід колісної бази 60-70 мм, вартість якої вища, ніж колісних пар у решті вагонів (30-40 мм). Проте у звіті не зазначено, який саме вагон має обід колісної бази 60-70 мм. У той же час у специфікації від 19 червня 2018 року № 1 до договору купівлі-продажу залізничних вагонів від 19 червня 2018 року № 19 (за яким позивач придбав спіорні вагони) вбачається, що усі 5 вагонів, які були предметом дослідження, моделі 11-740. Дані про обід колісної бази цих вагонів ні у вказаній специфікації, ні в інших документах, наявних у даній справі, не відображені.

Крім того, оцінювач у своєму звіті (пункт 7.4.) зазначає, що вартість придатних залишків розраховується як сума загальної вартості придатних залишків вузлів та агрегатів з урахуванням вартості їх відновлення та вартість придатних залишків у вигляді лому. Проте даний звіт взагалі не містить переліку та розрахунку вартості таких придатних залишків, як і не містить вартості залишків у вигляді лому.

Утексті звіту вказано, що загальний розрахунок щодо визначення розміру матеріального збитку надається в таблиці 7.4.3. Проте наявна в матеріалах справи копія звіту не містить такої таблиці.

Враховуючи вищевикладене, суд не приймає наявну в матеріалах справи копію звіту про оцінку вартості майна, складеного товариством з обмеженою відповідальністю "Максіма Капітал" 1 жовтня 2019 року, в якості належного та допустимого доказу на підтвердження розміру матеріального збитку, завданого пошкодженням спірних вагонів. Інші докази, які б могли підтвердити точну суму збитків, завданих позивачу внаслідок пошкодження вказаних вагонів, у матеріалах справи відсутні.

Крім того, у судовому засіданні 28 жовтня 2021 року представник позивача вказав, що один з пошкоджених вагонів було відновлено. Проте вказаний представник не зміг вказати, яякий саме вагон було відремонтовано, дату та вартість такого відновлення. Докази на підтвердження вказаної обставини також відсутні в матеріалах справи.

За таких обставин суд дійшов висновку про недоведеність та необґрунтованість позовної вимоги Товариства про стягнення з відповідача вартості матеріального збитку, завданого пошкодженням вагонів, у розмірі 1 183 014,22 грн.

Щодо розміру упущеної вигоди суд встановив наступне.

18 жовтня 2018 року між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю "Сан-Транс Логістік" було укладено договір оренди № 18/10-МТС, відповідно до якого останньому було передано за плату вагони в користування, у тому числі й вагони: № 59581637, № 58783143, № 58781436, № 59581652, № 58782913.

Відповідно до умов додаткових угод до цього договору від 16 січня 2019 року № 1 та від 1 березня 2019 року № 2 вартість оренди одного хопера-мінераловоза (які були пошкоджені) складала 850,00 грн з ПДВ - до 1 квітня 2019 року, та 950,00 грн - з 1 квітня 2019 року.

Термін дії цього договору встановлено до 31 серпня 2019 року (пункт 8.1. даної угоди).

У той же час до заяви Товариства від 18 травня 2021 року про збільшення позовних вимог додано копію звіту, складеного товариством з обмеженою відповідальністю "Максіма Капітал" 26 січня 2021 року, про оцінку вартості матеріального збитку (упущеної вигоди), завданого внаслідок сходження спірних вагонів з рейок.

У цьому звіті оцінювач розрахував розмір упущеної вигоди - неотримання доходу від оренди вказаних вагонів за період з 01 серпня 2019 року по 12 січня 2021 року, виходячи з умов додаткової угоди від 25 березня 2019 року № 3 до договору оренди від 18 жовтня 2018 року № 18/10-МТС. Цією додатковою угодою встановлено строк дії даного договору до 1 липня 2023 року.

Проте така додаткова угода в оригіналі чи належним чином засвідченій копії в матеріалах даної справи відсутня. Текст цієї угоди міститься лише в складі звіту про оцінку від 26 січня 2021 року (сторінка звіту № 87), що не є належним способом подання доказів до суду.

Суд критично ставиться до обставин продовження оренди спірних вагонів до 2023 року також з огляду на те, що відповідно до паспортів вагонів № 58783143, № 59581637 строк їх служби було продовжено до 1 травня 2020 року.

За таких обставин суд вважає недоведеним належними доказами факту продовження строку оренди спірних вагонів після 31 серпня 2019 року.

За таких обставин суд вважає за необхідне самостійно розрахувати розмір упущеної вигоди позивача: у період з 29 березня 2019 року по 31 серпня 2019 року (дата закінчення дії договору), виходячи з вартості оренди за додатковими угодами від 16 січня 2019 року № 1 та від 1 березня 2019 року № 2 до договору оренди № 18/10-МТС. За розрахунком суду, розмір такої упущеної вигоди складає 722 000,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, оскільки під час сходження з рейок належних позивачу вагонів їх перевезення здійснювалось локомотивом Філії Залізниці 2М62У № 0279, то в даному випадку наявні всі елементи складу цивільного правопорушення а саме: протиправні дії відповідача, які полягають у незабезпеченні збереженості (схоронності) вагонів позивача, завдана шкода - пошкодження вагонів; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою. Водночас відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що пошкодження вагонів під час їх перевезення залізницею сталося не з його вини.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога про стягнення з відповідача 722 000,00 грн є обґрунтованою, а відтак підлягає задоволенню.

Разом із тим, відповідачем у відзиві на позовну заяву зазначено про пропуск Товариством строку позовної давності за даними вимогами, у зв`язку з чим Залізницею заявлено клопотання про застосування наслідків спливу вказаного строку.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Частиною 1 статті 258 ЦК України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

За частинами 3, 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Частиною першою статті 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За приписами статті 315 Господарського кодексу України до пред`явлення перевізникові позову, що випливає з договору перевезення вантажу, можливим є пред`явлення йому претензії протягом шести місяців, а претензії щодо сплати штрафів і премій - протягом сорока п`яти днів. Перевізник розглядає заявлену претензію і повідомляє заявника про задоволення чи відхилення її протягом трьох місяців, а щодо претензії з перевезення у прямому змішаному сполученні - протягом шести місяців. Претензії щодо сплати штрафу або премії розглядаються протягом сорока п`яти днів.

Якщо претензію відхилено або відповідь на неї не одержано в строк, зазначений у частині третій цієї статті, заявник має право звернутися до суду протягом шести місяців з дня одержання відповіді або закінчення строку, встановленого для відповіді.

Для пред`явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

За пунктами 134, 136 Статуту позови до залізниць можуть бути подані у шестимісячний термін, який обчислюються з дня встановлення обставин, що спричинили пред`явлення позову.

Відповідно до залізничної накладної від 27 березня 2019 року № 32747883 Залізниця прийняла до перевезення вантажні вагони: №58781436, № 58782913, № 58783143, № 59581637, № 59581652, № 59581900, № 59581827 та № 58783200 із вантажем: щебінь гранітний не поіменований в алфавіті. Відправником зазначеного вантажу виступало товариство з обмеженою відповідальністю "Омкар", одержувачем - ТА "ЗЗБК ім. Ковальської".

Позивач у даному випадку не виступав ні вантажовідправником, ні вантажоодержувачем, а відтак не був стороною правовідносин з перевезення вказаного вантажу.

Відповідно до зазначеної накладної Товариство вказано власником спірних вагонів.

Як слідує з позовної заяви (з урахуванням поданої заяви про збільшення позовних вимог), позивачем пред`явлено до Залізниці вимоги за деліктними зобов`язаннями, які виникають із заподіяння шкоди майну. За такими вимогами строк позовної давності становить три роки незалежно від особи - заподіювача шкоди.

Відтак суд вважає безпідставними доводи відповідача про наявність підстав для відмови в позові внаслідок застосування наслідків спливу строків позовної давності.

У той же час слід зазначити, що сходження з рейок спірних вагонів сталося 28 березня 2019 року.

27 червня 2019 року експертами Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту ім. академіка Лазаряна було складено висновок експерта № 1/19 технічного стану вказаних вагонів, а також висновок експертів від 27 червня 2019 року № 2/19, в якому досліджено причини, що призвели до сходу цих вагонів з рейок.

Отже, саме після отримання зазначених висновків Товариство дізналось про наявність підстав для пред`явлення даного позову саме до Залізниці як до особи, відповідальної за завдану шкоду, у зв`язку з чим відповідно до статті 261 ЦК України перебіг строку позовної давності за вимогами про стягнення з відповідача заподіяної шкоди розпочинається з вказаної дати.

Про факт пошкодження спірних вагонів позивач дізнався наступного ж дня після сходження їх з рейок, проте без відповідних експертних висновків було неможливо встановити особу, відповідальну за заподіяну шкоду, а також обсяг такої шкоди (ступінь пошкодження вагонів).

Судом встановлено, що з даним позовом Товариство звернулось до суду 14 листопада 2019 року.

За таких обставин суд встановив, що позивачем у даному випадку не пропущено ні трирічний, ні шестимісячний строки позовної давності.

Крім того, 18 липня 2019 року Підприємство надало позивачу акт службового розслідування вказаної події. Після цього Товариство листами від 29 липня 2019 року, від 30 липня 2019 року, від 05 вересня 2019 року неодноразово зверталося до Залізниці та Підприємства з вимогами про оформлення актів форми ВУ25 на пошкоджені вагони, а також зі скаргою від 16 вересня 2019 року щодо ненадання таких актів.

У той же час належним чином оформлені акти форми ВУ25 Залізницею надано позивачу не було.

Пунктом 20 Правил складання актів встановлено, що акт про пошкодження вагона (контейнера) складається у разі пошкодження вагона (контейнера) під час перевезення, навантаження, вивантаження вантажу, виконання маневрових робіт, а також в інших випадках для засвідчення обставин і розмірів пошкодження і є підставою для матеріальної відповідальності винних у пошкодженні згідно зі статтею 124 Статуту.

Зазначена норма Правил складання актів встановлює обов`язкову наявність актів форми ВУ25 як підставу для матеріальної відповідальності винних у пошкодженні. Суд звертає увагу на те, що невиконання чи умисне затягування Залізницею виконання своїх обов`язків з належного оформлення таких актів не може слугувати підставою для звільнення її від відповідальності за допущені порушення.

Статтею 79 ГПК України встановлено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У порядку, передбаченому статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь Товариства 722 000,00 грн упущеної вигоди доведеними, обґрунтованими та підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами, а відтак такими, що підлягають задоволенню. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити з підстав їх недоведеності.

Інші доводи і твердження сторін судом до уваги не приймаються як такі, що не становлять предмет доказування в даній справі та не впливають на результат вирішення цього спору.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, місто Київ, вулиця Єжи Ґедройця, будинок 5; ідентифікаційний код 40075815) в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" (01601, місто Київ, вулиця Лисенка, будинок 6; ідентифікаційний код 40081221) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Марторгсервіс" (87502, Донецька область, місто Маріуполь, вулиця Волгоградська, будинок 24; ідентифікаційний код 33950285) 722 000 (сімсот двадцять дві тисячі) 00 грн упущеної вигоди, 10 829 (десять тисяч вісімсот двадцять дев`ять) грн 30 коп. судового збору за подання позовної заяви.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Марторгсервіс" (87502, Донецька область, місто Маріуполь, вулиця Волгоградська, будинок 24; ідентифікаційний код 33950285) на користь акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, місто Київ, вулиця Єжи Ґедройця, будинок 5; ідентифікаційний код 40075815) в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" (01601, місто Київ, вулиця Лисенка, будинок 6; ідентифікаційний код 40081221) 33 186 (тридцять три тисячі сто вісімдесят шість) грн 37 коп. судового збору за подання апеляційної скарги та 44 248 (сорок чотири тисячі двісті сорок вісім) грн 49 коп. судового збору за подання касаційної скарги.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 12 листопада 2021 року.

Суддя Є.В. Павленко