РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.11.2021Справа № 910/13943/21

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Траш" (м. Київ)

до Фізичної особи-підприємця Степовенко Галини Афанасіївни (м. Ірпінь Київської області)

про стягнення 453.962,52 грн

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Траш" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Степовенко Галини Афанасіївни ро стягнення 453.962,52 грн, з яких: 398.653,05 грн основного боргу, 40.011,03 грн інфляційних втрат, 2.303,42 грн штрафу, 12.995,02 грн 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору № 8832-фТШ від 01.10.19. суборенди частини нежитлового приміщення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.09.21. відкрито провадження у справі № 910/13943/21 та постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

При відкритті провадження в даній справі судом було враховано наведене далі.

16.02.21. в постанові по справі № 911/2390/18 (провадження № 12-73гс20) Велика палата Верховного Суду, врахувавши в тому числі і постанову Верховного суду від 03.06.19. у справі № 903/432/18, дійшла висновку про те, що за правилами чинного ГПК України виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. Велика Палата Верховного Суду вказала, що словосполучення "з приводу нерухомого майна" у частині третій ст. 30 ГПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення, тому до спорів, предметом яких є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються норми частини третьої ст. 30 ГПК України.

З підстав відсутності фінансування означену ухвалу було направлено відповідачу 06.10.21.

Означену ухвалу було направлено відповідачу на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, однак повернуто на адресу суду з відміткою про «відсутність адресата за вказаною адресою».

Згідно з п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, за висновками суду, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки «адресат відсутній за вказаною адресою» вважається днем вручення учаснику справи ухвали суду в силу положень п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України.

Отже відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи № 910/13943/21, однак правом на подачу письмового відзиву не скористався, доказів на обґрунтування своєї правової позиції у справі не надав.

У разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 9 ст. 165 ГПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Оскільки наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що в силу зобов`язання одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями і громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

Тобто, згідно із положеннями чинного законодавства України, правовою підставою користування певним майном є відповідний договір оренди.

До договору піднайму застосовуються положення про договір найму (ч. 3 ст. 774 ЦК України).

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цих Кодексом (ч. 6 ст. 289 ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

01.10.19. між позивачем (Орендар) та відповідачем (Суборендар) було укладено Договір № 8832-фТШ суборенди частини нежитлового приміщення (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого Орендар передає, а Суборендар приймає в тимчасове користування, частину нежитлового приміщення площею 382,50 кв.м у торговельному об`єкті Орендаря за адресою: м. Київ, проспект Леся Курбаса 15а (2-й поверх), а також устаткування, позначене в акті приймання-передачі (об`єкт суборенди), з метою організації торгівлі товарами (роботами, послугами), що є власністю Суборендаря.

Передача об`єкта суборенди Суборендарю здійснюється за актом приймання-передачі (п. 4.1 Договору).

На виконання на умов Договору між сторонами 01.10.19. було підписано акт приймання-передачі в суборендне користування до Договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Плата за суборенду складається з двох частин: суборендної ставки (23.034,15 грн) та експлуатаційних платежів (18.975,83 грн). (п. 3.1 Договору).

Згідно з п. 3.3 Договору суборендна ставка та експлуатаційні платежі сплачуються Суборендарем авансом двома окремими платежами не пізніше 5 числа поточного місяця за наступний місяць.

Відповідно до п. 3.7 Договору перший платіж за суборенду в розмірі суми місячної плати за суборенду згідно п. 3.1 Договору (включаючи суборендну ставку та експлуатаційні платежі), здійснюється протягом одного банківського дня від дня укладення Договору.

Пунктом 8.1. Договору сторони погодили, що одночасно з оплатою першого платежу за суборенду (п. 3.7 Договору) Суборендарем вноситься платіж, який дорівнює сумі місячної плати за суборенду згідно п. 3.1 Договору (включаючи суборендну ставку та експлуатаційні платежі) надалі «Гарантійний платіж».

Таким чином, з моменту укладення Договору Суборендар була зобов`язана вносити платежі за Договором в наступних розмірах та в такому порядку:

23034,15 грн (суборендна ставка) та 18975,83 грн (експлуатаційні платежі), разом 42009,98 грн, за жовтень 2019 року

гарантійний платіж в розмірі 42 009,98 грн

23034,15 грн (суборендна ставка) та 18975,83 грн (експлуатаційні платежі), разом 42009,98 грн, за листопад 2019 року

23034,15 грн (суборендна ставка) та 18975,83 грн (експлуатаційні платежі), разом 42009,98 грн, за грудень 2019 року

23034,15 грн (суборендна ставка) та 18975,83 грн (експлуатаційні платежі), разом 42009,98 грн, за січень 2020 року

23034,15 грн (суборендна ставка) та 18975,83 грн (експлуатаційні платежі), разом 42009,98 грн, за лютий 2020 року

23034,15 грн (суборендна ставка) та 18975,83 грн (експлуатаційні платежі), разом 42 009,98 грн, за березень 2020 року

18975,83 грн (експлуатаційні платежі) за квітень 2020 року

18975,83 грн (експлуатаційні платежі) за травень 2020 року

18975,83 грн (експлуатаційні платежі) за червень 2020 року

У зв`язку з введенням карантину, встановленого Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.20. на усій території України, з 01.04.2020 року по 30.04.2020 року позивач не нараховував суборендну ставку, а тільки експлуатаційні платежі, внаслідок цього суборендна плата за квітень, травень та червень 2020 року склала 18975,83 грн, а не 42009,98 грн як зазвичай.

23034,15 грн (суборендна ставка) та 18975,83 грн (експлуатаційні платежі), разом 42009,98 грн, за липень 2020 року

23034,15 грн (суборендна ставка) та 18975,83 грн (експлуатаційні платежі), разом 42009,98 грн, за серпень 2020 року

23034,15 грн (суборендна ставка) та 18975,83 грн (експлуатаційні платежі), разом 42009,98 грн, за вересень 2020 року

23034,15 грн (суборендна ставка) та 18975,83 грн (експлуатаційні платежі), разом 42009,98 грн, за жовтень 2020 року

23034,15 грн (суборендна ставка) та 18975,83 грн (експлуатаційні платежі), разом 42 009,98 грн, за листопад 2020 року

23034,15 грн (суборендна ставка) та 18975,83 грн (експлуатаційні платежі), разом 42 009,98 грн, за грудень 2020 року

У зв`язку з введенням карантину, з 08.01.2021 року по 25.01.2021 року позивач не нараховував суборендну плату за 17 днів, внаслідок цього суборендна плата за січень склала 21879,00 грн, а не 42009,98 грн як зазвичай.

Таким чином, Суборендар за весь час дії Договору повинен був сплатити 582.926,25 грн суборендної плати та 42.009,98 грн гарантійного платежу.

Суборендар здійснювала розрахунки з позивачем у наступному порядку:

15.11.2019 року Суборендарем вперше був здійснений платіж у розмірі 20000,00 грн. В призначенні платежу було вказано, що це оплата згідно Договору, проте жодних застережень щодо періоду розрахунку

05.12.2019 року Суборендар здійснив другий платіж у розмірі 22010,00 грн. В призначенні платежу так само було вказано, що це оплата згідно Договору, проте жодних застережень щодо періоду розрахунку

20.12.2019 року Суборендар здійснив третій платіж у розмірі 22010,00 грн. В призначенні платежу було вказано, що це оплата згідно Договору, проте жодних застережень щодо періоду розрахунку

10.01.2020 року Суборендар здійснив четвертий платіж у розмірі 42010,00 грн. В призначенні платежу було вказано, що це оплата згідно Договору, проте жодних застережень щодо періоду розрахунку

21.01.2020 року Суборендар здійснив п`ятий платіж у розмірі 20000,00 грн. В призначенні платежу було вказано, що це оплата згідно Договору, проте жодних застережень щодо періоду розрахунку

24.02.2020 року Суборендар здійснив шостий платіж у розмірі 22010,00 грн. В призначенні платежу було вказано, що це оплата згідно Договору, проте жодних застережень щодо періоду розрахунку

16.03.2020 року Суборендар здійснив сьомий платіж у розмірі 13199,05 грн. В призначенні платежу було вказано, що це оплата згідно Договору, проте жодних застережень щодо періоду розрахунку

05.11.2020 року Суборендар здійснив восьмий і останній платіж у розмірі 23034,15 грн. В призначенні платежу було вказано, що це оплата згідно Договору, проте жодних застережень щодо періоду розрахунку.

Таким чином, станом на день звернення з даним позовом до суду Суборендар сплатила 184.273,20 грн по Договору, а заборгованість склала 398.653,05 грн.

Доказів повернення об`єкту суборенди відповідачем позивачу в порядку п. 4.3 Договору матеріали справи не містять.

Оскільки відповідач позивачу означені грошові кошти не сплатив, то вказане зумовило звернення позивача даним позовом до суду.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Судом за наявними в матеріалах справи доказами встановлено, що у відповідача перед позивачем наявна заборгованість по платі за суборенду в розмірі 398.653,05 грн, строк оплати якої є таким, що настав.

Доказів оплати вказаної заборгованості відповідач до матеріалів справи не надав.

З огляду на викладене в сукупності суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача 398.653,05 грн заборгованості по платі за суборенду, а позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню повністю в цій частині.

Також позивачем пред`явлено до стягнення 40.011,03 грн інфляційних втрат, 2.303,42 грн штрафу, 12.995,02 грн 3% річних.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч.1 ст.230 ГК України).

Згідно з положеннями ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Як унормовано ч. ч. 1-3 статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Якщо Орендарем будуть виявлені випадки порушення умов і правил Договору, він має право стягнути з Суборендаря штраф в розмірі 10% місячної плати за суборенду (п. 7.2 Договору).

Згідно зі статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За перерахунком суду розмір 3% річних становить 12.995,02 грн, розмір інфляційних втрат становить 40.011,03 грн.

Штраф позивачем також розраховано вірно, з огляду на що розмір належного до стягнення з відповідача на корись позивача штрафу становить 2.303,42 грн.

Отже вказані суми стягуються судом з відповідача на користь позивача, а позовні вимоги в цій частині задовольняються судом повністю.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 165, 219, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Степовенко Галини Афанасіївни ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Траш" (02090, м. Київ, вул. Бутлерова, 1; ідентифікаційний код 40688123) 398.653 (триста дев`яносто вісім тисяч шістсот п`ятдесят три) грн 05 коп. основного боргу, 40.011 (сорок тисяч одинадцять) грн 03 коп. інфляційних втрат, 2.303 (дві тисячі триста три) грн 42 коп. штрафу, 12.995 (дванадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто п`ять) грн 02 коп. 3% річних, 6.809 (шість тисяч вісімсот дев`ять) грн 44 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Суддя Т.М. Ващенко