ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2021 справа № 914/2348/21

Суддя Господарського суду Львівської області Король М.Р., за участі секретаря судового засідання Чорної І.Б., розглянувши справу

за позовом: Фізичної особи-підприємця Кіященко Наталії Леонідівни

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Профі Фуд»

про: стягнення 91 120, 65 грн.,

Представники

позивача: Рачкевич Н.В.

відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

02.08.2021р. на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Кіященко Наталії Леонідівни до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Профі Фуд» про стягнення 91 120, 65 грн.

09.08.2021р. Господарський суд Львівської області постановив ухвалу, якою, зокрема, ухвалив: прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного провадження; судове засідання призначити на 15.09.2021р.; явку представників сторін у судове засідання визнано обов`язковою.

У судове засідання 15.09.2021р. учасники справи участь повноважних представників не забезпечили, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Протокольною ухвалою від 15.09.2021р. суд постановив розгляд справи відкласти на 29.09.2021р.

Ухвалами, в порядку ст.ст. 120-121 ГПК України, Господарський суд Львівської області викликав позивача та відповідача у цій справі та повідомляв про дату, час та місце проведення судового засідання, відкладеного на 29.09.2021р.

29.09.2021р. на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке зареєстровано відділом автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх.№22780/21.

В судовому засіданні, яке відбулося 29.09.2021р. уповноважені представники сторін участі не прийняли, суд ухвалив відкласти судове засідання на 20.10.2021р.

Крім того, ухвалами від 29.09.2021р. Господарський суд Львівської області, в порядку ст.ст.120-121 ГПК України, повідомив позивача та відповідача у справі, які не забезпечили участь повноважних представників у вищевказаному судовому засіданні, про дату, час та місце проведення судового засідання у цій справі.

12.10.2021р. на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про проведення судового засідання без його участі у зв`язку із захворюванням, зазначено, що позовні вимоги підтримуються в повному обсязі. Вказане клопотання зареєстровано відділом автоматизованого документообігу та обробки інформації за вх.№23810/21.

Судове засідання 20.10.2021р. не відбулося, у зв`язку із відпусткою судді Король М.Р.

Господарським судом Львівської області ухвалою від 01.11.2021р. у справі №914/2348/21 ухвалено судове засідання призначити на 10.11.2021р. о 12.15 год.

Ухвалою від 01.11.2021р., в порядку ст.ст. 120-121 ГПК України, Господарський суд Львівської області викликав позивача та відповідача у цій справі та повідомляв про дату, час та місце проведення судового засідання з розгляду спору по суті.

У судове засідання 10.11.2021р. позивач забезпечив участь повноважного представника, позовні вимоги підтримано.

У судове засідання 10.11.2021р. відповідач не забезпечив участь повноважного представника, причин неявки суду не повідомив, явка повноважних представників учасників справи в судове засідання не визнавалась судом обов`язковою.

Відзиву від відповідача не надходило.

Приписами ч.ч.1 та 2 ст.27 ГПК України встановлено, що позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи - підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Кореспонденція, зокрема ухвала суду від 09.08.2021р., направлена на адресу відповідача, повернулась на адресу суду з відміткою про невручення «За закінченням терміну зберігання».

У свою чергу суд зауважує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 ГПК України).

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26.05.2020р. у справі №922/1200/18 та від 04.06.2020р. у справі №914/6968/16.

Відповідно до ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що судом, згідно вимог Господарського процесуального кодексу України, надавалась в повному обсязі можливість учасникам справи щодо обґрунтування їх правової позиції по суті справи та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

Суть спору:

Спір між сторонами виник внаслідок прострочення відповідачем виконання зобов`язання по своєчасній оплаті отриманого товару.

Позиція позивача:

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що на виконання умов договору він здійснив поставку товару на загальну суму 71 657,70 грн. Проте, відповідач свого обов`язку по оплаті отриманого товару не виконав. Відтак, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення 71 657,70 грн., як заборгованості по договору. За прострочення виконання зобов`язання по оплаті отриманого товару позивач також нарахував відповідачу 10 039,11 грн. штрафу, 2 208,00 грн. 3% річних та 7 026,68 грн інфляційних втрат.

Позиція відповідача:

Відповідач, повідомлений належним чином про відкриття даного судового провадження, стосовно заявлених вимог не заперечив, доказів на спростування викладених позивачем обставин, відзиву чи пояснень не подав.

Відповідач в судові засідання 15.09.2021р., 29.09.2021р. та 20.10.2021р. не з`явився, вимог ухвал Господарського суду Львівської області у даній справі не виконав.

Відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. З огляду на відсутність підстав для відкладення розгляду справи, передбачених статтями 202, 216 та 252 Господарського процесуального кодексу України, надання відповідачу можливості для подання відзиву на позов, суд вважає за можливе розглянути справу по суті без участі представника відповідача за наявними у справі матеріалами.

За результатами дослідження наданих позивачем доказів та матеріалів справи, суд встановив наступне:

15.03.2018 року між Фізичною особою-підприємцем Кіященко Наталією Леонідівною (надалі по тексту рішення позивач, згідно з договором - постачальник, продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Профі Фуд» (надалі по тексту рішення відповідач, згідно з договором - покупець) уклали договір поставки №1-15/03 (надалі по тексту рішення - договір).

Відповідно до п.1.1 договору постачальник зобов`язався поставити, а покупець прийняти і оплатити продукцію (товари господарського призначення, побутова хімія, косметика і т.д., надалі - товар), відповідно до заявок покупця в асортименті та кількості, що зазначені у видаткових накладних, які є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до п.10.1 договору, такий набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2018 року. Якщо жодна із сторін за один місяць до закінчення строку дії договору письмово не повідомить іншу сторону про своє бажання розірвати даний договір, дія договору продовжується на кожний наступний календарний рік.

На виконання договору №1-15/03 від 15.03.2018 року продавець поставив покупцю товар, що підтверджується видатковими накладними:

- №4555 від 02.11.2020 року на суму 3457,27 грн.;

- №4770 від 12.11.2020 року на суму 1571,88 грн.;

- №4194 від 13.10.2020 року на суму 2942,87 грн.;

- №4184 від 13.10.2020 року на суму 4240,00 грн.;

- №4230 від 14.10.2020 року на суму 483,60 грн.;

- №4305 від 21.10.2020 року на суму 7513,50 грн.;

- №4380 від 26.10.2020 року на суму 852,35 грн.;

- №4482 від 29.10.2020 року на суму 606,06 грн.;

- №4483 від 29.10.2020 року на суму 967,20 грн.;

- №4484 від 29.10.2020 року на суму 1939,98 грн.;

- №3518 від 07.08.2020 року на суму 2467,70 грн.;

- №2986 від 26.08.2020 року на суму 1300,00 грн.;

- №2985 від 26.08.2020 року на суму 1849,07 грн.;

- №2999 від 26.08.2020 року на суму 507,60 грн.;

- №2118 від 02.03.2020 року на суму 6020,36 грн.;

- №2258 від 05.03.2020 року на суму 4893,25 грн.;

- №2259 від 05.03.2020 року на суму 17879,89 грн.;

- №2350 від 09.03.2020 року на суму 1482,00 грн.;

- №2400 від 10.03.2020 року на суму 8795,10 грн.;

- №2455 від 11.03.2020 року на суму 443,52 грн.;

- №2365 від 12.03.2020 року на суму 1444,50 грн.;

Видаткові накладні підписані представниками обох сторін та скріплені печатками.

Також факт поставки товару підтверджено наступними податковими накладними, докази реєстрації яких в ЄРПН наявні в матеріалах справи: №22 від 02.11.2020 року, №56 від 02.03.2020 року, №101 від 09.11.2020 року, №103 від 09.11.2020 року, №104 від 09.11.2020 року, №129 від 07.08.2020 року, №152 від 05.03.2020 року, №153 від 05.03.2020 року, №157 від 12.11.2020 року, №171 від 13.10.2020 року, №172 від 13.10.2020 року, №189 від 14.10.2020 року, №201 від 12.08.2020 року, №258 від 22.07.2020 року, №261 від 10.03.2020 року, №280 від 21.10.2020 року, №291 від 11.03.2020 року, №313 від 19.08.2020 року, №314 від 19.08.2020 року, №316 від 26.10.2020 року, №317 від 26.10.2020 року.

Пунктом 3.1 договору сторонами було визначено, що загальна сума договору визначається загальною вартістю товарів, сумою видаткових накладних. Отже, оплаті підлягає вартість всього отриманого товару.

Продавець добровільно передав товар Покупцю, а Покупець прийняв товар, тим самим підтвердивши настання договірних відносин і обов`язку оплати ціни товару у повному обсязі.

Згідно п.3.2 договору, розрахунок за товар, поставлений відповідно до п.1.1 договору, здійснюється протягом 21 календарного дня від дати відвантаження товару покупцеві, відповідно до кожної видаткової накладної, по якій був відпущений товар.

Обов`язок по оплаті відповідач не виконав.

Відповідно до п.7.1 договору, у випадку прострочення плати за товар на строк більше 30 календарних днів, покупець сплачує на користь постачальника штраф у вигляді подвійної облікової ставки НБУ.

Дані обставини матеріалами справи підтверджуються, документально не спростовувались.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача, як підставні та обгрунтовані, підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Підставою виникнення правовідносин між сторонами в даній справі є договір купівлі-продажу.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Як встановлено судом, підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачем, позивач поставив, а відповідач прийняв товар всього на суму 71 657,70 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Договором сторони погодили, що розрахунок за товар, поставлений відповідно до п.1.1 договору, здійснюється протягом 21 календарного дня від дати відвантаження товару покупцеві, відповідно до кожної видаткової накладної, по якій був відпущений товар.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, позивач поставив товар відповідачу, а відповідач у свою чергу прийняв товар, чим підтвердив настання договірних відносин і обов`язку оплатити товар у повному обсязі.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виходячи з погодженої договором умови (п.3.2 договору) про оплату товару протягом 21 (двадцяти одного) календарних днів з моменту отримання товару від продавця та фактичне погодження поставки і прийняття товару, а також враховуючи норму ч. 1 ст. 692 ЦК України про обов`язок оплатити товар після його прийняття, суд констатує, що строк оплати отриманого згідно з видатковими накладними товару настав.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи невиконання відповідачем свого обов`язку по оплаті вартості отриманого товару, суд доходить висновку про необхідність захисту порушеного права позивача на отримання належної плати за поставлений товар, у зв`язку з чим позовна вимога про стягнення 71 657,70 грн. підлягає задоволенню, оскільки саме такий розмір складає за арифметичним підрахунком загальна вартість поставленого товару по видаткових накладних, наявних в матеріалах справи.

Щодо стягнення решти заявлених до стягнення сум, суд зазначає наступне.

Так, за прострочення виконання зобов`язання по оплаті отриманого товару позивач нарахував відповідачу 10 039,11 грн. штрафу, 2 208,00 грн. 3% річних та 7 026,68 грн інфляційних втрат.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України).

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Договором (п. 7.1) сторони передбачили, що у випадку прострочення плати за товар на строк більше 30 календарних днів, покупець сплачує на користь постачальника штраф у вигляді подвійної облікової ставки НБУ.

Суд зауважує, що у даному пункті договору, сторонами погоджено стягнення з покупця штрафу, який фактично за своєю правовою природою є пенею так, як така форма неустойки, як штраф, що обраховується у відсотках на місяць від суми несплаченого платежу не передбачена чинним законодавством України. Крім того, фактично за своєю правовою природою штраф у відсотках на місяць є пенею у відповідному розмірі за кожен день прострочення в залежності від кількості днів у місяці.

Тому суд розцінює заявлену позовну вимогу, як вимогу про стягнення пені.

Оскільки відповідачем у встановлений строк свого обов`язку зі сплати за поставлений позивачем товар не виконано, чим допущено прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням зобов`язання, і він вважається таким, що прострочив, а тому позивачем правомірно заявлено вимогу про стягнення штрафу, який відповідає порядку нарахування пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у період, за який нараховується пеня.

Суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, наведені у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17, про те, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19)). Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору (аналогічну правову позицію викладено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 761/6144/15-ц (провадження № 61-18064св18).

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі, якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції (п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

Враховуючи наведене та аналізуючи умови договору про відповідальність сторін, вбачається, що сторони не погодили нарахування пені упродовж іншого періоду, ніж шестимісячного, встановленого законом.

Відтак, позивач мав право нараховувати пеню за прострочення виконання зобов`язання наступним чином:

- по накладній №4555 від 02.11.2020 року у період 24.11.2020 року по 24.05.2021 року, сума пені за який складає 221,75 грн;

- по накладній №4770 від 12.11.2020 року у період 04.12.2020 року по 04.06.2021 року, сума пені за який складає 102,77 грн;

- по накладній №4194 від 13.10.2020 року у період 05.11.2020 року по 05.05.2021 року, сума пені за який складає 184,11 грн;

- по накладній №4184 від 13.10.2020 року у період 05.11.2020 року по 05.05.2021 року, сума пені за який складає 265,25 грн;

- по накладній №4230 від 14.10.2020 року у період 06.11.2020 року по 06.05.2021 року, сума пені за який складає 30,29 грн;

- по накладній №4305 від 21.10.2020 року у період 12.11.2020 року по 12.05.2021 року, сума пені за який складає 474,42 грн;

- по накладній №4380 від 26.10.2020 року у період 17.11.2020 року по 17.05.2021 року, сума пені за який складає 54,17 грн;

- по накладній №4482 від 29.10.2020 року у період 20.11.2020 року по 20.05.2021 року, сума пені за який складає 38,67 грн;

- по накладній №4483 від 29.10.2020 року у період 20.11.2020 року по 20.05.2021 року, сума пені за який складає 61,71 грн;

- по накладній №4484 від 29.10.2020 року у період 20.11.2020 року по 20.05.2021 року, сума пені за який складає 123,78 грн;

- по накладній №3518 від 07.08.2020 року у період 29.08.2020 року по 01.03.2021 року, сума пені за який складає 149,77 грн;

- по накладній №2986 від 26.08.2020 року у період 17.09.2020 року по 17.03.2021 року, сума пені за який складає 78,10 грн;

- по накладній №2985 від 26.08.2020 року у період 17.09.2020 року по 17.03.2021 року, сума пені за який складає 111,09 грн;

- по накладній №2999 від 26.08.2020 року у період 17.09.2020 року по 17.03.2021 року, сума пені за який складає 30,50 грн;

- по накладній №2118 від 02.03.2020 року у період 24.03.2020 року по 24.09.2020 року, сума пені за який складає 438,20 грн;

- по накладній №2258 від 05.03.2020 року у період 27.03.2020 року по 27.09.2020 року, сума пені за який складає 352,96 грн;

- по накладній №2259 від 05.03.2020 року у період 27.03.2020 року по 27.09.2021 року, сума пені за який складає 1289,70 грн;

- по накладній №2350 від 09.03.2020 року у період 31.03.2020 року по 01.10.2020 року, сума пені за який складає 105,60 грн;

- по накладній №2400 від 10.03.2020 року у період 01.04.2020 року по 01.10.2020 року, сума пені за який складає 621,90 грн;

- по накладній №2455 від 11.03.2020 року у період 02.04.2020 року по 02.10.2020 року, сума пені за який складає 31,26 грн;

- по накладній №2365 від 12.03.2020 року у період 03.04.2020 року по 03.10.2020 року, сума пені за який складає 101,51 грн;

Суд звертає увагу, що, як вказано вище, перебіг строку нарахування пені починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Також суд звертає увагу, що суд не вправі здійснювати розрахунок пені поза межами визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання.

Позивачем визначено невірно період прострочення виконання грошового зобов`язання, відтак нарахування позивачем пені є необґрунтованим на суму 5 273,11 грн. (заявлено до стягнення: 10 039,11 грн. пені - сума пені за підрахунком суду: 4 766,00 грн.= 5 273,11 грн.), відповідно в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Щодо нарахованих 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст.625 ЦК України).

Як вбачається з розрахунку позивача, такий здійснено за прострочення оплати вартості товару по кожній накладній по 08.07.2021 року. Суд зазначає, що нарахування відповідних сум допускається у будь-який період існування прострочення, на відміну від пені. Тому, суд здійснює перевірку нарахованих сум в межах визначеного позивачем, на свій розсуд, періоду, проте з врахуванням встановленого судом початку прострочення заборгованості по кожній накладній. Здійснивши такий перерахунок, судом встановлено, що 3 % річних становить 2 201,61 грн. Відтак, заявлений розмір 3% річних підлягає задоволенню частково.

Перевіряючи розрахунок інфляційних втрат за аналогічні періоди нарахування 3% річних, суд керується наступним.

Як вказав Верховний Суд у постанові від 14.01.2020 року у справі № 924/532/19, зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу.

Здійснивши перерахунок інфляційних втрат з урахуванням індексів інфляції, суд зазначає, що розмір такої суми складає 7 079,30 грн. Відтак, позовна вимога про стягнення 7 026,68 грн інфляційних втрат підлягає задоволенню, в межах заявлених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 78 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно ст.79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи наведене, суд зазначає, що наявними у справі достовірними та належними доказами підтверджується обставина порушення відповідачем прав позивача щодо отримання своєчасної плати за товар. Відповідач у свою чергу доказів на спростовування такої обставини не подав, доказів сплати заборгованості також не надав. Відтак, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у встановленому вище розмірі.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне:

Відповідно до ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Приписами частини другої вказаної статті встановлено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Приписами ч.1 ст.124 ГПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Позивачем при поданні позовної заяви до господарського суду надано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, згідно якого позивач очікує понести у зв`язку із розглядом справи судові витрати в розмірі 2 270,00 грн. у вигляді сплаченого за подання позовної заяви до господарського суду судового збору.

Сплачена позивачем сума судового збору за подання до суду позовної заяви підтверджується платіжним дорученням №962 від 27.07.2021р. на суму 2 270,00 грн.

Згідно п. 2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню частково, тому витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача пропорційно задоволеним вимогам, а саме у сумі 2 133,76 грн.

Керуючись ст.ст.13, 73-74, 76-79, 86,129, 236, 238, 240-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Профі Фуд» (код ЄДР 35433372, Україна, 80500, Львівська обл., Буський р-н, місто Буськ, МАЙДАН НЕЗАЛЕЖНОСТІ, будинок 9) на користь Фізичної особи-підприємця Кіященко Наталії Леонідівни (код ЄДР НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) 71 657,70 грн. основного боргу, 4 766,00 грн. пені, 2 201,61 грн. - 3% річних, 7 026,68 грн інфляційних втрат та 2 133,76 грн. судового збору.

3.У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4.Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в порядку та строки, визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Повний текст рішення складено та підписано 15.11.2021 р.

Суддя Король М.Р.