ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2021м. ДніпроСправа № 904/6054/21

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Рудь І.А., за участю секретаря судового засідання Товстоп`ятки В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Приватного підприємства "Газ Сервіс Плюс", м. Жовті Води Дніпропетровської області

до Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат", м. Жовті Води Дніпропетровської області

про стягнення заборгованості в сумі 830 665 грн. 46 коп. за договором про закупівлю товару від 06.01.2021 № 946/13/477В

Представники:

від позивача: Тимофієв Є.Л. ордер АЕ №1029109 від 30.07.2021, адвокат;

від відповідача: не з`явився.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне підприємство "Газ Сервіс Плюс" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом від 22.06.2021 № 22/06, в якому просить стягнути з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" заборгованість в сумі 830 665 грн. 46 коп., з яких: 817 077 грн. 76 коп. - основний борг, 4 392 грн. 73 коп. - 3% річних, 9 194 грн. 97 коп. - інфляційні втрати, відповідно до умов договору про закупівлю товару від 06.01.2021 № 946/13/477В. Витрати позивача зі сплати судового збору в сумі 12 459 грн. 98 коп. та витрати на правничу допомогу, розмір якої відповідно до попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач очікує понести, складає 30 000 грн. 00 коп., просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем умов спірного договору в частині своєчасної оплати поставленого позивачем товару.

Ухвалою господарського суду від 01.07.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні на 15.07.2021.

14.07.2021 на адресу суду надійшов відзив відповідача на прозовну заяву від 09.07.2021 № 18/4374, відповідно до якого вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. В обґрунтування заперечень зазначає, що сторони у п. 7.4. спірного договору на власний розсуд визначили ставку річних, передбачених ст. 625 ЦК України на рівні - 0%, тому позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних за договором є безпідставними. Крім того, відповідач вважає, що розрахунок інфляційних втрат у розмірі 9 194,97 грн. виконано позивачем невірно. Надав власний контррозрахунок суми позову.

Ухвалою господарського суду від 15.07.2021 підготовче засідання відкладене на 05.08.2021, у зв`язку із неявкою представників сторін та для надання сторонами витребуваних судом документів.

Ухвалою господарського суду від 05.08.2021за клопотанням позивача продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів, підготовче засідання відкладено на 23.09.2021.

23.09.2021 позивач надав до суду відповідь на відзив від 19.07.2021 № 19/07, в якій зазначив, що умови договору, викладені у п. 7.4, порушують права позивача та не забезпечують дотримання справедливого балансу між правами та охоронюваними законом інтересами сторін договору. Обов`язок з виконання грошових зобов`язань за цим договором лежить лише на відповідачеві, який зобов`язувався оплатити поставлений товар за договором. Завдяки вказаній умові договору, відповідач, всупереч вимогам закону (ч. 2 ст. 625 ЦК України), звільняється від відповідальності за порушення грошового зобов`язання, тоді як ч. 3 ст. 614 ЦК України передбачено, що правочин, яким скасовується чи обмежується відповідальність за умисне порушення зобов`язання, є нікчемним. При цьому, позивач посилався на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 16.04.2020 у справі № 914

/479/19. Щодо наданого відповідачем контр розрахунку інфляційних втрат, зазначив, що останній припустився помилки при розрахунках; вважає власний розрахунок інфляційних втрат вірним. Просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою господарського суду від 23.09.2021 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті в засіданні на 12.10.2021.

12.10.2021 судове засідання не відбулося через перебування судді Рудь І.А. на лікарняному.

Після усунення вказаних обставин, ухвалою господарського суду від 27.10.2021 розгляд справи по суті призначений на 16.11.2021.

Відповідач явку повноваженого представника у призначені засідання не забезпечив.

Господарський суд наголошує на тому, що ухвали суду завчасно надсилалися відповідачу за його місцезнаходженням, згідно матеріалів справи та за інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958.

Матеріалами справи підтверджується своєчасне отримання відповідачем ухвал суду, а отже обізнаність останнього про час та місце розгляду справи.

А вказаних обставин, господарський суд констатує, що відповідач не скористався правом на участь у засіданнях суду.

З урахуванням вищевикладеного, господарський суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представник відповідача за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 16.11.2021 представник позивача надав заяву про відмову від частини позовних вимог від 16.11.2021 № 16/11, відповідно до якої просив суд прийняти відмову позивача від позовних вимог про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 817 077 грн. 76 коп., у зв`язку зі сплатою вказаної заборгованості після звернення позивача із даним позовом до суду, та закрити провадження у справі у цій частині; при розподілі судових витрат врахувати норми ч. 3 ст. 130 ГПК України та стягнути судові витрати з відповідача на користь позивача у повному обсязі. Підтримав позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, з підстав, викладених у позовній заяві, а також до судових дебатів заявив про подання доказів на підтвердження судових витрат позивача на професійну правничу допомогу в поряду ч. 8 ст. 129 ГПК України.

В порядку ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

06.01.2021 між Державним підприємством "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (покупець) та Приватним підприємством "Газ Сервіс Плюс" (постачальник) укладено договір про закупівлю товару № 946/13/477В (надалі - договір), відповідно до умов п. 1.1 якого, постачальник зобов`язується поставити покупцеві товар, зазначений у пункті 1.2 договору, а покупець - прийняти й оплатити такий товар.

Згідно з п. 1.2. договору постачальник зобов`язується поставити мастильні засоби, код 0921 (мастильні оливи та мастильні матеріали імпортного втиробництва) за найменуванням, кількістю та ціною відповідно до специфікації № 1, яка є невід`ємною частиною договору.

У п. 3.1 договору сторони визначили суму (ціну) договору, яка відповідно до специфікації № 1 становить 6 529 566,01 грн, крім того податок на додану вартість 20% - 1 305 913,20 грн. Загальна сума становить 7 835 479,21 грн.

Товар, який поставляються відповідно до цього договору, сплачуються покупцем за погодженими цінами в національній валюті України (пункт 4.1 договору).

Згідно з п. 4.2 договору покупець здійснює оплату отриманої партії товару по факту його поставки протягом 60-ти календарних днів.

За умовами п. 5.1. договору поставка товару здійснюється партіями в період січень - грудень 2021 року. Обсяг кожної партії та термін поставки уточнюється в заявках, підписаних працівниками покупця. Заявка може направлятися постачальнику за допомогою електронних засобів зв`язку (факс, електронна пошта тощо) з наступним направленням оригіналів документі на адресу, вказану в цьому договорі (отримання постачальником оригіналу заявки є необов`язковим).

Пунктом 5.2 договору передбачено, що поставка товару здійснюється автомобільним транспортом відповідно до ІНКОТЕРМС 2010, на умовах DDP на 4 майданчика покупця.

Датою поставки товару та переходу права власності на товар буде вважатися дата фактичної поставки товару на склад покупця (пункт 5.4 договору).

Відповідно до пункту 7.4 договору за порушення строків оплати за поставлений товар, передбачених договором, покупець сплачує постачальнику штрафні санкції у розмірі, передбаченому статтею 231 Господарського кодексу України. Відповідно до вимог частини другої статті 625 Цивільного кодексу України сторони в цьому договорі встановили інший розмір процентів, а саме 0 (нуль) процентів річних від простроченої суми.

Згідно з п. 12.1. договору договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2021, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Сторонами підписано Специфікацію №1 до договору на суму 7 835479,21 грн. з ПДВ, в якій сторони визначили товар, що підлягає поставці, його ціну та кількість (а.с. 12).

На виконання умов договору, вищевказаної Специфікації та заявок покупця, позивач передав, а відповідач прийняв у власність товар на загальну суму 1 332 592 грн. 31 коп., що підтверджується підписаними сторонами і скріпленими їх печатками наступними видатковими накладними:

- від 21.01.2021 № Г-00000003 на суму 149 435,59 грн, № Г-00000005 на суму 124 060,68 грн, № Г-00000007 на суму 242 018,28 грн;

- від 25.02.2021 № Г-00000018 на суму 214 300,12 грн, № Г-00000020 на суму 108 001,21 грн, № Г-00000022 на суму 128 973,74 грн.;

- від 31.03.2021 № Г-00000034 на суму 165 237, 55 грн, № Г-00000035 на суму 94 626,73 грн, № Г-00000038 на суму 105 938,41 грн (а.с. 14-16, 21-23, 28-30),

а також відповідними товарно-транспортними накладними (а.с. 17-19, 24-26, 31-33).

Господарський суд зазначає, що вказані вище накладні підписані сторонами без жодних зауважень чи заперечень.

Позивач вказує, що відповідач частково розрахувався за поставлений товар, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 817 077 грн. 76 коп.

На підставі ст. 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував додатково до суми основного боргу та вимагає стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 9 194 грн. 97 коп. за період з березня по травень 2021 та 3% річних в сумі 4 392 грн. 73 коп. за період з 23.03.2021 по 22.06.2021.

Після звернення позивача із даним позовом до суду, під час судового розгляду справи, відповідачем повістю оплачена вартість поставленого позивачем товару за спірними накладними на загальну суму 817 077 грн. 76 коп., що підтверджується заявою позивача про відмову від частини позовних вимог та доданими до заяви копіями платіжних доручень.

Доказів оплати відповідачем решти заборгованості за позовом сторонами до матеріалів справи не надано.

Предметом доказування у даній справі є встановлення обставин укладення договору про закупівлю товарів, строк дії договору, умови поставки товару, строк та порядок розрахунків, наявність часткових оплат, періоди прострочення виконання зобов`язань.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі договору про закупівлю товарів, є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання.

За ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідачем в порушення умов договору своєчасно не сплачена вартість товару, поставленого позивачем за спірними видатковими накладними.

Отже, судом встановлено, що факт належного виконання умов договору позивачем в частині поставки товару за специфікацією № 1, заявками відповідача та наявними в матеріалах справи видатковими накладними не заперечується відповідачем, підтверджується належними доказами, строк оплати поставленого позивачем товару є таким, що настав:

- за видатковими накладними від 21.01.2021 22.03.2021;

- за видатковими накладними від 25.02.2021 26.04.2021;

- за видатковими накладними від 31.03.2021 31.05.2021, тому вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 817 077 грн. 76 коп., визнаються судом обґрунтованими.

Водночас, позивачем до матеріалів справи надана заява про відмову від частини позовних вимог та копії платіжних доручень на підтвердження оплати відповідачем заборгованості у розмірі 817 077 грн. 76 коп. після звернення позивача із даним позовом до суду.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 46, ч. 1 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), а відповідач - визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Заява позивача підписана його представником адвокатом Тимофієвим Є.Л., повноваження якого підтверджуються ордером на надання правничої (правової) допомоги № 1029109 від 30.07.2020 (без обмеження повноважень), не суперечить законодавству і не порушує прав і охоронюваних законом інтересів учасників справи та інших осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, що по своїй суті відображає принцип диспозитивності, обов`язковий для застосування у господарському судочинстві.

За таких обставин заява позивача про відмову від частини позову приймається судом.

Відповідно до п. 4 ч.1, ч.ч. 3, 4 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

За таких обставин провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 817 077 грн 76 коп. підлягає закриттю.

Згідно положень ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У п. 7.4 договору сторони узгодили, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України сторонами встановлюється інший розмір процентів, а саме 0 (нуль) процентів річних від простроченої суми.

За змістом ст. 625 Цивільного кодексу України сторони можуть на власний розсуд визначити інший розмір процентів річних. Займенник "інший" в українській мові має значення означального, тобто вказує на ознаку, але не називає її і розуміється як такий, який відрізняється від названого, даного, встановленого і таке інше. У цьому випадку проценти визначені у договорі є відмінними від встановлених у статті 3 %. Тобто 3 % - розмір, який застосовується у випадку, коли сторони не визначили у договорі відповідного розміру. Водночас сторони вільні у визначенні відмінного від трьох процентів розміру, щодо якого вони дійшли згоди та зазначили його у договорі. Ключовим є сам факт застосування положень ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України та встановлення погодженого розміру, у тому числі якщо він становить 0./

Положення спірного договору, погоджене сторонами та викладене саме у формі встановлення розміру процентів (0), вказує на фактичну реалізацію принципу свободи договору, як одного з основоположних у цивільному законодавстві.

Оскільки ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України надає можливість самостійного визначення розміру процентів річних від простроченої суми і дійшовши згоди щодо нього, сторони реалізували таке право у такому значенні, щодо якого у них не виникло заперечень.

Хоча зобов`язання сплатити проценти річних, передбачене ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України є способом компенсації майнових втрат, однак неможливо відокремити таку компенсацію від права сторін встановлювати відповідний її розмір, який на їх думку буде розумним та справедливим у сукупності з імперативним відшкодуванням матеріальних втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів.

Отже, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України сторони визначили інший розмір процентів - 0, що узгоджується зі свободою договору, вимога позивача про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 4 392 грн. 73 коп. не може бути задоволена.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.07.2019 у справі № 910/4519/18 та від 25.06.2020 у справі № 910/4926/19.

Щодо посилань позивача на постанову Верховного Суду у справі № 914/479/19 від 16.04.2020 необхідно зазначити, що у цій постанові суд касаційної інстанції виходив з інших фактичних обставин, що були встановлені господарськими судами при її розгляді. Зокрема, у договорі підряду від 20.08.2018, за яким виник спір у вказаній справі, сторони домовились, що санкції, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України в частині % річних, не застосовуються позивачем у випадках порушення відповідачем строків розрахунків, зазначених у цьому договорі, за виконані роботи, що є предметом цього договору. Тобто, у вказаному договорі сторони узгодили не застосовувати вимоги закону, встановлені ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, що не передбачено вказаною нормою закону, на відміну від можливості сторін у договорі змінювати розмір процентів річних, закріплену у цій нормі. Отже, у постанові від 16.04.2020 у справі № 914/479/19 Верховний Суд дійшов висновку про порушення прав позивача такими умовами договору та наявність правових підстав для стягнення 3% річних з відповідача.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідач інфляційних втрат в сумі 9 194 грн. 97 коп. господарський суд зазначає таке.

Відповідно до п. 3.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" від 17.12.2013 № 14, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При цьому індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, - стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Викладене узгоджується з правовою позицією Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (постанова від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18).

Так, господарським судом здійснено перевірку розрахунку інфляційних втрат, виконаного позивачем, та встановлено, що під час його проведення позивачем не було враховано вищевказаних вимог, а саме: до періодів нарахування включено місяць, в якому мав бути здійснений розрахунок, тобто неповний місяць, з урахуванням початку періоду нарахування, визначеного позивачем у розрахунку, а також включено індекс інфляції за місяць на останню дату якого борг у відповідача вже був відсутній.

Отже, розрахунок інфляційних втрат, здійснений позивачем, та доданий до матеріалів справи, визнається судом необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи.

Здійснивши перерахунок, судом встановлено, що сума інфляційних втрат, яка підлягає стягненню з відповідача за період з квітня по травень 2021 становить 7 509 грн. 95 коп. У решті позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Згідно з ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За встановлених обставин, відповідач неналежним чином виконав свої договірні зобов`язання, чим порушив умови укладеного із позивачем договору та вищевказані приписи чинного законодавства, тому позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 7 509 грн. 95 коп. інфляційних втрат є обґрунтованими і підлягають задоволенню. В частині позовних вимог про стягнення основного боргу в сумі 817 077 грн. 76 коп. провадження підлягає закриттю на підставі п. 4 ч. 1 ст. 231 ГПК України у зв`язку із відмовою позивача від позову в цій частині. У решті позовних вимог слід відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат позивача зі сплати судового збору, господарський суд зазначає таке.

За приписами ч. 3 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Так у поданій заяві про відмову від частини позовних вимог від 16.11.2021 № 16/11 позивач просив суд при розподілі судових витрат врахувати норми ч. 3 ст. 130 ГПК України та стягнути судові витрати з відповідача на користь позивача у повному обсязі.

Отже, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 130, п. 4 ч. 1 ст. 231, ст. ст. 233, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Прийняти відмову Приватного підприємства "Газ Сервіс Плюс" від позову в частині стягнення з відповідача основного боргу в сумі 817 077 грн. 76 коп.

Закрити провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 817 077 грн. 76 коп.

В інші частині позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (52210, Дніпропетровська область, м. Жовті Води, вул. Горького, буд. 2, ) на користь Приватного підприємства "Газ Сервіс Плюс" (52200, Дніпропетровська область, м. Жовті Води, вул. Гагаріна, буд. 40, корпус 35, ) 7 509 грн. 95 коп. (сім тисяч п`ятсот дев`ять грн. 95 коп.) інфляційних втрат, 12 368 грн. 82 коп. (дванадцять тисяч триста шістдесят всім грн. 82 коп.) витрат зі сплати судового збору.

У решті позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Призначити судове засідання для вирішення питання про розподіл витрат позивача на професійну правничу допомогу на 09.12.2021 о 10 год.30 хв.

Засідання відбудеться у приміщенні Господарського суду Дніпропетровської області в залі судових засідань № 3-303, за адресою: м. Дніпро, вул. Володимира Винниченка, 1.

Позивачу у строк до 22.11.2021 надати до суду: докази на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 22.11.2021

Суддя І.А. Рудь