12.11.2021Справа № 910/5655/21
За позовомПриватного підприємства «УКРКОРН»
до1) Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» 2) Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «ОЛІС ЛТД»
провизнання недійсними свідоцтв на знаки для товарів і послуг та зобов`язання вчинити дії
Суддя Підченко Ю.О.
Представники сторін:
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
У провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа № 910/5655/21 за позовом Приватного підприємства «Укркорн» до Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, Товариства з обмеженою відповідальністю «Оліс ЛТД» про визнання недійсними свідоцтв на знаки для товарів і послуг та зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Господарського суду міста Києва у даній справі від 27.10.2021 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

04.11.2021 через загальний відділ діловодства суду від представника відповідача-2 надійшла заява про надання доказів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу у якій заявник просить, зокрема, стягнути з позивача 116 100,00 грн понесених витрат.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За результатами розгляду заяви відповідача-2 про стягнення на його користь витрат в розмірі 116 100, 00 грн суд вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Враховуючи положення ст. 124 Господарського процесуального кодексу України, разом із відзивом на позовну заяву відповідач-2 подав до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс та які очікував понести у зв`язку з розглядом справи.

Справу № 910/5655/21 розглянуто за правилами загального позовного провадження. Повний текст рішення складено та підписано 05.11.2021, а докази на підтвердження понесених судових витрат подані до суду відповідачем-2 04.11.2021.

Таким чином, з огляду на наведені вище обставини, суд дійшов висновку, що представник ТОВ "ОЛІС ЛТД" дотримався вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши надані відповідачем-2 докази та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність вирішити питання стосовно розподілу судових витрат з огляду на наступне.

За приписами ст. 244 Господарського процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

На підтвердження понесених позивачем судових витрат у матеріалах справи наявні наступні докази:

- належним чином посвідчена копія Договору про надання правничої (правової) допомоги № АА000094 від 30.04.2021;

- належним чином посвідчені копії додаткових угод: № 1 від 05 травня 2021 року, № 4 від 28 травня 2021 року, № 5 від 17 червня 2021 року, № 6 від 25 червня 2021 року, № 7 від 05 липня 2021 року, № 8 від 06 серпня 2021 року, № 9 від 01 вересня 2021 року, № 11 від 06 жовтня 2021 року, № 14 від 27 жовтня 2021 року, № 15 від 29 жовтня 2021 року;

- належним чином посвідчені копії рахунків-фактури: № АІ000402 від 05 травня 2021 року, № АІ000415 від 28 травня 2021 року, № АІ000425 від 17 червня 2021 року, Рахунок-фактура N° АІ000430 від 25 червня 2021 року, Рахунок-фактура № АІ000434 від 05 липня 2021 року, Рахунок- фактура № АІ000442 від 06 серпня 2021 року, Рахунок-фактура № АІ000451 від 01 вересня 2021 року, Рахунок-фактура № АІ000464 від 06 жовтня 2021 року, Рахунок-фактура № АІ000472 від 27 жовтня 2021 року;

- належним чином посвідчені копії платіжних доручень на підтвердження проведення операції із перерахування коштів Відповідачем-2: № 1169816 від 17 травня 2021 року, № 1170259 від 10 червня 2021 року, № 1170393 від 18 червня 2021 року, № 272 від 05 липня 2021 року, № 212 від 2 серпня 2021 року, № 761 від 7 вересня 2021 року, № 3047 від 25 жовтня 2021 року, № 3263 від 01 листопада 2021 року, № 3264 від 01 листопада 2021 року;

- належним чином посвідчені копії платіжних доручень про отримання коштів представником Відповідача-2: № 1169816 від 17 травня 2021 року, № 1170259 від 10 червня 2021 року, № 1170393 зід 18 червня 2021 року, № 272 від 05 липня 2021 року, № 212 від 2 серпня 2021 року, № 761 від 7 зересня 2021 року, № 761 від 7 вересня 2021 року, № 3047 від 25 жовтня 2021 року, № 3263 від 01 листопада 2021 року, № 3264 від 01 листопада 2021 року;

- належним чином посвідчені копії актів наданих послуг: № 122 від 31 травня 2021 року, № 144 від ЗО червня 2021 року, № 145 від ЗО червня 2021 року, № 170 від ЗО липня 2021 року, № 194 від 31 серпня 2021 року, № 224 від ЗО вересня 2021 року, № 225 від ЗО вересня 2021 року, № 239 від 29 жовтня 2021 року;

- ордер на надання правничої (правової) допомоги від 16.05.2021;

- копія Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Серії ІФ № 001519.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частинною 2 ст. 901 Цивільного кодексу України встановлено, що положення цієї глави (глави 63 "Послуги. Загальні положення" підрозділу 1 розділу III Книги п`ятої цього Кодексу) можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Як вбачається з рішення Господарського суду міста Києва від 27.10.2021, у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, а тому й витрати на професійну правову допомогу мають бути відшкодовані відповідачу-2 позивачем у повному обсязі.

Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 по справі № 922/445/19 зазначила, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 Закону № 5076-VI врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 9 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож, домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

Верховний Суд у постанові від 09.04.2019 р. у справі №826/2689/15 зазначив, зокрема, що чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості, а тому сторона не повинна надавати докази на підтвердження обґрунтованості ринкової вартості послуг.

Крім того, докази неспівмірності вартості наданих позивачу його адвокатом послуг ринковим цінам на ці послуги в матеріалах справи відсутні.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Відповідна позиція наведена у постанові Верховного Суду від 20.11.2020 №910/13071/19.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 74, 76-80, 123, 126, 236, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «ОЛІС ЛТД» про відшкодування витрат на правничу допомогу задовольнити.

2. Стягнути з Приватного підприємства «УКРКОРН» (19615, Черкаська обл., Черкаський р-н, с. Мошни, вул. Спасо-Преображенська, 170; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «ОЛІС ЛТД» (69014, м. Запоріжжя, вул. Карпенка-Карого, 47; ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 116 100,00 грн. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, то строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 12.11.2021 року.

Суддя Ю.О.Підченко