ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"18" жовтня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/1593/21
Господарський суд Одеської області у складі судді Д`яченко Т.Г.
при секретарі судового засідання Аганін В.Ю.
розглянувши справу №916/1593/21
про стягнення збитків у розмірі 131088,98 грн
від позивача Ворона І.В., самопредставництво
від відповідача - Гербей А.А., адвокат за ордером
Встановив: Приватне підприємство „Граніт-Агро звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю „Естма про стягнення збитків у розмірі 131088,98 грн.
Ухвалою господарського суду Одеської області від 09.06.2021р. позовну заяву Приватного підприємства „Граніт-Агро від 07.06.2021р. вх. № ГСОО 1652/21 залишено без руху. Позивачу встановлено: усунути недоліки позовної заяви, які визначено судом в ухвалі суду. Встановлено позивачу строк для усунення недоліку позовної заяви не пізніше 5 днів з дня отримання даної ухвали суду. Повідомлено Приватне підприємство „Граніт-Агро, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 ГПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.
22.06.2021р. позивачем були надані документи, в підтвердження усунення недоліків позовної заяви, які були визначені судом в ухвалі господарського суду Одеської області від 09.06.2021р.
Ухвалою господарського суду Одеської області від 23.06.2021р. прийнято позовну заяву Приватне підприємство „Граніт-Агро до розгляду та відкрито провадження у справі №916/1593/21. Справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на "11" серпня 2021 р. о 10:00. Запропоновано відповідачу підготувати та надати до суду і одночасно надіслати позивачеві відзив на позов, оформлений з урахуванням вимог, встановлених ст.165 ГПК України, протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали суду. Встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив із урахуванням вимог ст. 166 ГПК України протягом 10 днів з дня отримання відзиву. Встановлено відповідачу строк для подання заперечень із урахуванням вимог 167 ГПК України, протягом 10 днів з дня отримання відповіді на відзив. Викликано учасників справи у підготовче засідання на 11.08.2021р. о 10:00.
22.07.2021р. до суду відповідачем було надано клопотання про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.
22.07.2021р. до суду відповідачем було надано відзив на позовну заяву.
Ухвалою господарського суду Одеської області від 11.08.2021р. клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю „Естма від 22.07.2021р. задоволено. Справу №916/1593/21 ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на "08" вересня 2021 р. о 12:30. Викликано представників сторін у підготовче засідання, призначене на 08.09.2021р. о 12:30.
Ухвалою господарського суду Одеської області від 08.09.2021р. закрито підготовче провадження у справі № 916/1593/21. Призначено справу до судового розгляду по суті в засіданні суду на "28" вересня 2021 р. о 17:15. Викликано учасників справи у судове засідання, призначене на 28.09.2021р. о 17:15.
28.09.2021р. у судовому засіданні було оголошено перерву до 18.10.2021р. о 12:30.
Ухвалою господарського суду Одеської області від 28.09.2021р. повідомлено відповідача по справі №916/1593/21: Товариство з обмеженою відповідальністю „Естма про судове засідання, яке відбудеться "18" жовтня 2021р. о 12:30.
Позивач підтримує поданий позов та просить суд його задовольнити.
Відповідач заперечує проти позову та просить суд відмовити в його задоволенні.
Також, відповідачем було заявлено вимогу щодо застосування строків позовної давності.
У судовому засіданні 13.10.2021 року судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено 25.10.2021р.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд встановив.
Ґрунтуючи поданий позов про стягнення збитків позивачем було зазначено суду, що 01 жовтня 2019 року між Приватним підприємством „Граніт-Агро та Товариством з обмеженою відповідальністю „Естма укладено договір транспортно-експедиторського обслуговування №0110 (далі за текстом - Договір), за умовами якого Клієнт доручає, а Експедитор зобов`язується організувати за рахунок Клієнта транспортно-експедиторське обслуговування (ТЕО) вантажів Клієнта, перевезення експортно-імпортних і транзитних вантажів Клієнта по території України та в міжнародному сполученні, а також надання інших транспортно-експедиторських послуг Клієнту за погодженням Сторін.
Згідно п. 1.2. Договору, умови перевезення, вид вантажу, вид транспорту, пункти відправлення та призначення вантажу, перелік та вартість послуг Експедитора, а також інші умови, пов`язані з виконанням цього Договору, встановлюються за згодою Сторін в додатках до даного Договору. Такий додаток може мати вигляд додаткової угоди, заявки Клієнта тощо, але будь-який з перелічених документів повинен бути підписаний кожною зі Сторін та скріплений їх печатками до початку надання послуг.
Також, згідно п. 2.1.1. та п.2.1.2 Договору, експедитор зобов`язується за плату і за рахунок Клієнта організувати перевезення його вантажів на умовах, погоджених сторонами, а також надавати інші послуги Клієнту за погодженням сторін, у тому числі послуги митного брокера у відношенні митного оформлення вантажів, майна та послуг Клієнта, які переміщуються через митний кордон України. При необхідності для виконання своїх зобов`язань за Договором, укладати від свого та/або від Імені Клієнта і за рахунок Клієнта договори з транспортними організаціями: контейнерними лініями, автомобільними перевізниками, складами зберігання та іншими організаціями. Документом, що підтверджує наявність і зміст такого договору з транспортними організаціями, є транспортний документ (накладна) - коносамент (B/L), автомобільна транспортна накладна (СМR), залізнична накладна (ГУ-29 або СМГС). При наданні послуг митного брокера укласти з Клієнтом договір-доручення на надання послуг митного брокера. Представляти Інтереси Клієнта у взаємовідносинах з перевізниками, портами, аеропортами, державними органами та Іншими організаціями у зв`язку з перевезенням, перевалкою, ТЕО вантажів Клієнта.
Позивачем було зазначено суду, що 16 жовтня 2019 року Приватне підприємство „Граніт-Агро отримало від Товариства з обмеженою відповідальністю „Естма акт наданих послуг №43 від 16.10.2019р. з перевалки та зберігання кукурудзи на загальну суму 151515,83грн. в т.ч. ПДВ 25 253,64 грн. та рахунок на оплату №43 від 16.10.2019р.
Позивачем було зазначено суду, що всі акти містять всю наявну інформацію про надані послуги та не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст. 9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, ст. 44 Податкового кодексу України, п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за № 168/704; далі за текстом Положення № 88) спричинили втрату юридичної сили і доказовості первинних документів. Свої зобов`язання за Договором Приватне підприємство „Граніт-Агро, як замовник, добросовісно виконав та в період з 23.10.2019р. року по 20.11.2019р. здійснив оплату наданих послуг на загальну суму 803901,72 грн. гривень в тому числі ПДВ 133848,62 грн. Жодних претензій, зі сторони відповідача, щодо неповноти чи то порушення договірних зобов`язань Приватне підприємство „Граніт-Агро не отримувало.
Проте, позивач змушений констатувати той факт, що відповідач в порушення вимог ст. 201 Податкового кодексу України, не оформив податкові накладні та не зареєстрував їх в Єдиному реєстрі податкових накладних, тим самим позбавивши Приватне підприємство „Граніт-Агро права на віднесення сум сплаченого ПДВ по даній операції до складу податкового кредиту у розмірі 131088,98 грн.
За твердженням позивача, Приватне підприємство „Граніт-Агро неодноразово зверталося до відповідача з усними та письмовими претензіями, з вимогою здійснити реєстрацію податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, але всі прохання та вимоги позивача залишилися без реагування. Внаслідок такої бездіяльності відповідача, позивач зазнав втрат (збитків) у вигляді не отриманого податкового кредиту в розмірі 131088,98 грн., що повинні бути відшкодовані відповідачем.
Позивач наголошував, що збитками є сума податкового кредиту у розмірі податку, що сплачений Приватним підприємством „Граніт-Агро при одержанні послуг з перевалки та зберігання вантажів згідно договору №0110 від 01.10.2019 року, та не отриманий позивачем внаслідок протиправної поведінки (бездіяльності) Товариства з обмеженою відповідальністю „Естма. Неотримання позивачем податкового кредиту підтверджується податковими деклараціями Товариства з обмеженою відповідальністю „Естма за жовтень 2019 року.
На думку позивача, оскільки, відповідач з порушенням вимог пункту 201.10 статті 201 ПК України не зареєстрував податкові накладні, у зв`язку з чим позивач був позбавлений права включити суми ПДВ до складу податкового кредиту та, відповідно, скористатись правом на зменшення податкового зобов`язання на суму 131088,98 грн., з огляду на викладене у цьому випадку є прямий причинно-наслідковий зв`язок між бездіяльністю відповідача щодо виконання визначеного законом обов`язку зареєструвати податкові накладні та неможливістю включення сум ПДВ до податкового кредиту позивача, а також, відповідно, зменшення податкового зобов`язання на зазначену суму, яка фактично є збитками цієї особи. Отже, наявні усі елементи складу господарського правопорушення.
Надаючи відзив відповідачем було зазначено суду, що заявлені Приватним підприємством „Граніт-Агро позовні вимоги відповідач не визнає в повному обсязі, вважає, що позовні вимоги є незаконними, безпідставними та необґрунтованими.
При подачі податкової декларації з ПДВ до контролюючого органу станом 20 листопада 2019р. Приватне підприємство „Граніт-Агро виявило, що Товариство з обмеженою відповідальністю „Естма не зареєструвало податкові накладні в ЄРПН. Однак, жодних звернень ні в усному, ні в письмовому вигляді від працівників Приватного підприємства „Граніт-Агро не було. Як вказує відповідач, лише в кінці листопада 2020р. до Товариства з обмеженою відповідальністю „Естма надійшло усне звернення від позивача, з проханням зареєструвати податкові накладні. В результаті переговорів 01.12.2020р. о 13:14 була зареєстрована податкова накладна № 62 від 19.12.2019р., за несвоєчасну реєстрацію якої було сплачено штраф у розмірі 40% від суми ПДВ.
Надаючи відповідь на відзив, позивачем спростовувались доводи та твердження відповідача, з підстав та ґрунтувань, що були зазначені у поданому позові.
Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, проаналізувавши норми чинного законодавства, дійшов наступних висновків.
Відповідно до ст. 2 Закону України „Про судоустрій та статус суддів, суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Приписами статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Положеннями ст. 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Загальною засадою цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України).
У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.
Згідно ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом
Одним із способів захисту порушених або оспорюваних прав та охоронюваних законом інтересів, згідно статті 16 Цивільного кодексу України, є відшкодування збитків.
Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.
За загальними положеннями ст. 22 Цивільного кодексу України, збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною
За змістом ст. 225 Господарського кодексу України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.
Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника і збитками, вини.
Обов`язком сторін у господарському процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Тобто обов`язок доказування покладається на сторони. Докази повинні бути належними та допустимими (ст.ст.74,76,77 ГПК України).
Як вказувалось, між сторонами виникли правовідносини на підставі Договору транспортно-експедиторського обслуговування №0110.
Спір у справі виник у зв`язку з тим, що позивач вважає, що відповідач не оформив податкові накладні та не зареєстрував їх в Єдиному реєстрі податкових накладних, тим самим позбавивши позивача права на віднесення сум сплаченого ПДВ по операціям до складу податкового кредиту у розмірі 131088,98 грн.
Стаття 14 Податкового кодексу України (в редакції Закону України від 28.12.2014 №71-VІІІ, набрав чинності 01.01.2015) визначає, що податок на додану вартість це непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу (п.п. 14.1.178.); податкове зобов`язання для цілей розділу V цього Кодексу загальна сума податку на додану вартість, одержана (нарахована) платником податку в звітному (податковому) періоді (п.п. 14.1.179); податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу (п.п.14.1.181).
Відповідно до положень пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.
З гідно пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України, датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/ послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Відповідно до пункту 201.7 Податкового кодексу України, податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).
Пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України встановлено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Згідно із пунктом 198.2 зазначеної статті, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201цього Кодексу.
Положення статті 201 Податкового кодексу України, до яких відсилає пункт 198.6 статті 198 цього Кодексу, регулюють відносини, пов`язані з оформленням і легітимацією податкової накладної. У цій нормі містяться обов`язкові правила щодо форми та порядку заповнення податкових накладних, недотримання яких тягне визнання податкової накладної недійсною; визначено правову природу цього документа, підстави, порядок, умови його складання і надання; встановлено права й обов`язки учасників податкових відносини, пов`язані зі складанням, наданням та реєстрацією податкової накладної; передбачено наслідки недотримання обов`язкових вимог щодо форми, змісту та інших дій зі складання, надання та реєстрації податкових накладних.
Згідно із пунктами 200.1. - 200.4. Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом. Для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію податкової та митної політики, надсилає органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов`язань, перераховує суми податку до бюджету. При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу, на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1цього Кодексу, на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Аналізуючи вищезазначені положення законодавства, предмет спору та обставини справи, суд зазначає, що для застосування такого виду відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: порушення боржником зобов`язання, що випливає з договору; збитків та їх розміру; причинного зв`язку між порушенням стороною зобов`язання, що випливає з договору, та збитками; вини порушника зобов`язання. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
Необхідним елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що порушення боржником зобов`язання є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такого порушення. Так, відшкодуванню підлягають збитки, які стали безпосереднім, і що особливо важливо, невідворотнім наслідком порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, тобто мають бути прямими.
Тобто, при заявлені вимог про стягнення збитків позивачем повинно бути доведено факт порушення відповідачем зобов`язань перед позивачем, наявність та розмір збитків, а також наявність причинного зв`язку між ними. В свою чергу, відповідач має довести відсутність його вини у заподіянні збитків позивачу
Згідно з абзаців 10, 14, 17 п. 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних має бути здійснена протягом 15 календарних днів, наступних за датою виникнення податкових зобов`язань, відображених у відповідних податкових накладних та/або розрахунках коригування. У разі порушення цього терміну застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом. Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.
У разі допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування покупець/продавець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого продавця/покупця. Таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або допущено помилки при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної та/або порушено граничні терміни реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв`язку з придбанням таких товарів/послуг, або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг. Протягом 15 календарних днів з дня надходження такої заяви із скаргою контролюючий орган зобов`язаний провести документальну позапланову перевірку зазначеного продавця для з`ясування достовірності та повноти нарахування ним зобов`язань з податку за такою операцією.
Підпунктом 78.1.9 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України встановлено, що документальна позапланова перевірка здійснюється, зокрема, у випадку подання щодо платника податку скарги про порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування у разі ненадання таким платником податків пояснень та документального підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначається інформація зі скарги.
Отже, суд встановив, що права позивача в разі нездійснення відповідачем реєстрації податкових накладних підлягають захисту шляхом подання позивачем, разом з податковою декларацією, за відповідний звітний податковий період, заяви зі скаргою на дії відповідача. У цьому випадку податковим органом здійснюється перевірка дотримання вимог податкового законодавства та вживаються заходи щодо усунення виявленого порушення (Правовий висновок викладено у Постанові Верховного Суду від 10.03.2020р. №911/224/19).
В даному випадку необхідним елементом для стягнення збитків є - доведеність протиправних дій відповідача, саме доведення факту порушення правил складання та реєстрації у встановлений спосіб податкових накладних, зазначений факт повинен бути підтверджений належними та допустимими доказами, якими, зокрема, може бути акт (довідка) перевірки, рішення відповідного контролюючого органу, складеного за результатами перевірки, при цьому, таких доказів судам не надано.
Однак, як встановлено судом, відповідного звернення шляхом подання скарги позивачем здійснено не було.
Виходячи з наведеного враховуючи, що позивачем не доведено факту звернення до податкових органів зі скаргою щодо неправомірних дій відповідача, вина відповідача не підтверджена відповідними належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України.
Отже, Суд проаналізувавши вищезазначені положення законодавства, з урахуванням встановлених обставин справи, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.
Щодо позовної давності.
Положеннями ст. 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Згідно з п. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.
Відповідно до п. 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 „Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.
Вимога відповідача про застосування строків позовної давності не приймається судом до уваги, оскільки суд на підставі досліджених у судовому засіданні доказів установив, що право позивача, про захист якого він просить, відповідачем не порушено, отже приймається рішення про відмову у задоволенні позову не через пропуск строку позовної давності.
Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати у розмірі 2270 грн. покладаються на позивача, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Згідно до ч. п. 5 6 ст. 238 ГПК України, у разі необхідності у резолютивній частині також вказується про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дата, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру, понесених нею судових витрат.
Приймаючи до уваги подання до суду відповідачем заяви в порядку ч.8 ст. 129 ГПК України, згідно якої останній просив суд призначити судове засідання для вирішення питання щодо розподілу судових витрат, зазначивши, що докази, на підставі яких суд зможе встановити розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення, суд вважає за необхідне визначити дату судового засідання задля розгляду такої заяви відповідача.
Керуючись ст.ст. 123, 126, 129, 221, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд
1.У задоволенні позовних вимог Приватного підприємства „Граніт-Агро до Товариства з обмеженою відповідальністю „Естма про стягнення збитків у розмірі 131088,98 грн. відмовити у повному обсязі.
2.Витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270,00 грн. покласти на Приватне підприємство „Граніт-Агро.
3.Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати Товариства з обмеженою відповідальністю „Естма на „27 жовтня 2021р. о 11:00, з повідомленням учасників справи. Засідання відбудеться у приміщенні господарського суду Одеської області за адресою: м. Одеса, пр-т Шевченка, 29, в залі судових засідань №16 (5 поверх), тел. 0(482)307-973.
4.Встановити Товариству з обмеженою відповідальністю „Естма строк для подання доказів щодо розміру, понесених ним судових витрат - 5 днів після ухвалення рішення суду.
Повний текст рішення складено та підписано 11 листопада 2021 р. з урахуванням перебування судді Д`яченко Т.Г. з 25.10.2021р. по 10.11.2021р. (включно) на лікарняному.
Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Суддя Т.Г. Д`яченко