ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" листопада 2021 р. м. Рівне Справа № 918/878/21

Господарський суд Рівненської області у складі судді Заголдної Я.В. при секретарі судового засідання Сичик М.С розглянувши у судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Баядера Логістик" (вул. Харченка Євгенія, 42, м. Київ, 02088; поштова адреса: 33000, м. Рівне, вул. Млинівська,7, ) до відповідача Фізичної особи-підприємця Пекунова Павла Олександровича ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) про стягнення 85 376 грн 68 коп.

у судове засідання з розгляду справи по суті з`явилися:

- від позивача: Лавринюк Роман Андрійович,

- від відповідача: не з`явився

Відповідно до ч. 14 ст. 8, ст. 222 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), при розгляді судової справи здійснювалося фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу програмно-апаратного комплексу "Діловодство суду".

ВСТАНОВИВ:

11.10.2021 року на поштову адресу Господарського суду Рівненської області від Товариства з обмеженою відповідальністю "Баядера Логістик" надійшов позов до Фізичної особи-підприємця Пекунова Павла Олександровича, у якому позивач, посилаючись на ст. 193 Господарського кодексу України, ст. ст. 95, 526, 530, 625, 629 Цивільного кодексу України, ст. ст. 55-56, 163, 164, 172, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, просить суд стягнути з відповідача 85 376 грн 68 коп. (з яких - 65 395 грн 78 коп. - основний борг, 5 079 грн 37 коп. - пеня, 2 515 грн 50 коп. - інфляційні втрати, 7 668 грн 33 коп. - 20 % річних за користування чужими коштами, 4 717 грн 70 коп. - штраф).

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем Договору поставки № А2622, укладеного між позивачем та відповідачем 28.12.2020 року в частині повного та своєчасного проведення розрахунків за товар. У зв`язку з тим, що відповідач прострочив виконання зобов`язань, позивач за період з 04.04.2021 року до 04.10.2021 року нарахував штрафні санкції, відсотки річних та інфляційні втрати на суму основного боргу.

За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями 11.10.2021 року справу № 918/878/21 розподілено судді Заголдній Я.В.

Процесуальні рішення, заяви і клопотання сторін, результати їх розгляду.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 12.10.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 918/878/21, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання для розгляду справи по суті призначити на 09.11.2021 року, визначити відповідачу строк для подання заяви з запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - десять днів з дня вручення даної ухвали, зобов`язати позивача у термін до 22.10.2021 року надати суду оригінали доказів направлення відповідачу копії позовної заяви з доданими до неї документами та оригінал доказу оплати судового збору, запропонувати сторонам:

а) позивачу: подати суду будь-які додаткові докази в обґрунтування позовних вимог (у разі їх наявності) у термін до 05.11.2021 року включно;

б) встановити відповідачу строк для подання відзиву на позов суду з урахуванням вимог ст.ст. 165, 178 ГПК України, одночасно надіслати позивачу копію відзиву та доданих до нього документів, докази такого направлення надати суду;

в) позивачу: відповідно до ст. 166 ГПК України подати суду відповідь на відзив у 5-денний строк з дня отримання відзиву; одночасно надіслати відповідь на відзив відповідачу та надати суду докази такого скерування відповідачу.

г) відповідачу: у строк протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив подати до суду заперечення на відповідь на відзив з урахуванням вимог ст. 167 ГПК України, одночасно надіслати заперечення позивачу та надати суду докази такого скерування позивачу.

09.11.2021 року відповідач у судове засідання з розгляду справи по суті не з`явився, із його адреси, що вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (33005, Рівненська обл., місто Рівне, вул. Олени Теліги, буд. 51, кв. 148) повернувся конверт із поштовим відправленням (а саме - ухвалою Господарського суду Рівненської області від 12.10.2021 року) за трек-номером 106 із зазначенням причин повернення "адресат відсутній за вказаною адресою".

Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

Згідно з п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Зважаючи на викладене, оскільки судом встановлено, що причиною невручення конверту з ухвалою господарського суду Рівненської області від 12.10.2021 року за трек-номером 106 для Фізичної особи-підприємця Пекунова Павла Олександровича є відсутність вказаної особи за адресою місцезнаходження, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, відтак суд дійшов висновку що в розумінні вимог ГПК України ухвала господарського суду Рівненської області від 12.10.2021 року вважається врученою відповідачу належним чином 21.10.2021 року.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Оскільки явку учасників справи у судове засідання з розгляду справи по суті обов`язковою не визнавалася, господарський суд дійшов висновку про проведення судового засідання 09.11.2021 року без участі Фізичної особи-підприємця Пекунова Павла Олександровича.

Судом встановлено, що оскільки ухвала господарського суду Рівненської області від 12.10.2021 року вважається врученою відповідачу належним чином 21.10.2021 року, відтак останній день процесуального строку для подання відзиву сплинув 05.11.2021 року.

Також судом встановлено, що відповідач у справі не скористався своїм процесуальним правом на подання письмового відзиву на позовну заяву.

Відповідно до ч. 1 ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Окрім того, відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

На підставі п. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, оскільки відповідач у справі не з`явився у судове засідання з розгляду справи № 918/878/21 по суті, господарський суд дійшов висновку, що дана справа може бути розглянута за наявними у ній матеріалами та містить достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Присутній у судовому засіданні 09.11.2021 року представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, норми права, що підлягають до застосування, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів, наведених сторонами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються аргументи позивача, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

28.12.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Баядера Логістик" (далі - постачальник) та Фізичною особою-підприємцем Пекуновим Павлом Олександровичем (далі - покупець) укладено Договір поставки № А 2622 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору постачальник зобов`язується передати у власність Покупця алкогольні напої (надалі - Товар), а Покупець зобов`язується прийняти і оплатити Товар в порядку, визначеному умовами цього Договору.

Сторона зобов`язана надати іншій Стороні належним чином завірені копії документів: Ліцензія на право торгівлі алкогольними напоями; Витяг та/або Виписка із ЄДР; Свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ (Витяг із Реєстру платників ПДВ), або Свідоцтво про сплату єдиного податку; документ підтверджуючий повноваження посадової особи на підписання даного Договору (п. 1.2. Договору).

Як вбачається із Договору, сторони обумовили між собою питання щодо якості товару, умов поставки, кількості, асортименту товару, ціну на товар, загальну суму договору, порядок розрахунків, відповідальність сторін, умови форс-мажору та заключні умови.

Так, згідно з п. 3.1. Договору постачання товару здійснюється силами та за рахунок Постачальника, на умовах DDP відповідно до вимог Міжнародних правил тлумачення термінів «Інкотермс» (в редакції 2010 р.). Сторони можуть визначити інші умови постачання Товару, при узгодженні замовлення на товар.

Постачальник зобов`язаний поставити товар за адресою, яка зазначена в його замовленні, а також в засвідчених покупцем копіях ліцензій як місце здійснення діяльності, або за адресою, яка зазначена в засвідчених Покупцем копіях довідок про внесення місць зберігання алкоголю до Єдиного державного реєстру. (п. 3.2. Договору).

Відповідно до п. 3.3. Договору постачальник поставляє товар покупцю на підставі його замовлення. Покупець має право здійснити замовлення в усній формі або за допомогою факсимільного, електронного чи поштового зв`язку.

При прийманні товару покупець в присутності представника постачальника повинен перевірити: цілісність пакування, наявність марок акцизного збору, відповідність фактичної кількості товару кількості, зазначеній в накладних, термін зберігання. При встановленні невідповідності якості чи кількості товару інформації, яка зазначена у товаросупровідних документах, покупець зобов`язаний у присутності представника постачальника, скласти відповідний Акт згідно з вимогами чинного законодавства. Підпис уповноваженого представника покупця в накладній на товар гас відчує, що товар прийнятий покупцем від постачальника за кількістю та за якістю. Претензії покупця щодо якості товару після підписання ним накладної на товар розглядаються та задовольняються постачальником з окремому порядку, який визначається постачальником в кожному випадку окремо. (п. 3.4. Договору).

У розділі 4 Договору сторони обумовили, що найменування, кількість, асортимент товару визначається покупцем у замовленні та зазначається постачальником у видатковій накладній на товар.

Згідно з п. 5.2, 5.3. Договору ціна на товар зазначається постачальником у видатковій накладній на Товар. Загальна сума Договору дорівнює загальній вартості товару, який постачальник поставив покупцю впродовж всього строку дії даного договору згідно видаткових накладних на Товар.

Розділ 6 Договору регулює порядок розрахунків між сторонами.

Так, у відповідності до п. п. 6.1., 6.2 Договору розрахунки за товар здійснюються покупцем протягом 14 календарних днів з дня отримання товару, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника або в іншому узгодженому сторонами порядку та формі, що не суперечить чинному законодавству України, або за домовленістю сторін - шляхом попередньої оплати. Датою оплати покупцем вартості отриманого від Постачальника Товару є дата зарахування цих грошових коштів на рахунок постачальника.

У випадку порушення покупцем строків оплати вартості одержаного від постачальника товару, покупець зобов`язаний сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день порушення строків оплати; у випадку порушення покупцем строків оплати вартості одержаного від постачальника товару більше ніж на 30 календарних днів, покупець спланує постачальнику штраф в розмірі сім відсотків від суми боргу. (п. 7.1. Договору).

Згідно з п. 9.2. Договору у випадку порушення покупцем строків оплати отриманого від постачальника товару, покупець зобов`язаний сплатити постачальнику 20 % річних від суми боргу за користування чужими коштами.

Відповідно до п. 9.7. Договору такий є чинним протягом 2 років з дати складання. У випадку, якщо жодна зі сторін не заявила про свої наміри розірвати або змінити договір за один місяць до його закінчення, даний Договір вважається автоматично пролонгованим на той же термін на тих же умовах.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У відповідності до положень ст. ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Судом встановлено, що Договір є укладеним, підписаний уповноваженими сторонами та скріплений відтиском печатки позивача, на час розгляду справи доказів недійсності договору, зокрема відповідних судових рішень, суду не надано.

Невід`ємною частиною Договору є довіреність № б/н від 28.12.2020 року, згідно з якою відповідач надає повноваження особам, зазначеним в цій довіреності на отримання матеріальних цінностей від позивача поставлених в рамках договору поставки № А 2622 від 28.12.2020 року. Згідно з даною довіреністю, уповноваженими особами є Чернецький В.О. та Щербатюк В.М.

Як вбачається із даної довіреності, відповідач підтверджує, що в разі, якщо на товарній (видатковій) накладній, згідно якої довірителем в рамках договору був прийнятий товар від позивача, буде зазначений підпис працівника довірителя чи інших осіб, підпис яких відсутній в даній довіреності, довіритель підтверджує, що дані особи уповноважені на прийом товару від постачальника і що товар був прийнятий уповноваженими особами довірителя як покупця за договором.

Судом встановлено, що на підставі Договору позивачем поставлено для відповідача (на адресу: м. Рівне, вул. Соборна, буд. 34, кафе-бар "143", Кафе-бар) товар, який прийняла уповноважена особа Щербатюк В.М., на загальну суму 66 529 грн 32 коп. на підставі видаткових накладних:

- № 37259/34639 від 29.12.2020 року на суму 20 354 грн 04 коп.

- № 640/537 від 13.01.2021 року на суму 6 916 грн 50 коп.

- № 1170/944 від 16.01.2021 року на суму 5 771 грн 28 коп.

- № 1359/1190 від 20.01.2021 року на суму 3 554 грн 28 коп.

- № 1360/1191 від 20.01.2021 року на суму 486 грн 54 коп.

- № 2860/2497 від 30.01.2021 року на суму 11 077 грн 02 коп.

- № 5237/4578 від 19.02.2021 року на суму 12 627 грн 06 коп.

- № 5238/4579 від 19.02.2021 року на суму 4 236 грн 24 коп.

- № 5239/4580 від 19.02.2021 року на суму 1 506 грн 36 коп.

Як вбачається із матеріалів справи, між позивачем та відповідачем підписано акти звірки взаєморозрахунків:

- за період з 01.09.2020 року по 12.02.2021 року, згідно з якого вбачається, що загальна заборгованість складає 54 653 грн 70 коп., з яких 48 159 66 грн - за видатковими накладними № 34639 від 29.12.2020 року, № 537 від 13.01.2021 року, № 944 від 16.01.2021 року, № 1190 від 20.01.2021 року, № 1191 від 20.01.2021 року, № 2497 від 30.01.2021 року;

- за період з 01.12.2020 року по 09.04.2021 року згідно з якого вбачається, що загальна заборгованість складає 67 395 грн 78 коп., з яких - 66 529 грн 32 коп. за видатковими накладними № 34639 від 29.12.2020 року, № 537 від 13.01.2021 року, № 944 від 16.01.2021 року, № 1190 від 20.01.2021 року, № 1191 від 20.01.2021 року, № 2497 від 30.01.2021 року, № 4578 від 19.02.2021 року, № 4579 від 19.02.2021 року, № 4580 від 19.02.2021 року.

Однак, як зазначає позивач, всупереч п. 6.1. Договору, ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, згідно з яких суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а також ст. 692 Цивільного кодексу України, оплата поставленого товару відповідачем належним чином своєчасно так і не відбулася.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Баядера Логістик" вказує, що станом на 19.02.2021 року заборгованість відповідача перед позивачем по оплаті поставленого товару становить заборгованість відповідача по оплаті поставленого товару становила 67 395 грн 78 коп., згодом з боку відповідача мали місце часткові оплати, а саме:

- 05.05.2021 року відповідачем було сплачено 1000 грн 00 коп.;

- 13.05.2021 року відповідачем було сплачено 1 000 грн 00 коп.

Відтак як зазначає позивач станом на 13.05.2021 року загальний розмір протермінованої заборгованості за Договором становив 65 395 грн 78 коп., що стало підставою для його звернення із даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів та нарахування на основну заборгованість пені, інфляційних втрат, 20 % річних та штрафу.

Судом встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли на підставі укладеного правочину, який за своєю правовою природою є договором поставки.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ч. 1 ст. 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 2 ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Отримання відповідачем товару на загальну суму 66 529 грн 32 коп. за видатковими накладними № 34639 від 29.12.2020 року, № 537 від 13.01.2021 року, № 944 від 16.01.2021 року, № 1190 від 20.01.2021 року, № 1191 від 20.01.2021 року, № 2497 від 30.01.2021 року, № 4578 від 19.02.2021 року, № 4579 від 19.02.2021 року, № 4580 від 19.02.2021 року без заперечень, свідчить про вчинення відповідачем дій на підтвердження факту здійснення сторонами господарської операції поставки та прийняття товару саме на виконання договірних зобов`язань за Договором поставки № А2622 від 28.12.2020 року.

Також як свідчать матеріали справи, замовник (покупець, відповідач) не відмовився прийняти товар, заперечень щодо ціни, кількості, якості чи комплектності товару не має та підписав акти звірки розрахунків.

Згідно з позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 916/1727/17 від 04.12.2019 року акти звірки взаємних розрахунків, підписані уповноваженою особою відповідача (боржника) є доказами, що свідчать про фактичне визнання відповідачем наявності у нього перед позивачем боргу.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами (доданими до матеріалів позовної заяви копіями видаткових накладних, рахунків-фактур, довіреностей тощо, підтверджуючих здійснення кожної поставки позивачем Товару) свідчить про визнання боржником такого боргу часткової оплати такого товару тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 3, ст. 627 ЦК України, встановлено принцип свободи договору, який передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписом ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно - правовими актами щодо окремих видів договорів.

Однією з загальних засад цивільного законодавства згідно зі ст. 3 ЦК України є свобода договору.

Сторони Договору на підставі вільного волевиявлення домовилися, погодили та зафіксували у п. п. 6.1., 6.2 Договору, що розрахунки за товар здійснюються покупцем протягом 14 календарних днів з дня отримання товару, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника або в іншому узгодженому сторонами порядку та формі, що не суперечить чинному законодавству України, або за домовленістю сторін - шляхом попередньої оплати. Датою оплати покупцем вартості отриманого від Постачальника Товару є дата зарахування цих грошових коштів на рахунок постачальника.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, при цьому ст. 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 66 529 грн 32 коп., а відповідач, як стверджує позивач, розрахувався за отриманий ним товар частково в сумі 2 000 грн, при чому проплати відповідачем здійснювалися несвоєчасно.

Враховуючи, що відповідач в порушення вимог Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України взяті на себе зобов`язання не виконав, за поставлений товар своєчасно не розрахувався, позивач обґрунтовано звернувся з позовом про стягнення несплаченої суми основного боргу.

Оскільки позивач просить суд стягнути з відповідача 65 395 грн 78 коп. основного боргу, а матеріалами справи підтверджена поставка за Договором на суму 66 529 грн 32 коп. - 2 000 грн 00 коп. = 64 529 грн 32 коп., відповідачем та його уповноваженою особою підписані акти звірки взаємних розрахунків, господарський суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення основного боргу частково на суму 64 529 грн 32 коп., а в частині стягнення основного боргу в сумі 866 грн 46 коп. суд відмовляє.

Крім того, предметом позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Баядера Логістик" є стягнення 5 079 грн 37 коп. - пені, 2 515 грн 50 коп. - інфляційних втрат, 7 668 грн 33 коп. - 20 % річних за користування чужими коштами, 4 717 грн 70 коп. - штрафу

Суд встановив, що оплату за поставлений товар у розмірі 66 529 грн 32 коп. за видатковими накладними № 37259/34639 від 29.12.2020 року на суму 20 354 грн 04 коп., № 640/537 від 13.01.2021 року на суму 6 916 грн 50 коп., № 1170/944 від 16.01.2021 року на суму 5 771 грн 28 коп., № 1359/1190 від 20.01.2021 року на суму 3 554 грн 28 коп., № 1360/1191 від 20.01.2021 року на суму 486 грн 54 коп., № 2860/2497 від 30.01.2021 року на суму 11 077 грн 02 коп., № 5237/4578 від 19.02.2021 року на суму 12 627 грн 06 коп., № 5238/4579 від 19.02.2021 року на суму 4 236 грн 24 коп., № 5239/4580 від 19.02.2021 року на суму 1 506 грн 36 коп. відповідач своєчасно не здійснив.

Окрім того, господарський суд дійшов висновку, що прострочення зобов`язання відповідача по здійсненню розрахунків за товар за видатковими накладними виникло:

- № 37259/34639 від 29.12.2020 року на суму 20 354 грн 04 коп. із 13.01.2021 року;

- № 640/537 від 13.01.2021 року на суму 6 916 грн 50 коп. із 28.01.2021 року;

- № 1170/944 від 16.01.2021 року на суму 5 771 грн 28 коп. із 02.02.2021 року (оскільки 14-й календарний день із суботи 30.01.2021 року переноситься на понеділок 01.02.2021 року)

- № 1359/1190 від 20.01.2021 року на суму 3 554 грн 28 коп. та № 1360/1191 від 20.01.2021 року на суму 486 грн 54 коп. із 04.02.2021 року;

- № 2860/2497 від 30.01.2021 року на суму 11 077 грн 02 коп. із 16.02.2021 року;

- № 5237/4578 від 19.02.2021 року на суму 12 627 грн 06 коп., № 5238/4579 від 19.02.2021 року на суму 4 236 грн 24 коп., № 5239/4580 від 19.02.2021 року на суму 1 506 грн 36 коп. із 06.03.2021 року.

Господарський суд враховує, що часткові проплати проведені відповідачем 05.05.2021 року на суму 1 000 грн 00 коп. та 13.05.2021 року на суму 1 000 грн 00 коп. зараховуються в рахунок погашення заборгованості за видатковою накладною № 37259/34639 від 29.12.2020 року на суму 20 354 грн 04 коп.

Стосовно суми стягнення пені та штрафу господарський суд зазначає наступне.

Статтею 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Пунктами 1,2 ст. 230 ГК України визначено, що санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у ст. 2 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

З аналізу чинних норм законодавства вбачається, що неустойка може бути договірною та позадоговірною (законною). Умову про договірну неустойку має бути зазначено в договорі (ч. 1 ст. 547 ЦКУ). Недотримання письмової форми зазначення в договорі умови про сплату неустойки робить його нікчемним (ч. 2 ст. 547 ЦКУ). Стосовно позадоговірної неустойки відповідно до ч. 1 ст. 231 ГКУ законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначено розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Велика Палата Верховного Суду у постанові № 904/4156/18 від 10.12.2019 року зазначає, що господарське правопорушення може полягати як у порушенні нормативно встановлених правил здійснення господарської діяльності, так і у порушенні договірних зобов`язань. Господарсько-правова відповідальність за порушення договірних зобов`язань також поділяється на встановлену законом і договірну. Необхідною умовою застосування такої відповідальності є визнання у законі чи у договорі управленої та зобов`язаної сторони, виду порушення, за вчинення якого застосовується відповідальність, штрафні санкції і конкретний їх розмір.

Судом встановлено, що сторони на підставі вільного волевиявлення та свободи Договору узгодили між собою та зафіксували у п. 7.1. Договору, що у випадку порушення покупцем строків оплати вартості одержаного від постачальника товару, покупець зобов`язаний сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день порушення строків оплати; у випадку порушення покупцем строків оплати вартості одержаного від постачальника товару більше ніж на 30 календарних днів, покупець спланує постачальнику штраф в розмірі сім відсотків від суми боргу. (п. 7.1. Договору).

Вказаний пункт Договору узгоджується із положеннями ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань": платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Суд взяв до уваги, що згідно з положеннями ч. 2 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Як видно з наданого позивачем розрахунку, позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі 5 079 грн 37 коп. на суму 65 395 грн 78 коп. основного боргу за період з 04.04.2021 року по 04.10.2021 року.

Судом перевірено розрахунок пені долучений позивачем до матеріалів справи за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу та встановлено, що останній не є арифметично вірними, оскільки обґрунтований розмір стягнення з відповідача пені становить 3 395 грн 07 коп.

Розрахунок пені, які здійснено господарським судом долучено до матеріалів справи.

При здійсненні розрахунків пені господарський суд виходив із того, що відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняться через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Зважаючи на викладене, нарахування пені за прострочення виконання зобов`язання, припиняться через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, а не 04.10.2021 року, як помилково визначив позивач.

Відтак у задоволенні позовних вимог про стягнення 1 684 грн 30 коп. пені господарський суд відмовляє.

Як видно з наданого позивачем розрахунку, позивач нарахував відповідачу штраф у розмірі 4 717 грн 70 коп. на суму 65 395 грн 78 коп.

Судом перевірено розрахунок штрафу, наданий позивачем та встановлено, що останній не є арифметично вірними, оскільки обґрунтований розмір стягнення з відповідача штрафу становить 4 517 грн 05 коп., а не 4 717 грн 70 коп., як помилково розрахував позивач.

При проведенні розрахунку господарський суд враховує, що у даному випадку відбулося порушення покупцем строків оплати вартості одержаного від постачальника товару у сумі 64 529 грн 32 коп. більше ніж на 30 календарних днів, відтак згідно з п. 7.1. Договору покупець зобов`язаний сплатити постачальнику штраф в розмірі сім відсотків від суми боргу в розмірі 4 517 грн 05 коп.

Розрахунок штрафу, які здійснено господарським судом долучено до матеріалів справи.

У задоволенні позовних вимог про стягнення 200 грн 65 коп. штрафу господарський суд відмовляє.

Стосовно суми стягнення 20% річних та інфляційних втрат господарський суд зазначає наступне.

Як видно з наданого позивачем розрахунку, позивач нарахував відповідачу на суму боргу 65 395 грн 78 коп. - 20 % річних за період з 05.03.2021 року до 04.10.2021 року у розмірі 7 668 грн 33 коп. та інфляційні втрати за період з 05.03.2021 року до 04.10.2021 року у розмірі 2 515 грн 50 коп.

За змістом ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з п. 9.2. Договору у випадку порушення покупцем строків оплати отриманого від постачальника товару, покупець зобов`язаний сплатити постачальнику 20 % річних від суми боргу за користування чужими коштами.

Судом перевірено розрахунки 20 % річних та інфляційних втрат долучені позивачем до матеріалів справи за допомогою Системи комплексного інформаційного забезпечення ЛІГА:ЗАКОН ENTERPRISE, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу та встановлено, що останні не є арифметично вірними, оскільки обґрунтований розмір стягнення з відповідача 20 % річних становить 7 627 грн 90 коп., а інфляційних втрат - 3 322 грн 96 коп.

Розрахунки 20 % річних та інфляційних втрат, які здійснено господарським судом долучено до матеріалів справи.

При проведенні вказаних розрахунків господарський суд виходить з того, що прострочення виконання зобов`язання за видатковими накладними № 5237/4578 від 19.02.2021 року на суму 12 627 грн 06 коп., № 5238/4579 від 19.02.2021 року на суму 4 236 грн 24 коп., № 5239/4580 від 19.02.2021 року на суму 1 506 грн 36 коп. розпочалося 06.03.2021 року, а не з 05.03.2021 року, як помилково вважає позивач.

Однак, у зв`язку з тим, що позивач просить суд стягнути з відповідача у розмірі 2 515 грн 50 коп. інфляційних втрат, господарський суд задовольняє позовні вимоги у розмірі, який просить позивач.

У задоволенні позовних вимог про стягнення 40 грн 43 коп. - 20 % річних господарський суд відмовляє.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 17 Закону України 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21.01.1999 року в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 28.10.2010 року в справі «Трофимчук проти України», від 09.12.1994 року в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 01.07.2003 року в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 07.06.2008 року в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога п. 1 ст. 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Суд наголошує на недопустимості порушення одного з основоположних принципів правосуддя, що його було сформульовано Європейським судом з прав людини у рішенні у справі «Де Куббер проти Бельгії» (De Cubber v. Belgium) від 26.10.1984 року - має не лише здійснюватися правосуддя, ще має бути видно, що воно здійснюється.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Дана справа, яка пов`язана з виконанням правочину в господарській діяльності та відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України відноситься до юрисдикції господарського суду.

Невиконання відповідачем зобов`язання, яке полягає у несплаті за поставлений товар порушило інтереси позивача.

Суд на підставі доказів, наданих позивачем, встановив факт перебування сторін у договірних відносинах та встановив факт порушення відповідачем прав позивача.

Висновки суду за результатами вирішення спору.

За результатами з`ясування обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст. ст. 75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та про стягнення з відповідача на користь позивача 82 584 грн 84 коп. (з яких - 64 529 грн 32 коп. - основного боргу, 3 395 грн 07 коп. - пені, 7 627 грн 90 коп. - 20 % річних, 2 515 грн 50 коп. - інфляційних втрат, 4 517 грн 05 коп. - штрафу).

У задоволенні позовних вимог про стягнення з Фізичної особи-підприємця Пекунова Павла Олександровича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Баядера Логістик" 2 791 грн 84 коп. (з яких - 866 грн 46 коп. основний борг, 1 684 грн 30 коп. пеня, 40 грн 43 коп. - 20 % річних, 200 грн 65 коп. штраф) господарський суд відмовляє.

Розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством, передбачено справляння судового збору.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч. 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

У відповідності до п. п. 1, 2 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; позовної заяви немайнового характеру становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом спору у даній справі при поданні позовної заяви є стягнення з відповідача 85 376 грн 68 коп.

Враховуючи положення Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви з майновими вимогами у розмірі 85 376 грн 68 коп. позивачу слід сплатити судовий збір в розмірі 2 270 грн 00 коп.

Судом встановлено, що позивачем сплачено судовий збір у необхідному розмірі, що підтверджується оригіналом платіжного доручення № BRV893 від 06.10.2021 року.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 82 584 грн 84 коп., то розмір судового збору пропорційно частині задоволеної вимоги становить 2 195 грн 78 коп., який покладається на відповідача.

Зважаючи на викладене, судовий збір у розмірі 74 22 коп. залишається за позивачем.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 119, 120, 123, 129, 202, 233, 238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Пекунова Павла Олександровича ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Баядера Логістик" (вул. Харченка Євгенія, 42, м. Київ, 02088; поштова адреса: 33000, м. Рівне, вул. Млинівська,7, ) 82 584 (вісімдесят дві тисячі п`ятсот вісімдесят чотири) грн 84 коп. (з яких - 64 529 (шістдесят чотири тисячі п`ятсот двадцять дев`ять) грн 32 коп. - основного боргу, 3 395 (три тисячі триста дев`яносто п`ять) грн 07 коп. - пені, 7 627 (сім тисяч шістсот двадцять сім) грн 90 коп. - 20 % річних, 2 515 (дві тисячі п`ятсот п`ятнадцять) грн 50 коп. - інфляційних втрат, 4 517 (чотири тисячі п`ятсот сімнадцять) грн 05 коп. - штрафу).

3. У задоволенні позовних вимог про стягнення з Фізичної особи-підприємця Пекунова Павла Олександровича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Баядера Логістик" 2 791 грн 84 коп. (з яких - 866 грн 46 коп. основний борг, 1 684 грн 30 коп. пеня, 40 грн 43 коп. - 20 % річних, 200 грн 65 коп. штраф) відмовити.

4. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Пекунова Павла Олександровича ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Баядера Логістик" (вул. Харченка Євгенія, 42, м. Київ, 02088; поштова адреса: 33000, м. Рівне, вул. Млинівська,7, ) 2 195 (дві тисячі сто дев`яносто п`ять) грн 78 коп. судового збору.

5. Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 261 ГПК України.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повний текст рішення складено та підписано 11.11.2021 року.

Суддя Заголдна Я.В.