ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" листопада 2021 р. Справа№ 910/20659/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Агрикової О.В.

Чорногуза М.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Державного підприємства «Об`єднана компанія «Укрвуглереструктуризація»

на рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2021

у справі №910/20659/20 (суддя Стасюк С.В.)

за позовом Державного підприємства «Об`єднана компанія «Укрвуглереструктуризація»

до Державного підприємства «Укршахтгідрозахист»

про стягнення 45 695,91 грн

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Об`єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» (далі - ДП «ОК «Укрвуглереструктуризація», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Державного підприємства «Укршахтгідрозахист» (далі - ДП «Укршахтгідрозахист», відповідач) про стягнення 45 695,91 грн, з яких 36 459,87 грн основного боргу, 6 683,85 грн пені та 2552,19 грн штрафу, посилаючись на порушення відповідачем зобов`язань за Договором № 1/19-1/03-19 від 27.02.2019 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю (далі - Договір № 1/19-1/03-19 від 27.02.2019) в частині здійснення повної та своєчасної оплати за надані послуги за період жовтень - грудень 2019 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.08.2021 у справі №910/20659/20 провадження у справі за позовом ДП «ОК «Укрвуглереструктуризація» до ДП «Укршахтгідрозахист» в частині стягнення витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендареві в розмірі 36 459,87 грн закрито, у задоволенні позову про стягнення 6 683,85 грн пені та 2 552,19 грн штрафу відмовлено.

Ухвалюючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що 22.04.2021 відповідач повністю розрахувався з позивачем за відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендареві за Договором № 1/19-1/03-19 від 27.02.2019 за період жовтень - грудень 2019 року в розмірі 36 459,87 грн, тобто у встановлений п. 3.1. Договору строк, а позивачем не надано суду доказів порушення відповідачем строку виконання зобов`язання з оплати витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендареві, з урахуванням спеціальних умов оплати, передбачених п. 3.1. Договору № 1/19-1/03-19 від 27.02.2019, а відтак нарахування позивачем штрафу та пені зроблено з порушенням приписів ст. 231 Господарського кодексу України, у зв`язку з чим, у цій частині позову відмовлено.

Не погодившись із вищезазначеним рішенням, ДП «ОК «Укрвуглереструктуризація» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у стягненні 6 683,85 грн пені та 2 552,19 грн штрафу та постановити в цій частині нове рішення про задоволення вказаних позовних вимог.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального права, у зв`язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

В обґрунтування скарги апелянт вказував, що відсутність надходження бюджетних коштів не позбавляє відповідача від обов`язку з оплати послуг за відповідним правочином.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.09.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ДП «ОК «Укрвуглереструктуризація» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2021 у справі №910/20659/20, розгляд апеляційної скарги постановлено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, встановлено ДП «Укршахтгідрозахист» строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідач скористався правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення залишити без змін.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, відповідач наголосив на тому, що пунктом 3.1. Договору № 1/19-1/03-19 від 27.02.2019 сторони погодили спеціальні умови щодо розрахунків, а саме за наявності бюджетного фінансування відповідача; відповідачем не порушено строків та умов договору щодо строків розрахунку, оскільки лише 19.04.2021 Міністерством енергетики України виділено відповідачеві цільові бюджетні кошти для погашення кредиторської заборгованості за 2019 рік, у зв`язку з чим 22.04.2021 відповідачем було перераховано позивачеві кошти за Договором № 1/19-1/03-19 від 27.02.2019 в розмірі 36 459,87 грн.

Згідно з ч. 10 ст. 270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до вимог ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи межі перегляду справи судом апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає, що предметом апеляційного перегляду у даній справі є рішення суду першої інстанції лише в частині відмови у стягненні 6 683,85 грн пені та 2 552,19 грн штрафу.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 27.02.2019 між позивачем (балансоутримувач) та відповідачем (орендарем) було укладено Договір № 1/19-1/03-19 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендареві, відповідно до п. 1.1. якого визначено, що балансоутримувач надає, а орендар, користуючись нежитловим приміщенням, споживає електроенергію, теплову енергію, холодну воду, користується каналізацією (далі - комунальні послуги) та оплачує їх вартість балансоутримувачу в порядку та строки, передбачені цим Договором.

Пунктом 1.2. Договору встановлено, що комунальні послуги надаються балансоутримувачем і сплачуються орендарем у зв`язку із користуванням орендарем нежитловим приміщенням, загальною площею 194,8 кв.м., яке розташоване за адресою: м. Київ, провулок Приладний, 2-А, поверх 2, та знаходиться на балансі балансоутримувача і утримується за його кошти.

Відповідно до п. 2.2. Договору (зі змінами, внесеними додатковою угодою № 1 від 31.10.2019) з 01.07.2019 орендар щомісяця відшкодовує витрати балансоутримувача (комунальні послуги, експлуатаційні витрати, відшкодування податку на землю) в сумі 9 750,78 грн., крім того ПДВ 20% - 1 950,16 грн., що разом складає 11 700,94 грн. згідно розрахунку (Додаток № 1.1.), що є невід`ємною частиною Договору.

Згідно з п. 4.2.3. Договору, орендар зобов`язується не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним місяцем, вносити плату за цим Договором на рахунок балансоутримувача при наявності бюджетного фінансування.

На виконання умов Договору позивачем в повному обсязі надавались послуги за Договором у період з жовтня по грудень 2019 року, що підтверджується підписаними між сторонами актами здачі-прийняття робіт (наданих послуг), а саме № від 31.10.2019, № від 30.11.2019 та № від 31.12.2019.

Загальна сума заборгованості в розмірі 36459,87 грн підтверджується також актом звірки взаємних розрахунків станом на 01.11.2020.

Посилаючись на те, що відповідачем в порушення умов договору не сплачено вартості відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг за період з жовтня по грудень 2019 року, внаслідок чого в останнього виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 45 695,91 грн, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про відмову в стягненні 6 683,85 грн пені та 2 552,19 грн штрафу, а доводи апелянта вважає необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до правовідносин щодо виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно зі ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Приписами статті 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно ст. 526 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача 36 459,87 грн в рахунок відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг за період з жовтня по грудень 2019 року, при цьому позивачем не враховано, що відповідач є неприбутковою організацією і фінансується виключно з бюджету за відповідними бюджетними програмами.

Пунктом 3.1. Договору встановлено, що оплата вартості відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна, комунальних послуг та інших витрат здійснюється орендарем до 10 числа місяця, наступного за звітним, на підставі рахунків-фактури та актів наданих послуг за звітний місяць. Оплата здійснюється орендарем шляхом безготівкового перерахування відповідних сум грошових коштів з банківського рахунку орендаря на банківський рахунок балансоутримувача при наявності бюджетного фінансування. В разі відсутності (затримки) бюджетного фінансування оплата вартості всієї суми заборгованості здійснюється протягом 4 (чотирьох) робочих днів з моменту надходження бюджетних коштів.

Наказом № 21 Міністерства енергетики України від 15.03.2021, як Головного розпорядника бюджетних коштів відповідача, було затверджено Паспорт бюджетної програми «Заходи з ліквідації неперспективних вугледобувних підприємств» на 2021 рік, яким встановлено відповідачу напрямок використання бюджетних коштів в межах відповідного загального фонду, до якого входить і погашення кредиторської заборгованості, що виникла в 2019 році.

19.04.2021 Міністерством енергетики України виділено відповідачеві цільові бюджетні кошти для погашення кредиторської заборгованості за 2019 рік.

22.04.2021 відповідачем перераховано позивачеві кошти в рахунок відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендареві за Договором № 1/19-1/03-19 від 27.02.2019 в розмірі 36 459,87 грн.

Судом апеляційної інстанції враховано наведені скаржником в апеляційній скарзі правові позиції Верховного Суду, в яких зазначено, що відсутність надходження бюджетних коштів не звільняє відповідача від обов`язку з оплати послуг за відповідним правочином, проте вважає за необхідне звернути увагу апелянта на наступне.

За приписами статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

За приписами частини 2 статті 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Однак, сторонами в пункті 3.1. Договору № 1/19-1/03-19 від 27.02.2019 передбачено, що оплата здійснюється орендарем шляхом безготівкового перерахування відповідних сум грошових коштів з банківського рахунку орендаря на банківський рахунок балансоутримувача при наявності бюджетного фінансування. В разі відсутності (затримки) бюджетного фінансування оплата вартості всієї суми заборгованості здійснюється протягом 4 (чотирьох) робочих днів з моменту надходження бюджетних коштів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, у період жовтень - грудень 2019 року у відповідача було відсутнє бюджетне фінансування за відповідною бюджетною програмою, а відтак, у відповідності до п. 3.1. Договору 1/19-1/03-19 від 27.02.2019, строк виконання зобов`язання за вищевказаним договором у відповідача не настав.

22.04.2021 відповідач повністю розрахувався з позивачем за відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендареві за Договором № 1/19-1/ОЗ-19 від 27.02.2019 за період жовтень - грудень 2019 року в розмірі 36 459,87 грн, тобто у встановлений п. 3.1. Договору строк.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Водночас, саме позивач повинен довести обставини, які входять до предмету доказування у справі та які підтверджують факт порушення/невизнання його права відповідачем.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позивачем не надано суду доказів порушення відповідачем строку виконання зобов`язання з оплати витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендареві, з урахуванням спеціальних умов оплати, передбачених п. 3.1. Договору № 1/19-1/03-19 від 27.02.2019, а відтак нарахування штрафу та пені позивачем зроблено з порушенням приписів ст. 231 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Разом з тим, доводи апелянта щодо неповного дослідження всіх обставин справи, порушення норм матеріального права, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про відмову в стягненні з ДП «Укршахтгідрозахист» на користь ДП «ОК «Укрвуглереструктуризація» 6 683,85 грн пені та 2 552,19 грн штрафу.

Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2021 у справі №910/20659/20 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального права, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга ДП «ОК «Укрвуглереструктуризація» має бути залишена без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні, на підставі статті 129 ГПК України, покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Об`єднана компанія «Укрвуглереструктуризація» на рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2021 у справі №910/20659/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 09.08.2021 у справі №910/20659/20 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/20659/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 16.11.2021, після виходу судді Агрикової О.В. з лікарняного.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді О.В. Агрикова

М.Г. Чорногуз