Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.11.2021 м. Івано-ФранківськСправа № 909/979/21

Господарський суд Івано-Франківської області у складі: судді Фанди О.М., секретаря судового засідання Поліводи С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськгаз збут",

до відповідача: Комунального підприємства "Інноваційна компанія",

про стягнення заборгованості з оплати вартості газу в сумі 164 527 грн 56 к.

за участю:

від позивача: Демидюк Тетяна Анатоліївна - адвокат, (довіреність № Др-2-0121 від 04.01.2021; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ІФ № 001106 від 25.11.2016)

від відповідача: представники не з`явилися

установив: Товариство з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськгаз збут" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області із позовною заявою до Комунального підприємства "Інноваційна компанія" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості з оплати вартості газу в сумі 164 527,56 грн.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору постачання природного газу для потреб не побутових споживачів №41АТ767-899-19 від 10.10.2019 (із відповідними змінами та доповнення на підставі укладених до нього додаткових угод) в частині здійснення повної оплати за отриманий (переданий позивачем по справі у власність відповідача) природній газ в період з січня-грудень 2020 року. В обгрунтування позову позивач посилається на ст. 11,525,526,629,712ЦК України та ст. 174,179,193 ГК України.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 11.10.2021 вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи по суті призначено на 01.11.2021.

01.11.2021 судове засідання щодо розгляду справи по суті не відбулося, у зв`язку з перебуванням судді Фанди О.М. на лікарняному.

03.11.2021 відповідачем по справі через канцелярію Господарського суду Івано-Франківської області подано відзив на позов (вх.№17415/21 від 03.11.2021), в якому останній проти позову заперечує та просить суд в позові відмовити. Свої заперечення мотивує необгрунтованістю та безпідставністю заявленого позивачем позову. При цьому відповідач зазначає, що спірний договір та додатки до нього є нікчемними, оскільки укладенні з порушенням приписів ч.5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі". Разом з тим, у своїх запереченнях відповідач вказує на відсутність у позовних вимогах обгрунтованого розрахунку сум, що заявлено до стягнення та відсутність дати складення Актів №ЗІФ80015168 та №ЗІФ80040297. Також відповідач вказує, що відповідно до п.3.2 спірного договору зазначено, що сторони домовились , що ціна газу, розраховано відповідно до додаткових угод до цього договору застосовується сторонами при складанні актів приймання-передачі газу та розрахунках за цим договором. Однак, як зазначає відповідач, Акт №ЗІФ80042036 від 31.12.2020 вартість ціни газу за куб. м. за грудень 2020 року складає без урахування ПДВ, зокрема в розмірі 7, 35567500 грн. Разом з тим, відповідач вказує, що ціна газу на грудень 2020 року додатковою угодою не встановлювалась, мотивуючи тим, що додатковою угодою №4 від 01.11.2020 року сторонами узгоджено ціну газу тільки на листопад 2020 року, посилаючись при цьому на п. 2 вказаної додаткової угоди, яким визначено, що додаткова угода поширює свою дію на відносини , що склалися між сторонами з 01.11.2020 і діє до 30.11.2020 включно.

Ухвалою від 08.11.2021 призначено справу до судового розгляду на 15.11.2021 об 10;30 год.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві та просить суд позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач повноваженого представника в судове засідання не направив, хоча про розгляд справи повідомлений належним чином, про що свідчить відмітка на зворотньому боці ухвали суду від 08.11.2021. Будь яких клопотань про відкладення розгляду справи відповідач до суду не подав.

Відповідно до пункту 2.6.15. Інструкції з діловодства в Господарських судах України, на звороті у лівому нижньому куті оригіналу процесуального документа, який виготовляється судом та залишається у справі, проставляється відповідний штамп суду з відміткою про відправлення документа, що містить вихідний реєстраційний номер, загальну кількість відправлених примірників документа, дату відправлення, підпис працівника, який її здійснив. Дана відмітка, за умови, що її оформлено відповідно до наведених вимог названої Інструкції, є підтвердженням належного надсилання копій процесуальних документів учасникам судового процесу.

Вищезазначені обставини свідчать про належне виконання господарським судом обов`язку щодо повідомлення сторони, яка не з`явилась в судове засідання про вчинення судом певних процесуальних дій по даній справі.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Відповідно до ч.1 ст.76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене, судом, згідно вимог Господарського процесуального кодексу України, надавалась в повному обсязі можливість учасникам справи щодо обґрунтування їх правової позиції по суті справи та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

Отже, суд вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення сторін, в тому числі і відповідача належним чином про розгляд судової справи для реалізації ними конституційного права на судовий захист своїх прав та інтересів, що дає підстави для висновку суду щодо розгляду справи за наявними матеріалами.

При розгляді даної справи суд також керується положеннями п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 р. про те, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, що кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення Європейського суду з прав людини від 07 липня 1989 р. у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Розглянувши матеріали справи із врахуванням вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно розгляду справи упродовж розумного строку, вислухавши представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, суд вважає за правильне взяти до уваги наступне.

10 жовтня 2019 року між товариством з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськгаз буд" (по договору - постачальник/по справі - позивач) та Комунальним підприємством "Інноваційна компанія" (по договору - споживач/по справі - відповідач) укладено Договір постачання природного газу для потреб не побутових споживачів №41АТ767-899-19 від 10.10.2019 (із відповідними змінами та доповнення на підставі укладених до нього додаткових угод). Вказаний договір підписаний сторонами по справі та скріплений печатками. Судом недійсним не визнавався.

За умовами зазначеного договору з відповідними Додатковими угодами до нього постачальник по справі зобов`язався передати у власність споживачу у 2020 році природний газ , а споживач в свою чергу зобов`язався прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строках та порядку, що визначені договором.

Відповідно до п.3.1 вказаного вище Договору сторонами погоджено, що розрахунки за поставлений споживачі газ здійснюється за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем. Підписуючи цей договір, споживач підтверджує, що ознайомлений з тим, що протягом дії договору ціна на газ може змінюватися, про що сторони укладатимуть відповідно додаткові угоди. Підписуючи цей договір, споживач підтверджує, що йому надане належне повідомлення про порядок зміни ціни газу протягом дії договору і ніяких інших повідомлень про зміну ціни газу не вимагається.

Пунктом 3.2. Договору сторони домовились , що ціна газу, розрахована відповідно до Додаткових угод до цього договору застосовується сторонами при складанні актів приймання-передачі газу та розрахунках за цим Договором .

Місячна вартість газу визначається як добуток ціни газу та загального обсягу фактично поставленого (спожитого газу), визначеного згідно з розділом ІІ цього Договору (п.3.3. Договору).

Загальна сума Договору складається із місячних сум вартості газу поставленого споживачем за даним договором (п.3.4 Договору).

Вказаним вище договором сторони також обумовили порядок та строки проведення розрахунків, про що передбачено розділом ІV Договору. Зокрема, його п. 3.4 передбачено, зо розрахунковий період за Договором становить один календарний місяць. Оплата газу за Договором здійснюється споживачем виключно грошовими коштами у національній валюті України - гривні в порядку 100% (сто відсотків за фактично переданий постачальником газ ) до 25 числа місяця, наступного за звітним місяцем (п.4.2 Договору). У разі збільшення в установленому порядку підтвердженого обсягу газу протягом розрахункового періоду споживач здійснює оплату вартості додатково заявлених обсягів газу в п`ятиденний строк після збільшення цього обсягу (п.4.3 Договору).

Відповідно до п. 4.4. Договору постачання природного газу датою оплати (здійснення розрахунків) сторонами обумовлено дату зарахування коштів на банківський рахунок постачальника.

Згідно п.п.5.5.2. Договору, споживач зобов`язується оплачувати постачальнику вартість поставленого газу на умовах та в обсягах, визначених Договором.

У позовній заяві позивач зазначає, що ним у 2020 році було поставлено газ відповідачу в обсязі 56 631,73куб. м. на суму 414 477 грн 74 к., про що свідчать долучені до матеріалів справи копії Актів приймання-передачі природного газу, зокрема: Акт приймання-передачі природного газу №ЗІФ80001821 від 31.01.2020 року на суму 105 050 грн 20 к., Акт приймання-передачі природного газу №ЗІФ80006459 від 29.02.2020 року на суму 83085 грн 47 к., Акт приймання-передачі природного газу №ЗІФ80010742 від 31.03.2020 року на суму 63 286 грн 39 к., Акт приймання-передачі природного газу №ЗІФ80015168 на суму 15 724 грн 22 к., Акт приймання-передачі природного газу №ЗІФ80040297 на суму 12 803 грн 90 к., акт приймання-передачі природного газу №ЗІФ8004036 від 31.12.2020 на суму 134 527 грн 56к. Зазначені акти підписані як зі сторони позивача по справі так і відповідача та скріплені печатками.

Однак, позивач зазначає , що оплату за вказаний вище період відповідач не здійснив та в кінцевому результаті станом на 12.05.2021 року за даними обліку взаємних розрахунків товариства (позивача по справі), відповідач допустив заборгованість з оплати вартості газу в сумі 164 527 грн 56 к. На підтвердження зазначеного надав суду двосторонній Акт від 12.05.2021 року звіряння взаємних розрахунків за період листопад-грудень 2020 року.

Вказана обставина і призвела до звернення позивача по справі із даним позовом до суду.

За наведеного, суд виходить з наступного.

За змістом положень ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як визначено у ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами, що встановлено ст. 629 ЦК України.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як встановлено у ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Предметом даного спору є вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 692 ЦК України, обов`язок покупця з оплати товару виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на товар, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За наведених обставин, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом між сторонами по справі виникли правовідносини на підставі Договору постачання природного газу для потреб не побутових споживачів №41АТ767-899-19 від 10.10.2019 (із відповідними змінами та доповнення на підставі укладених до нього додаткових угод).

На виконання умов вказаного вище договору позивач по справі здійснив поставку природного газу (передав у власність відповідача) на заявлену до стягнення суму (сума заборгованості у справі), про що свідчать долучені до матеріалів справи копії Актів приймання-передачі природного газу (перелік копій зазначених актів наведено вище) та копія двостороннього Акту від 12.05.2021 року звіряння взаємних розрахунків за період листопад-грудень 2020 року. Одна, відповідач розрахунки за поставлений товар на заявлену до стягнення у позові суму 164 527 грн 56 к.не здійснив. Докази про сплату зазначеної заборгованості відповідач суду не надав.

Заявлена до стягнення сума заборгованості перевірена судом та є арифметично вірною.

Щодо тверджень відповідача зазначених у відзиві на позовну заяву (вх.№17415/21 від 03.11.2021), то суд зазначає наступне.

Зокрема, щодо тверджень відповідача про те, що позивачем по справі не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявленої суми заборгованості, то як вже встановлено судом вище, заявлена сума заборгованості підтверджується долученими до матеріалів справи копіями Актів приймання-передачі природного газу (перелік актів наведено у рішенні вище) та копією Акту двостороннього Акту від 12.05.2021 року звіряння взаємних розрахунків за період листопад-грудень 2020 року.

Невірним суд теж вважає посилання відповідача на нікчемність спірного договору з відповідними до нього Додатковими угодами, з підстав порушення приписів ч.5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі", оскільки спірний договір не був укладений за результатами процедури відкритих торгів на виконання вимог Закону України "Про публічні закупівлі".

З приводу твердження відповідача про відсутність у позовних вимогах обгрунтованого розрахунку сум заявлених до стягнення та відсутність дати складення Актів №ЗІФ80015168 та №ЗІФ80040297, то суд вважає їх необгрунтованими з наступних підстав.

При проведенні сторонами у справі звірки взаєморозрахунків за Договором № 41АТ767-899-19 постачання природного газу для потреб непобутових споживачів від 0.10.2019р. кожна із сторін використовувала свої дані бухгалтерського обліку і за результатами їх проведення станом на 12.05.2021 року між сторонами по справі складено Акт звіряння взаємних розрахунків за період листопад-грудень 2020 року, який підписаний саме обома сторонами та скріплений печатками. Відповідно до зазначеного Акту сума заборгованості і відповідає заявленій сумі позову. Разом з тим, періодом виникнення заборгованості в розмірі 164 527,56грн. за Договором № 41АТ767-899-19 постачання природного газу для потреб непобутових споживачів від 10.10.2019р. є саме лютий-грудень 2020 року.

Щодо актів № ЗІФ80015168 на суму 15 724,22 грн. та № ЗІФ80040297 на суму 12 803,90 грн. (відсутність у них дати складення), то суд звертає увагу на те, що дані документи складені в двох екземплярах, підписані сторонами та скріплені печатками. В зазначених актах чітко вказано місяць і рік поставки природного газу.

При цьому суд звертає увагу, що усі господарські операції, у тому числі і надання послуг, відображаються в бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування (документація). Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи (ч. 1 ст. 9 Закону від 16.07.99 р. № 996-ХІV "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні"). Також для контролю і впорядкування обробки даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинний документ документ, який містить відомості про господарську операцію. Згідно зі ст. 1 "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Відповідно до ч. 1 ст. 9 вищезазначеного Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Тобто, первинний документ у даному випадку акт приймання-передачі природного газу має підтверджувати факт здійснення господарської операції отримання природного газу за місяць і є підставою для проведення розрахунків за надані послуги.

За наведено, зазначене вище твердження відповідача є безпідставним.

Щодо посилання відповідача на вартість одиниці товару, то суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до пункту 3.1. спірного Договору, сторони домовились, що розрахунки за поставлений Споживачеві газ здійснюються за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем. Підписуючи договір споживач підтверджує що ознайомлений з тим, що протягом дії Договору ціна на газ може змінюватися , про що Сторони укладатимуть відповідні додаткові угоди. Підписуючи цей Договір, Споживач підтверджує що йому надане належне повідомлення про порядок зміни ціни газу протягом дії Договору і ніяких інших повідомлень про зміну ціни газу не вимагається. Згідно пункту 3.2.Договору, Сторони домовились , що ціна газу, розрахована відповідно до додаткових угод до цього договору, застосовується Сторонами при складанні актів приймання-передачі газу та розрахунках за цим Договором. Загальна сума Договору складається із місячних сум вартості.

З урахуванням наведено вище, безпідставним є теж посилання відповідача на те, що вартість одиниці товару відповідно до Акту №ЗІФ80042036 від 31.12.2020, за грудень 2020 року без урахування ПДВ складає 7, 35567500 грн.

Що стосується ціни газу за грудень (зокрема відповідач стверджує про те, що ціна газу на грудень 2020 року додатковою угодою не встановлювалась, а додатковою угодою №4 від 01.11.2020 року сторонами узгоджено ціну газу тільки на листопад 2020 року, посилаючись при цьому на п. 2 вказаної додаткової угоди, яким визначено, що додаткова угода поширює свою дію на відносини, що склалися між сторонами з 01.11.2020 і діє до 30.11.2020 включно), то суд зазначає наступне.

З досліджених матеріалів справи, судом встановлено, що вартість одиниці товару в даному періоді (грудень місяць 2020 року) була незмінна з листопада 2020 року, про що саме і свідчить відсутність укладення між сторонами договору додаткової угоди щодо вартості ціни газу за 1 куб. м., то відповідно до умов Договору постачання природного газу для потреб не побутових споживачів №41АТ767-899-19 від 10.10.2019 (із відповідними змінами та доповнення на підставі укладених до нього додаткових угод) при складанні Акту №ЗІФ 80042036 від 31.12.2020 року на суму 134 527 грн 56 к. застосована ціна в розмірі 7, 35567500 грн без ПДВ. При цьому суд звертає увагу, що вказаний акт підписаний зі сторони відповідача по справі.

За наведеного, суд вважає твердження відповідача, заявлені у відзиві на позовну заяву безпідставними, необгрунтованими та такими, що не підтвердженні належними доказами по справі.

Суд зазначає, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених Господарським процесуальним кодексом.

Відповідно до статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст.86 ГПК України).

За аналізу наведеного вище, суд вважає позовні вимоги належними, обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

З урахуванням приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України та результатом розгляду справи (задоволення позову в повному обсязі) судовий збір по справі слід відшкодувати позивачу за рахунок відповідача.

Керуючись ст. 526, 530, 599, 610, 612, 627, 692 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, ст. 73, 74, 86, 123, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

позов товариство з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськгаз збут" до Комунального підприємства "Інноваційна компанія" про стягнення заборгованості з оплати вартості газу в сумі 164 527 грн 56 к задовольнити.

Стягнути з Комунального підприємства "Інноваційна компанія" (вул. Галицька, 32, м. Тисмениця, Івано-Франківська область, 77401, код 42518559) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківськгаз збут" (вул. Ленкавського, 20, м. Івано-Франківськ, 76010, код 39595350) - 164 527 грн 56 к. (сто шістдесят чотири тисячі п`ятсот двадцять сім гривень п`ятдесят шість коопійки) - заборгованості з оплати вартості газу та 2270 грн 00 к. (дві тисячі двісті сімдесят гривень) судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Західного апеляційного Господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 17.11.2021

Суддя О. М. Фанда