ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2021 року Справа № 915/1367/21

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області, у складі судді Ткаченка О.В.,

за участю секретаря судового засідання Сулейманової С.М.

від позивача: представник не з`явився.

від відповідача: представник не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження справу

За позовом: Одеського міського центру зайнятості (65078, м. Одеса, вул. Генерала Петрова, 22-В, , ел.пошта: ).

до відповідача: Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (64000, м. Миколаїв, вул. 8Березня, 107, , ел.пошта: ).

про: стягнення заборгованості з виплаченої суми забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному ОСОБА_1 у розмірі 25645,67 грн у зв`язку з поновленням на роботі та 2270,00 грн витрат на оплату судового збору,-

встановив:

10.09.2021 на адресу Господарського суду Миколаївської області надійшла позовна заява (вх.№13795/21 від 10.09.2021) Одеського міського центру зайнятості до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про стягнення заборгованості з виплаченої суми забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному ОСОБА_1 у розмірі 25645,67 грн у зв`язку з поновленням на роботі та 2270,00 грн витрат на оплату судового збору.

Предметом спору у даній справі є спірні правовідносини, що виникли з обов`язку роботодавця повернути Фонду загальнообов`язкового соціального страхування України на випадок безробіття суми виплаченого матеріального забезпечення, виплаченої гр. ОСОБА_1 у зв`язку з поновленням його на роботі за рішенням суду на підставі частини четвертої статті 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

У частині четвертій статті 35 цього Закону передбачена відповідальність роботодавця, зокрема з роботодавця утримуються: сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду; незаконно виплачена безробітному сума забезпечення у разі неповідомлення про його прийняття на роботу; незаконно отримана сума допомоги по частковому безробіттю.

Право Фонду стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а також незаконно виплачені безробітному суми матеріального забезпечення в разі неповідомлення роботодавцем Фонду про прийняття його на роботу передбачено у абзаці 6 частини першої статті 34 цього Закону.

Ухвалою суду від 15.09.2021 позовну заяву Одеського міського центру зайнятості було прийнято до розгляду, відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 21.10.2021 року о 13:00.

06.10.2021р. від відповідача до суду надійшов відзив, за змістом якого відповідач проти позовних вимог заперечує та зазначає, що фактично рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17.02.2021 у справі № 420/12410/20 з Південного міжрегіонального управління юстиції України (м. Одеса) було присуджено до стягнення суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 35270,75 грн за період з 19.10.2020 по 17.02.2021, а тому вважає неприпустимим одночасне стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу та суми виплаченої допомоги по безробіттю.

Ухвалою суду від 21.10.2021 розгляд справи було відкладено у судовому засіданні 09.11.2021 о 09:30.

01.11.2021 до господарського суду надійшла відповідь на відзив, згідно якої позивач вказує, що у відповідності до вимог чинного законодавства (зокрема ст. 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття») достатньою умовою для відшкодування роботодавцем суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному є факт поновлення безробітного на роботі за рішенням суду. В обґрунтування своїх доводів позивач посилається на позиції Верховного Суду, викладені у справах № 914/154/17, № 921/220/176, № 914/1875/17.

Учасники справи у судове засідання 09.11.2021 не з`явились, явка сторін до судового засідання обов`язковою судом не визнавалась.

Ухвала суду від 15.09.2021 та ухвала суду від 21.10.2021 були надіслані на адресу сторін та отримані ними, про що свідчать наявні у справі повідомлення про вручення. (а.с. 42, 45, 83, 84)

За приписами п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи був належним чином повідомлений про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника, зокрема, у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи наведене та те, що явка учасників справи не визнавалась судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, суд, керуючись засадами рівності учасників судового процесу перед законом і судом, розумності строків розгляду справи, вважає відсутніми підстави для подальшого відкладення розгляду цієї справи та доходить висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні 09.11.2021 за відсутності учасників справи.

За наслідками проведеного судового засідання 09.11.2021, судом у відповідності до приписів ст.240 Господарського процесуального кодексу України, було підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши усі подані у справу докази, суд встановив наступне.

Відповідно до Положення про Державну службу зайнятості, затвердженого наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 16.12.2020р. №2663, Державна служба зайнятості (далі - Служба) є централізованою системою державних установ, діяльність якої спрямовується та координується Міністерством розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України (далі - Мінекономіки).

Служба складається з Державного центру зайнятості, Центру зайнятості Автономної Республіки Крим, обласних, Київського та Севастопольського міських центрів зайнятості (далі - регіональні центри зайнятості), міських, районних і міськрайонних центрів зайнятості (далі - базові центри зайнятості), у разі їх створення, Інституту підготовки кадрів державної служби зайнятості України, закладів професійної (професійно-технічної) освіти державної служби зайнятості, інших закладів освіти державної служби зайнятості (далі - заклади освіти Служби), а також підприємств, установ, організацій, утворених Службою.

Служба у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України та Мінекономіки, рішеннями правління Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття (далі - Фонд), іншими нормативно-правовими актами та цим Положенням.

Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2014 № 90 "Деякі питання державного управління у сфері зайнятості населення" до внесення змін до Законів України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та "Про зайнятість населення" державна служба зайнятості продовжує виконувати завдання і функції у сфері зайнятості населення, трудової міграції та соціального захисту від безробіття, а також функції виконавчої дирекції Фонду, визначені Законами України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та "Про зайнятість населення".

Відповідно до ч.1 ст. 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття (далі - Фонд) створюється для управління страхуванням на випадок безробіття, акумуляції страхових внесків, контролю за використанням коштів, виплати забезпечення та надання соціальних послуг, здійснення інших функцій згідно із цим Законом і статутом Фонду.

12.11.2020 до Одеського міського центру зайнятості за сприянням у працевлаштуванні відповідно до Законів України "Про зайнятість населення" та "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування на випадок безробіття" звернувся ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , звільнений 19.10.2020 з останнього місця роботи Другого Київського відділу Державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області згідно п.1-1 частини 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» (у зв`язку з ліквідацією Головного територіального управління юстиції в Одеській області, з припиненням державної служби відповідно до наказу Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 16.10.2020 №16-к.

Наказом Одеського міського центру зайнятості № НТ 201112 від 12.11.2020 ОСОБА_1 з 12.11.2020 надано статус безробітного відповідно до п. 1 ст.43 ЗУ «Про зайнятість населення».

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 43 Закону України "Про зайнятість населення" статус безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова і здатна приступити до роботи.

12.11.2020 Наказом Одеського міського центру зайнятості № НТ 201112 від 12.11.2020 безробітному ОСОБА_1 було призначено виплату допомоги по безробіттю відповідно до ч. 1,4 ст.22, ч.1 ст.23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».

Право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу відповідно до ч.1 ст. 22 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи, як безробітної, становить не менше ніж шість місяців за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Між тим, вважаючи своє звільнення незаконним, гр. ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) про визнання протиправним та скасування наказу № 16-к від 16.10.2020 року про звільнення з посади, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та про поновлення на посаді з 19.10.2020 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року у справі №420/12410/20 позовну заяву ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі, визнано протиправним та скасовано наказ Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 16.10.2020 №16-к, поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) з 19.10.2020 року, стягнуто з Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 35270,75 грн за період з 19.10.2020 року по 17.02.2021 року.

Згідно наказу Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) від 31.03.2021 № 660/к на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року у справі №420/12410/20 ОСОБА_1 було поновлено з 19.10.2020 на посаді начальника Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса).

Згідно з абз. 10 п.п. 1 п. 30 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою КМУ від 19.09.2018 № 792, центр зайнятості припиняє реєстрацію у разі видання відповідно до законодавства про працю наказу (розпорядження) про поновлення зареєстрованого безробітного на роботі.

Наказом Одеського міського центру зайнятості НТ № 210401 від 01.04.2021 безробітному ОСОБА_1 було припинено виплату допомоги по безробіттю та припинено реєстрацію як безробітного з 31.03.2021 у зв`язку з поновленням на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили.

За час перебування на обліку з 12.11.2020 по 31.03.2021 (включно) в Одеському міському центрі зайнятості ОСОБА_1 отримав соціальні послуги у вигляді виплат допомоги по безробіттю на загальну суму 25645,67 грн., що підтверджується довідкою від 06.04.2021. (а.с. 26)

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 45 Закону України "Про зайнятість населення", реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі поновлення на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили.

Частиною 1 ст. 34 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" передбачено, що Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування має право, зокрема, стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а також незаконно виплачені безробітному суми матеріального забезпечення в разі неповідомлення роботодавцем Фонду про прийняття його на роботу.

У відповідності до ч. 4 ст. 35 вказаного Закону із роботодавця утримується, зокрема, сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Як встановлено судом, 19.10.2020 гр. ОСОБА_1 був звільнений з посади начальника Другого Київського відділу Державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

В подальшому, 12.11.2020р. він звернувся до Одеського міського центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного та з 12.11.2020р. йому розпочато виплату допомоги по безробіттю.

При цьому, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2021 року у справі №420/12410/20 було скасовано наказ Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 16.10.2020 №16-к про звільнення ОСОБА_1 та поновлено його на роботі.

Згідно з ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Приписами ч. 1 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" також визначено, що роботодавці - це підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

У даному випадку саме Південне міжрегіональне управління міністерства юстиції (м. Одеса) по відношенню до ОСОБА_1 є роботодавцем у розумінні ч. 4 ст. 35 Закону "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", а тому саме на відповідача покладено обов`язок по відшкодуванню суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Статтями 34, 35 Закону "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" передбачено право Фонду стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, та обов`язок роботодавця сплатити суму виплаченого забезпечення та вартість наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Аналогічна правова позиція наведена в постановах Верховного Суду від 12.06.2018 року у справі №914/2087/17, від 06.07.2018 у справі №921/220/17-г/16, від 09.07.2018 у справі №914/1875/17, в яких зазначено, що за положеннями ч. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" саме судове рішення про поновлення на роботі може бути правовою підставою для стягнення з працедавця суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному.

Так, у постанові Верховного Суду від 06.07.2018 по справі №921/220/17-г/16 судом зроблено висновок, що підстави зазначені у частині 4 статті 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" не можуть тлумачитися розширено, а зокрема, з посиланням на нечинність рішення суду, з огляду на його оскарження в апеляційному порядку, оскільки трудовим та цивільно-процесуальним законодавством передбачено особливості набрання чинності рішеннями судів про поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку на користь поновленої особи.

Згідно обґрунтованого розрахунку позивача (а.с. 26), загальна сума допомоги по безробіттю нарахованої та виплаченої ОСОБА_1 за період з 12.11.2020 по 31.03.2021 складає 25646,67 грн.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 22 Закону України "Про зайнятість населення" основними завданнями центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, його територіальних органів є сприяння громадянам у підборі підходящої роботи.

Відповідно до абзацу 7 частини першої статті 34 Закону "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття (далі - Фонд) має право стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а також незаконно виплачені безробітному суми матеріального забезпечення в разі неповідомлення роботодавцем Фонду про прийняття його на роботу.

За змістом абзацу 2 частини четвертої статті 35 Закону "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" із роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

З викладеного вбачається, що нормами статей 34, 35 Закону "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" передбачено право Фонду стягувати з роботодавця суму виплачених страхових коштів, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду та обов`язок роботодавця відшкодувати суму виплаченого забезпечення в разі такого поновлення.

Враховуючи те, що рішенням суду, яке набрало законної сили, поновлено на посаді гр. ОСОБА_1 , суд приходить до висновку про те, що позивач має право на відшкодування відповідачем суми виплаченої допомоги по безробіттю ОСОБА_1 у відповідності до ст. ст. 34, 35 Закону "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Щодо заперечень відповідача, суд зазначає наступне. Види юридичної відповідальності відповідача перед незаконно звільненим ОСОБА_1 та перед центром зайнятості є різними. Так, виплачена допомога по безробіттю в сумі 25645,67 грн, стягнення якої є предметом даного спору, підлягає відшкодуванню відповідачем на користь позивача відповідно до ч. 1 ст. 34, ч. 4 ст. 35 Закону "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття". В той час, як середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19.10.2020 по 17.02.2021 в сумі 35270,75 грн стягнутий рішенням суду з відповідача на користь ОСОБА_1 на підставі ч. 2 ст. 235 КЗпП.

Положеннями частини 4 статті 35 Закону "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" не передбачено жодних підстав чи можливостей зменшення суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду, в тому числі, і на суму коштів, стягнутих в якості оплати за час вимушеного прогулу.

Як зазначає Велика Палата у постанові від 09.07.2018 у справі №914/1875/17 саме оплата за час вимушеного прогулу зменшується, в тому числі, на отриману допомогу по безробіттю, а не навпаки. Вищевказана ч.4 ст.35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", покладена в основу даного позову, не передбачає жодних підстав чи можливостей зменшити суму виплаченого безробітному та вартості наданих соціальних послуг безробітному, які підлягають відшкодуванню роботодавцем у разі поновлення його на роботі за рішенням суду, в тому числі, і на суму коштів, стягнутих в якості оплати за час вимушеного прогулу.

У постанові Вищого господарського суду України від 05.04.2017 у справі №910/17530/16 викладено такий висновок, утримання суми даної допомоги у випадку поновлення безробітного на роботі за рішенням суду саме з роботодавця (відповідача) прямо передбачено п. 4 ст. 35 Закону. При цьому, оцінка рішення адміністративного суду про стягнення з роботодавця середнього заробітку за час вимушеного прогулу без зарахування отриманої третьою особою допомоги по безробіттю не може бути надана в межах даної судової справи.

Разом з тим, суд зазначає, що на час розгляду справи доказів перерахування коштів, що складають виплачену ОСОБА_1 допомогу по безробіттю в сумі 25645,67 грн на користь позивача відповідачем не надано.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного суду від 05.10.2020 у справі №906/1043/19 суд зазначає, що страховик має право на компенсацію з роботодавця виплачених страхових коштів у повному обсязі лише у випадку поновлення на роботі незаконно звільненого працівника за судовим рішенням, яке набрало законної сили, оскільки право особи отримати допомогу по безробіттю за рахунок страхових коштів гарантується Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та його реалізація не залежить від дотримання роботодавцем вимог трудового законодавства в частині визначення дати його звільнення чи причини звільнення, і саме на страховика покладено забезпечення виплати страхових коштів безробітному.

Виходячи з наведеного судом, сума виплаченого позивачем забезпечення у розмірі 25645,67 грн, виплачених ОСОБА_1 під час перебування на обліку в центрі зайнятості у період з 12.11.2020р. по 31.03.2021р., як безробітного, підлягають відшкодуванню відповідачем у відповідності до ч. 4 ст. 35 Закону "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", оскільки із роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

З підстав викладеного, позовні вимоги заявлено обґрунтовано та такі вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до норм ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 86, 123, 129, 220, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (64000, м. Миколаїв, вул. 8Березня, 107, ) на користь Одеського міського центру зайнятості (65078, м. Одеса, вул. Генерала Петрова, 22-В, ) суми виплаченого ОСОБА_1 матеріального забезпечення (допомоги по безробіттю) за період з 12.11.2020р. по 31.03.2021р. у розмірі 25645,67 грн у зв`язку з поновленням безробітного на роботі за рішенням суду, а також 2270,0 грн витрат по сплаті судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в порядку, визначеному статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складений та підписаний 15.11.2021р.

Суддя О.В. Ткаченко