ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" листопада 2021 р.м. ХарківСправа № 922/3017/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання Васильєві А.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Промінвестбуд", м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бест Офер Інвестмент", м. Харків
про стягнення коштів в розмірі 2188365,47 грн.
за участю представників:

не з`явились.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Промінвестбуд», м. Київ, звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Бест Офер Інвестмент", м. Харків, в якому просить стягнути з останнього заборгованість за договором підряду на виконання робіт №3/КС/20 від 18.09.2020 у розмірі 2188365,47 грн., з яких: 1980591,49 грн. - боргу, 69437,04 грн. - пені, 29857,10 грн. - три відсотки річних та 108479,84 грн. - інфляційних втрат. Також позивач просив покласти на відповідача судові витрати, які понесені внаслідок розгляду даної справи на професійну правничу допомогу у розмірі 50000,00грн., а також зі сплати судового збору у розмірі 32825,48 грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 02.08.2021 відкрито провадження у справі № 922/3017/21 та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 12.08.2021 о 12:30 год.

11.08.2021 на адресу Господарського суду Харківської області надійшла заява позивача про зменшення розміру позовних вимог, у зв`язку із частковою оплатою відповідачем виконаних робіт за договором підряду №3/КС/20 від 18.09.2020, в якій позивач просив стягнути з відповідача борг в розмірі 1780591,49 грн., пеню в розмірі 69437,04 грн., три відсотки річних в розмірі 29857,10 грн. та інфляційні втрати в розмірі 108479,84 грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 12.08.2021 прийнято до розгляду заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог (№ 18765 від 11.08.2021) та задоволено клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, розгляд справи відкладено на 29.09.2021 об 11:15 год.

07.09.2021 на адресу Господарського суду Харківської області надійшов відзив відповідача на позовну заяву (вх. № 20751), в якому відповідач заперечує проти позову повністю, вказує, що надані позивачем акти КБ-2в та довідка КБ-3в оформлені з порушенням вимог договору та ДСТУ Б.Д.1.1-1:2013. Крім цього, відповідач вказує, що при укладенні господарського договору сторонами не було погоджено істотних умов договору підряду, а саме не узгоджено плану фінансування і виконання робіт, не підписано Додатки №1-5, що свідчить про те, що договір не можна вважати укладеним. Крім цього, відповідач наголошує, що позивачем не здійснено реєстрацію податкових накладних за актами, що є порушенням податкового законодавства, а акт звірки взаємних розрахунків, який наданий позивачем, складений та направлений позивачу помилково. Крім того, відповідач вказує, що підрядні роботи на спірну суму виконані відповідачем самостійно, що підтверджується загальним журналом робіт.

Позивачем, в порядку ст. 166 ГПК України була надана відповідь на відзив (вх. № 21710), в якій позивач проти доводів відповідача, викладених у відзиві на позов заперечував, вказував, що всі документи, які підписані позивачем та відповідачем, а саме: акти приймання виконаних будівельних робіт за договором 3/КС/20 та довідки форми №КБ-3 містять всі обов`язкові реквізити первинних документів, крім того, вони підписані відповідачем без жодних зауважень, що підтверджує виконання робіт позивачем та прийняття їх відповідачем. Крім цього, відповідач вказує, що договором №3/КС/20 не передбачено, що акти приймання виконаних будівельних робіт та довідки форми №КБ-3 повинні підписуватись ще й замовником, умови договору передбачається двостороннє підписання актів та довідок форми №КБ-3; оплату за виконані роботи здійснює відповідач, як генпідрядник, а не замовник, а тому твердження відповідача, що акти та довідки оформлені з порушенням вимог законодавства, умов договору та не можуть підтверджувати факт виконання підрядних робіт, є необґрунтованими. Також позивач вказує, що враховуючи те, що договір №3/КС/20 від 18.09.2021 виконаний позивачем повністю, а відповідачем частково виконаний в розмірі 4625000,00 грн., відповідач, як генпідрядник прийняв виконані позивачем, як підрядником підрядні роботи без зауважень щодо їх якості та неналежного виконання і провів їх оплату за обумовленою в договорі ціною, а тому твердження відповідача, що зазначений договір є неукладеним (сторони не погодили всі істотні умови), є необґрунтованими.

20.09.2021 на адресу Господарського суду Харківської області надійшла заява позивача про зменшення розміру позовних вимог, у зв`язку із частковою оплатою відповідачем виконаних робіт за договором підряду №3/КС/20 від 18.09.2020, в якій позивач просив стягнути з відповідача борг 1370161,71 грн., пеню в розмірі 69437,04 грн., три відсотки річних в розмірі 29857,10 грн. та інфляційні втрати в розмірі 108479,84 грн.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 29.09.2021 прийнято до розгляду заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог (вх. № 21951), закрито підготовче провадження та призначено справу № 922/3017/21 до судового розгляду по суті на 06.10.2021 о 15:30 год.

06.10.2021 від позивача надійшло клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу із наданням доказів, які підтверджують понесення позивачем судових витрат про які зазначалось у позові (вх. № 23586).

06.10.2021 представником відповідача надано до Господарського суду Харківської області клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи (вх. № 23581), яке протокольною ухвалою від 06.10.2021 було залишено судом без розгляду.

20.10.2021 представником відповідача повторно подано до суду клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи (вх. № 24271) та клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів, а саме заяви ОСОБА_1 від 01.10.2021 (вх. № 24272), а також клопотання про поновлення пропущеного строку для подання доказів. У судовому засіданні була оголошена перерва до 04.11.2021 р. об 11:00.

25.10.2021 від позивача надійшли заперечення на клопотання відповідача про долучення письмових доказів та про призначення судової почеркознавчої експертизи.

04.11.2021 в судове засідання представники сторін не з`явились та протокольною ухвалою було оголошено перерву в судовому засіданні до 05.11.2021 о 10:00 год., в порядку ст. 216 ГПК України.

У судове засідання 05.11.2021 представники сторін не з`явились, про причину неявки суд не повідомили.

Представником відповідача надано до суду клопотання про повернення до розгляду справи у підготовчому провадженні, з метою вирішення питання щодо призначення у справі судової експертизи, клопотання щодо призначення якої було подано до суду 20.10.2021 (вх. №№ 26017, 26023). Також відповідач надав до суду клопотання про долучення до матеріалів справи заяви свідка ОСОБА_1 (вх. № 26016).

Господарський суд Харківської області, розглянувши подані відповідачем клопотання про призначення експертизи, про долучення доказів, відмовляє в їх задоволенні, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч.1 ст. 90 ГПК України, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Як вбачається з поданого відповідачем клопотання, останній просить призначити по справі судову почеркознавчу експертизу та на вирішення судової почеркознавчої експертизи поставити наступні питання: «1) Чи виконаний підпис від імені уповноваженої особи Генпідрядника Лісовця Максима Сергійовича у довідці про вартість виконаних будівельних робіт і витрати за листопад 2020 року форми КБ-З від 30 листопада 2020 року за договором підряду №3/КС/20 від 18.09.2020 особисто ОСОБА_1 чи іншою особою? 2) Чи виконаний підпис від імені директора ТОВ «Бест Офер Інвестмент» Лісовця Максима Сергійовича у акті № 3 приймання виконаних будівельних робіт за листопад 2020 року форми КБ-2в від 30 листопада 2020 року за договором підряду № 3/КС/20 від 18.09.2020 особисто Лісовцем Максимом Сергійовичем чи іншою особою?».

Обґрунтовуючи вказане клопотання, відповідач вказує, що у матеріалах справи наявні копія довідки №КБ-3 за листопад 2020 року та копія акту №КБ-2в за листопад 2020 року, поряд з цим, відповідачем отримано 04.10.2021 від попереднього директора Лісовця М.С. заяву від 01.10.2021 про те, що він їх ніколи не підписував, а тому у справі містяться суперечливі письмові докази.

Суд, розглядаючи дане клопотання, виходить з того, що відповідачем не доведено наявності сукупності умов, передбачених ст. 90 ГПК України, які можуть слугувати підставою для призначення експертизи, оскільки спір у даній справі стосується наявності чи відсутності обов`язку сплатити вартість виконаних та прийнятих робіт за договором підряду (що не потребує спеціальних знань), за умови коли відповідачем не надано належних доказів, які б свідчили про суперечність доказів наданих позивачем, при цьому саме лише посилання відповідача на свідчення колишнього директора товариства не можуть бути достатніми для призначення відповідної експертизи, а відтак суд відмовляє в задоволенні такого клопотання.

Крім того, представник відповідача заявив клопотання про призначення експертизи після закриття підготовчого засідання, під час розгляду справи по суті, у зв`язку з чим судом вже залишалось без розгляду клопотання відповідача про призначення у справі судового дослідження.

Щодо клопотання відповідача про долучення доказів, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 4. ч. 2 ст 42 ГПК України, учасники справи зобов`язані, зокрема, подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Згідно положень ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд зазначає, що положення ст. 74 ГПК України відображають приватноправові засади змагальності господарського процесу, відповідно до чого тягар доказування цілком покладається на сторін. У такому контексті зазначений обов`язок із доказування характеризується специфічністю та виникає тоді, коли особа реалізує своє право на судовий захист. При цьому особа наділена правом самостійно обирати коло доказів, на які вона посилається і які подає суду, виходячи із своєї процесуальної заінтересованості та позиції у справі. Поряд із цим, таке право сторони також має свої межі. Тоді, коли особа використовує свої процесуальні права у сфері доказування всупереч їх меті, діє недобросовісно (у тому числі, несвоєчасно розкриває докази, чим перешкоджає іншій стороні повноцінно організувати свій захист), то починає зачіпатися загальний публічно-правовий інтерес в ефективному відправленні правосуддя, що повинно мати наслідком відповідну реакцію суду.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 80 ГПК України, відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Згідно положень ч. 4-5 ст. 80 ГПК України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Тобто, чинним ГПК України передбачено порядок подачі відповідачем доказів у справі, при цьому передбачено, що у випадку неможливості подати докази у строк визначений законом, саме на учасника справи покладається обов`язок письмово повідомити суд про неможливість подачі такого доказу і тільки у випадку дотримання учасником справи визначеної процедури допускається долучення таких доказів.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, відповідач подаючи відзив на позов не повідомляв суд про можливість подачі вказаного доказу, при цьому, посилання на те, що ним лише 04.10.2021 отримано заяву свідка, як підставу поновлення такого строку, судом оцінюється критично, оскільки відповідачем не надано доказів того, що про цей доказ відповідач не був обізнаний раніше, в тому числі в межах строку на подання відзиву на позов.

У відповідності до положень ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 119 ГПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Господарський процесуальний кодекс України не пов`язує право суду відновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Отже, в кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює докази, що наведені в обґрунтування клопотання про його відновлення, та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приймаючи до уваги те, що відповідачем порушено порядок подання доказів та не обґрунтовано обставин, які б свідчили про неможливість їх подання разом з відзивом на позов, як передбачено положеннями ч. 3-5 ст. 80 ГПК України, не доведено причин поважності пропуску строку для надання відповідних доказів, а відтак, суд відмовляє в поновленні пропущеного процесуального строку та задоволенні клопотання про долучення доказів.

Щодо клопотання відповідача про повернення до розгляду справи у підготовчому провадженні, суд виходить з наступного.

У відповідності до ч. 1, 3 ст. 177 ГПК України встановлено, що завданнями підготовчого провадження є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з`ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

Як свідчать матеріали справи, у підготовчі судові засідання 12.08.2021, 29.09.2021 представник відповідача не з`являвся, поважності причини нез`явлення суду не повідомляв, у зв`язку з чим, з огляду на сплив строку підготовчого провадження по справі, суд ухвалою господарського суду Харківської області від 29.09.2021 закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

Приймаючи до уваги, що нормами ГПК України не передбачено процедури повернення зі стадії розгляду справи по суті до стадії підготовчого провадження, з огляду на те, що судом під час підготовчого провадження досягнуто мети підготовчого провадження та виконано завдання підготовчого засідання, беручи до уваги відсутність будь-яких клопотань чи заяв сторін, які не були вирішені під час підготовчого засідання, а нормами чинного ГПК України чітко визначено строки для подання доказів сторонами, суд констатує про відсутність можливості для повернення у підготовче провадження та задоволення даного клопотання відповідача.

Окрім цього, слід наголосити, що судом надана оцінка поданому відповідачем клопотанню про призначення у справі судового дослідження, а також відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про долучення додаткових доказів по справі, у зв`язку з недоведеністю обґрунтованості причин пропуску звернення до суду з відповідним клопотанням.

В ході розгляду даної справи господарським судом Харківської області, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

В ході розгляду даної справи судом було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи - у відповідності до приписів ч. 1 ст. 210 ГПК України, а також з урахуванням положень ч. 2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу по суті.

Відповідно до ст. 219 ГПК України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 05.11.2021, відповідно до ст. 240 ГПК України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

18 вересня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Промінвестбуд» (позивач, підрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Бест Офер Інвестмент» (відповідач, генпідрядник) укладено договір підряду на виконання робіт № 3/КС/20 (договір №3/КС/20).

Відповідно п. 2.1 ст. 2 договору №3/КС/20, підрядник за завданням генпідрядника зобов`язується на свій ризик власними та/або залученими силами і засобами, з використанням власних та/або залучених ресурсів, у відповідності до проектної документації, чинних будівельних норм і правил, та у визначений договором строк, виконати роботи на об`єкті: «Будівництво житлово-адміністративного комплексу з вбудованими та прибудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом на вул. Кайсарова, 7/9 у Голосіївському районі м. Києва ЖК «Паркова Долина», а генпідрядник зобов`язується надати підряднику фронт робіт, проектну документацію, прийняти закінчені роботи і оплатити їх вартість у відповідності до умов договору.

Підрядник зобов`язується виконати на об`єкті наступні роботи: влаштування каркасу, монтаж збірних залізобетонних конструкцій (марші, сходи, вентиляційні блоки) згідно додатків 1-4 (п.2.2 ст. 2 договору № 3/КС/20 ).

Відповідно до п.3.1 ст. 3 договору № 3/КС/20 загальна вартість робіт за цим договором зазначається сторонами в додатках №№ 1-4 (договірна ціна) та становить 15807770,93 грн., крім того податок на додану вартість (20%) - 3161554,19 грн., разом з ПДВ 18969325,12 грн.

Генпідрядник протягом 10 банківських днів з дати укладання сторонами цього договору перераховує підряднику перший авансовий платіж у розмірі 1000000,00 грн., у тому числі ПДВ (20%) 166666,67 грн. (п.3.2.1 ст. 3 договору).

Відповідно до п.3.2.4 ст. 3 договору №3/КС/20 оплата фактично виконаних робіт за розрахунковий місяць, за винятком сплачених авансових платежів, здійснюється генпідрядником протягом 10 банківських днів з моменту підписання обома сторонами акту, довідки Ф№ КБ-3. Акт та довідку Ф№КБ-3 підрядник зобов`язується передавати генпідряднику до 30 числа звітного місяця.

Відповідно до наявних в матеріалах справи акту №1 приймання виконаних будівельних робіт за вересень 2020 року форми №КБ-2 від 30.09.2020 та довідки про вартість виконаних будівельних робіт і витрат за вересень 2020 року форми №КБ-3 на суму 1134025,06 грн.; акту №2 приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2020 року форми №КБ-2 від 30.10.2020 та довідки про вартість виконаних будівельних робіт і витрати за жовтень 2020 року форми №КБ-3 на суму 1066299,92 грн.; акту №3 приймання виконаних будівельних робіт за листопад 2020 року форми №КБ-2 від 30.11.2020 та довідки про вартість виконаних будівельних робіт і витрати за листопад 2020 року форми №КБ-3 на суму 1370161,68 грн.; акту №4 приймання виконаних будівельних робіт за листопад 2020 року форми №КБ-2 від 30.11.2020 та довідки про вартість виконаних будівельних робіт і витрати за листопад 2020 року форми №КБ-3 на суму 1639361,90 грн.; акту №1 приймання виконаних будівельних робіт за березень 2021 року форми №КБ-2 від 31.03.2021 та довідки про вартість виконаних будівельних робіт і витрати за березень 2021 року форми №КБ-3 на суму 1395742,93 грн., позивачем на виконання умов договору №3/КС/20 було виконано роботи на загальну суму 6605591,49 грн.

З наданих позивачем банківських виписок вбачається, що відповідач сплатив позивачу за договором №3/КС/20 23.09.2020 300000,00 грн., 30.09.2020 200000,00 грн., 07.10.2020 400000,00 грн., 08.10.2020 400000,00 грн., 15.10.2020 500000,00 грн., 12.11.2020 450000,00 грн., 24.11.2020 500000,00 грн., 26.11.2020 500000,00 грн., 09.12.2020 250000,00 грн., 14.12.2020 500000,00 грн., 08.04.2021 375000,00 грн., 12.05.2021 50000,00 грн., 11.06.2021 100000,00 грн.; 09.07.2021 100000,00 грн., 28.07.2021 100000,00 грн., 04.08.2021 100000,00 грн., 12.08.2021 100 000,00 грн.; 17.08.2021 100000,00 грн.; 19.08.2021 100000,00 грн.; 26.08.2021 100 000,00 грн.; 27.08.2021 10429,78 грн., а всього: 5235429,78 грн.

Таким чином, сума основної заборгованості відповідача за договором №3/КС/20 складає 1370161,71 грн. та внаслідок прострочення відповідачем строків оплати заборгованості, позивачем нараховано пеню в сумі 69437,04 грн., три відсотки річних в розмірі 29857,10 грн. та інфляційні втрати в розмірі 108479,84 грн.

Зазначені обставини і стали підставою для звернення позивача з даним позовом до господарського суду Харківської області за захистом свого порушеного права.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 ЦК України. За приписами ч. 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності із ст. 173 ГК України та ст. 509 ЦК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконати її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства; сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 п. 4 ст. 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Ч. 1 ст. 837 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

Відповідно до ст. 846 ЦК України строки виконання роботи або окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Так, відповідно до наявних в матеріалах справи актів №№ 1-4 приймання виконаних будівельних робіт форми №КБ-2 та довідок про вартість виконаних будівельних робіт і витрат форми №КБ-3 за вересень - листопад 2020 року; акту №1 приймання виконаних будівельних робіт за березень 2021 року форми №КБ-2 від 31.03.2021 та довідки про вартість виконаних будівельних робіт і витрати за березень 2021 року форми №КБ-3, позивачем на виконання умов договору №3/КС/20 було виконано роботи на загальну суму 6605591,49 грн.

Натомість, з наданих позивачем банківських виписок вбачається, що відповідач здійснив сплату за виконані позивачем роботи за договором №3/КС/20 на суму 5235429,78 грн. Та не надав суду доказів сплати заборгованості за договором №3/КС/20 в сумі 1370161,71 грн.

Відповідач, заперечуючи проти позову зазначав в судовому засіданні, що акт №3 за листопад 2020 року на суму 1370161,71 грн. не підписувався директором Лісовцем М.В., а тому роботи за цим актом позивачем не виконувалися, а тому не можуть бути оплачені відповідачем, підрядні роботи на цю суму були виконані відповідачем самостійно, що на його думку підтверджується загальним журналом робіт.

Такі твердження відповідача суд оцінює критично, зважаючи на наступне.

З наявних в матеріалах справи документів вбачається, що відповідачем у 2020 році було сплачено 4000000,00 грн. за виконані позивачем роботи за актами №1 від 30.09.2020 на суму 1134025,06 грн., за актом №2 від 30.10.2020 на суму 1066299,92 грн., за актом №3 від 30.11.2020 на суму 1370161,67 грн. та за актом №4 від 30.11.2020 було частково оплачено відповідачем в 2020 році - 429513,34 грн.

Крім того, в 2021 році 12.05.2021 були оплачені виконані позивачем роботи в розмірі 50000,00 грн. (без посилання на рахунок). Тобто у відповідача перед позивачем існує заборгованість за актом №4 від 30.11.2021 у розмірі 1159848,56 грн.

У 2021 році відповідачем було частково сплачено позивачу 1185429,78 грн. за роботи, передбачені в акті №1 від 31.03.2021 (сума в акті 1395742,93 грн.) на підставі виставленого позивачем рахунку №2 від 22.03.2021 на суму 1395742,93 грн., про що зазначено в призначеннях платежу у банківських виписках.

Суд встановив, що у відповідача перед позивачем існує заборгованість за актом №1 від 31.03.2021 у розмірі 210313,15 грн.

Всього розмір заборгованості за актом №4 від 30.11.2020 (1159848,56 грн.) та за актом №1 від 31.03.2021 (210313,15 грн.) складає 1370161,71 грн.

Крім того, суд враховує, що акт №3 від 30.11.2020 на суму 1370161,67 грн. включений до акту звірки взаєморозрахунків за період 01.09.2020-18.12.2020, який підписаний сторонами з проставленням печаток. Цей акт звірки складався відповідачем та надавався позивачу на підпис, тобто у відповідача був в наявності акт №3 від 30.11.2020, який відображений у бухгалтерському обліку як первинний документ, роботи по якому були сплачені відповідачем.

Посилання відповідача, що акт звірки взаєморозрахунків, що наданий позивачем, містить відомості, що не відповідають бухгалтерському обліку відповідача та складений помилково, суд оцінює критично, оскільки акт звірки взаєморозрахунків, який додав позивач до свого позову, був складений відповідачем, всі зазначені в ньому дані підтверджуються первинними документами бухгалтерського обліку, наявними в матеріалах справи, наданий відповідачем до свого відзиву не підписаний позивачем акт звірки суперечить акту звірки, який відповідач відправляв на адресу позивача, а тому є суперечливим доказом.

Судом встановлено, що відповідачем вчинені дії, які свідчать про виконання договору №3/КС/20, зокрема оплату підрядних робіт, передбачених в акті №3 та довідці за листопад 2020 рік.

Матеріалами справи підтверджено вчинення сторонами дій, що свідчать про його схвалення.

Юридична особа є учасником цивільних відносин і наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю (статті 2, 80, 91, 92 ЦК України). При цьому особливістю цивільної дієздатності юридичної особи є те, що така особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (ч. 1 ст. 92 цього ж Кодексу).

Правочини юридична особа також вчиняє через свої органи, що з огляду на приписи ст. 237 ЦК України утворює правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, в тому числі вступаючи в правовідносини з третіми особами.

Правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину (ст. 241 ЦК України).

На захист прав третіх осіб, які вступають у правовідносини з юридичними особами, в тому числі укладають з юридичними особами договори різних видів, ч. 3 ст. 92 ЦК України передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Таким чином, ч. 3 ст. 92 ЦК України встановлює виняток із загального правила щодо визначення правових наслідків вчинення правочину представником з перевищенням повноважень (ст. ст. 203, 241 ЦК України). Для третьої особи, яка уклала з юридичною особою договір, обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи загалом не мають юридичної сили, хоча би відповідні обмеження й існували на момент укладення договору.

Таке обмеження повноважень набуває юридичної сили для третьої особи в тому випадку, якщо саме вона, ця третя особа, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема, достеменно знала про відсутність в органу юридичної особи чи її представника необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це. Тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці третьої особи несе юридична особа.

З огляду на приписи ст. ст. 92, 237-239, 241 ЦК України для визнання недійсним договору, укладеного юридичною особою з третьою особою, з підстави порушення установленого обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи, не має самостійного юридичного значення факт перевищення повноважень органом чи особою, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, як і сам по собі факт скасування довіреності представнику, який у період її чинності здійснював свої права та виконував обов`язки за цією довіреністю.

Такий договір може бути визнаний недійсним із зазначених підстав у тому разі, якщо буде встановлено, що сама третя особа, контрагент юридичної особи за договором, діяла недобросовісно і нерозумно. Тобто третя особа знала або за всіма обставинами, проявивши розумну обачність, не могла не знати про обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи чи про припинення дії довіреності, виданої представнику юридичної особи, який укладає договір від її імені.

Крім того, відповідач при підписанні договору №3/КС/20 та всіх довідок та актів за вересень, жовтень, листопад 2020 року та березень 2021 року використовував одну й ту ж печатку ТОВ «Бест Офер Інвестмент», така ж печатка використовувалася відповідачем при укладанні договору про надання правової допомоги від 01.09.2021 та на акті звірки взаєморозрахунків від 03.09.2021, які були додані відповідачем до свого відзиву на позовну заяву.

Печатка відноситься до даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні відповідних правовідносин, тому, наявність відбитку печатки відповідача на цих документах, свідчить про те, що відповідач має нести відповідальність за законність використання його печатки, зокрема, при нанесенні її відбитків на договорах, актах, розрахункових документах. Доказів її загублення, викрадення або в інший спосіб вибуття її з володіння відповідача або використання її іншою особою відповідачем суду не надано.

Визнання договору недійсним згідно зі ст. ст. 203, 215 ЦК України, у зв`язку з підписанням договору особою, яка не має на це повноважень, та відсутністю волевиявлення власника, можливе лише у тому випадку, якщо власник у подальшому не схвалив такого правочину.

Однак матеріали справи містять докази, що відповідач вчинив дії, спрямовані на виконання договору, а саме оплати підрядних робіт за листопад 2020 року за актом №3, тобто схвалив цей правочин.

Настання передбачених ст. 241 ЦК України наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів та ін.).

Відповідна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 24.02.2021 у справі № 926/2308/19.

Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/11079/17, від 02.04.2019 у справі № 904/2178/18, від 19.06.2019 у справі № 904/9795/16 та від 01.10.2019 у справі № 910/8287/18.

Що стосується тверджень відповідача, що підрядні роботи на суму 1370161,71 грн. виконані відповідачем самостійно, про що свідчить загальний журнал робіт, то суд критично оцінює наданий доказ, враховуючи наступне.

Відповідно до п. 2.1 ст. 2 договору №3/КС/20 підрядник за завданням генпідрядника зобов`язується на свій ризик власними та/або залученими силами і засобами, з використанням власних та/або залучених ресурсів, у відповідності до проектної документації, чинних будівельних норм і правил, та у визначений договором строк, виконати роботи на об`єкті: «Будівництво житлово-адміністративного комплексу з вбудованими та прибудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом на вул. Кайсарова, 7/9 у Голосіївському районі м. Києва ЖК «Паркова Долина», а генпідрядник зобов`язується надати підряднику фронт робіт, проектну документацію, прийняти закінчені роботи і оплатити їх вартість у відповідності до умов договору.

Так, наданий відповідачем журнал містить назву іншого об`єкту ЖК «Голосіївська долина», а не ЖК «Паркова Долина», дата початку робіт 01.06.2021, при цьому сторонами акт №3 за листопад 2020 року підписаний 30.11.2020.

Отже, суд вважає, що зазначений журнал не є належним доказом, який підтвердив би виконання відповідачем робіт, які зазначені в акті №3 за листопад 2020 року.

Відповідач, заперечуючи проти позову вказує, що позивачем акти КБ-2в та довідка КБ-3в оформлені з порушенням ДСТУ Б.Д.1.1-1:2013 та вимог договору. Крім цього, відповідач вказує, що при укладенні господарського договору сторонами не було погоджено істотних умов договору підряду, а саме не визначено джерела та порядок фінансування робіт, оскільки між сторонами не узгоджено, а ні плану фінансування і виконання робіт, а також не підписано додатки 1-5, що свідчить про те, що договір не можна вважати укладеним. Крім цього, відповідач наголошує, що позивачем не здійснено реєстрацію податкових накладних за актом №3 за листопад 2020, що є порушенням податкового законодавства.

Щодо тверджень відповідача, про те, що акти КБ-2в та довідка КБ-3в оформлені з порушенням вимог договору та ДСТУ Б.Д.1.1-1:2013, а отже зазначені документи не можуть підтверджувати факт виконання підрядних робіт на зазначену суму, оскільки вони оформлені з порушенням вимог законодавства та умов договору так як до них не були додані документи передбачені п. 11.4.36 договору, суд зазначає наступне.

Так, згідно із п. 11.4.36 договору підрядник зобов`язується разом з актами приймання робіт передати генпідряднику всю виконавчу документацію.

Відповідно до п. 1.2 договору виконавча документація - журнал виконання робіт, виконавчі креслення, технічні паспорти, сертифікати на обладнання, матеріали, інструкції з експлуатації, регламенти експлуатації та обслуговування систем та обладнання, акти перевірки та випробувань результатів робіт та інша необхідна документація для приймання робіт та подальшої експлуатації результатів рoбiт, яку зобов`язаний належним чином оформлювати підрядник у складі, визначеному іншим законодавством України, та передавати генпідряднику на умовах, що передбачені договором.

П. 11.7.33 договору підрядник зобов`язується щотижня надавати генпідряднику звіт про фактично виконані роботи згідно з графіком виконання робіт; відповідальність за достовірність відомостей, викладених в такому звіті, несе підрядник.

При цьому, пунктом 3.3.4 договору передбачено, що оплата фактично виконаних робіт за розрахунковий місяць, за винятком сплачених авансових платежів, здійснюється генпідрядником протягом 10 (десяти) банківських днів з моменту підписання обома сторонами акту, довідки Ф№КБ-3 та прийняття генпідрядником за окремим актом виконавчої документації та журналу виконаних робіт за формою № КБ-6. Акт та довідку Ф№КБ-3 підрядник зобов`язується передати генпідряднику до 30 числа звітного місяця.

Водночас, положеннями п.12.4 договору №3/КС/20, якщо під час прийому-передачі виконаних робіт будуть виявлені неякісно виконані роботи (мається на увазі недоробки, недоліки, дефекти закінчених робіт, змонтованих конструкцій, використаних ресурсів), що не відповідають проектній документації, вимогам чинних норм і правил, встановлених нормативними документами, технологічних карт, чи інші відступи від умов договору (включаючи випадок виявлення неякісно виконаних робіт при проведенні перевірки на об`єкті Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві (або іншим компетентним органом) з метою визначення відповідності об`єкта проектній документації, вимогам державних будівельних норм, стандартів і правил; під час проведення перевірок або інших процедур іншими компетентними органами, організаціями, згідно вимог іншого законодавства України), генпідрядник має право не приймати роботи до усунення підрядником таких недоліків. У цьому випадку сторони зобов`язані скласти дефектний акт, з зазначенням усіх недоліків, доробок, дефектів виконаних робіт, ресурсів та строків їх усунення підрядником.

Таким чином, суд констатує, що умовами договору дійсно передбачено, що під час приймання-передачі робіт підрядник дійсно зобов`язаний передати генпідряднику документи визначені п. 11.3.36, при цьому, згідно положень п.12.4 договору, генпідрядник має право не приймати роботи згідно акту, у випадку, в тому числі інших відступів від умов договору до яких, зокрема, відноситься не виконання позивачем обов`язків передбачених положеннями п. 11.7.33, 11.7.36 договору.

Водночас, як вбачається з наданих позивачем актів про виконані роботі, вказані акти підписані без зауважень та будь-яких заперечень та скріплені печатками як позивача так і відповідача, містять всі обов`язкові реквізити первинних документів, жодних доказів складення дефектних актів щодо недотримання позивачем вказаних положень договору чи будь-яких інших доказів, які б підтверджували обставини, які б свідчили про порушення позивачем вказаних пунктів договору щодо передачі документації відповідачу, останнім не надано, а тому твердження про невідповідність вказаних актів та довідок умовам договору є необґрунтованими.

Що стосується тверджень відповідача, що акти та довідки форми №КБ-3 не містять підпису замовника, що на думку відповідача є порушенням умов договору та вимог чинного законодавства України, необхідно зазначити наступне.

Відповідно до ст. 838 ЦК України та п. 61 Загальних умов укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2005 № 668 (Загальні умови), підрядник може, якщо інше не встановлено договором підряду, залучати до виконання робіт інших осіб (субпідрядників). При цьому договори субпідряду укладаються та виконуються з дотриманням вимог, визначених цими загальними умовами. Підрядник відповідає за результати роботи субпідрядників і виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядниками - як замовник.

Замовник і субпідрядник не можуть пред`являти один до одного претензії, пов`язані з порушенням умов договорів, укладених кожним з них з генеральним підрядником, якщо інше не встановлено договором або законом.

Оплата робіт, виконаних субпідрядниками, проводиться відповідно до договору підряду на підставі складених ними та підписаних генеральним підрядником документів про прийняття виконаних робіт та їх вартість і може проводитися безпосередньо генеральним підрядником, або замовником, що зазначається у договорі підряду та договорі субпідряду (п. 101 Загальних умов).

Якщо оплату робіт, виконаних субпідрядником, проводить замовник, то в такому випадку форми № КБ-3 "Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати" підписуються усіма учасниками процесу (замовник, генпідрядник, субпідрядник).

Таким чином, порядок оформлення форм первинних облікових документів у будівництві генпідрядними організаціями у випадку залучення субпідрядних організацій регулюється договором підряду та залежить від встановлених взаємовідносин між замовником, генпідрядною та субпідрядною організаціями.

Судом встановлено, що договором №3/КС/20 не передбачено, що акти приймання виконаних будівельних робіт та довідки форми №КБ-3 повинні підписуватись замовником, п.12.1. ст. 12 договору передбачається двостороннє підписання актів та довідок форми №КБ-3; оплату за виконані роботи здійснює відповідач як генпідрядник, а не замовник, а тому твердження відповідача, що акти та довідки оформлені з порушенням вимог законодавства, умов договору та не можуть підтверджувати факт виконання підрядних робіт, суд оцінює критично.

Твердження відповідача, що сторони договору №3/КС/20 при його укладенні не погодили усі істотні умови договору підряду, а саме не узгодили плану фінансування і виконання робіт та не підписали додатки №1-5, а тому договір не можна вважати укладеним, суд оцінює критично враховуючи наступне.

Відповідно до п. 3.1 ст. 3 договору №3/КС/20 загальна вартість робіт за цим договором зазначається сторонами у додатку №1-4 (Договірна ціна) та становить 15807770,93 грн., крім того податок на додану вартість (20%) 3161554,19 грн., разом з ПДВ 18969325,12 грн.

Загальна вартість робіт за цим договором становить загальну кількість виконаних підрядником та прийнятих генпідрядником Робіт за відповідними актами та довідками Ф№КБ3.

Таким чином, позивач та відповідач погодили істотні умови договору №3/КС/20 від 18.09.2020 та досягли згоди щодо договірної ціни, не підписання додатків 1-5 не свідчить про не погодження договірної ціни.

Ст. 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

За положенням ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 8 ст. 181 ГК України (в редакції, чинній на час правовідносин позивача та відповідача) та п. 12 Загальних умов у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна зі сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами ЦК України.

З огляду на вказані приписи не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону.

Якщо буде доведено, що спірний договір його сторонами виконується, це виключає кваліфікацію договору як неукладеного.

Таку правову позицію у постанові від 6 листопада 2018 року по справі №926/3397/17 висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду.

Суд враховує те, що позивачем надано до суду докази виконання договору №3/КС/20, а саме акти приймання виконаних робіт, довідки про вартість робіт, акт взаємозвірки розрахунків, які підписані сторонами та скріплені печатками, після відкриття провадження в справі відповідач сплачував позивачу кошти за виконані ним роботи за договором №3/КС/20.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що договір №3/КС/20 виконується позивачем та відповідачем, що виключає кваліфікацію цього договору, як неукладеного.

Посилання відповідача на те, що позивачем не здійснено реєстрацію податкової накладної на суму 1370161,71 грн., що є порушенням податкового законодавства та на думку відповідача свідчить про недоведеність виконання позивачем робіт, суд оцінює критично, оскільки самі по собі податкові накладні не можуть слугувати належними та достовірними доказами на підставі яких можна встановити обставини щодо виконання чи неналежного виконання умов договору, в даному випадку виконання робіт за договором підряду, при цьому не реєстрація таких накладних у строки визначені податковим законодавством жодним чином не звільняє відповідача від обов`язку оплатити вартість виконаних та прийнятих останнім робіт.

Отже, враховуючи, що відповідно до ст. 526 ЦК України, ст. ст. 193, 198 ГК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно з вимогами закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, приймаючи до уваги викладені обставини, та враховуючи те, що відповідач не надав суду жодного доказу, який би спростовував позовні вимоги в частині заявленої до стягнення суми основної заборгованості за договором підряду на виконання будівельних робіт № 3/КС/20 від 18.09.2020, суд визнає вимогу позивача щодо стягнення з відповідача 1370161,71 грн. за виконанні ним роботи належно обґрунтованою, доведеною матеріалами справи та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено законом або договором.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (ч. 2 ст.193, ч. 1 ст.216 та ч. 1 ст.218 ГК України).

За ч. 2 ст. 216 ГК України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

За ч. ч. 1, 2 ст. 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Одним із видів господарських санкцій згідно з ч. 2 ст. 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Суд зазначає, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому вона має обов`язкових для учасників правовідносин характер.

Відповідно до ст.ст. 230, 231 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

У відповідності до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У відповідності до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В ч. 2 ст. 343 ГК України прямо зазначається, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до п.15.5 ст. 15 договору №3/КС/20 сторони домовились, що у випадку порушення встановлених договором та додатками до нього строків оплати виконаних робіт, генпідрядник сплачує підряднику, на його вимогу, пеню в розмірі облікової ставки НБУ, що діяла в період порушення зобов`язання, від суми простроченої заборгованості, за кожен день прострочення платежу.

Враховуючи невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором №3/КС/20 від 18.09.2020, позивач нарахував відповідачеві пеню, яка, станом на 26.07.2021, складає 69437,04 грн.

Відповідач не висловив заперечень щодо заявлених позивачем до стягнення суми пені, контррозрахунку штрафних санкцій також суду не надав.

Отже, наведені законодавчі приписи та установлені фактичні дані, зокрема й щодо вини в невиконанні взятих на себе зобов`язань по сплаті грошових коштів у строк, встановлений договором, дають підстави для висновку суду про правомірність нарахування позивачем пені в розмірі 69437,04 грн.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача трьох відсотків річних в розмірі 29857,10 грн. та інфляційних втрат у розмірі 108479,84 грн., нарахованих згідно ч.2 ст. 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов`язання, підлягають задоволенню, як правомірні, обґрунтовані та не спростовані відповідачем (здійснений позивачем розрахунок перевірено судом).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент: Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обгрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), №37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ст. 11 ГПК України, суд, застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав та основоположних свобод 1959 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Враховуючи вищевикладене, в процесі повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку щодо задоволення заявлених ТОВ "Будівельна компанія "Промінветсбуд" вимог у повному обсязі.

Позивачем також заявлено до стягнення з відповідача суму понесених витрат на правову (правничу) допомогу в розмірі 50000,00 грн.

В обґрунтування заявлених витрат на правову допомогу, позивачем надано до суду:

- договір про надання правової (правничої) допомоги від 22 липня 2021 року, укладений позивачем з адвокатським об`єднанням «Дефендо Капітал»;

- ордер на ім`я адвоката Балійчук Л.І.;

- платіжне доручення № 1168 від 06.08.2021;

- виписка з рахунку адвокатського об`єднання «Дефендо Капітал»;

- детальний опис правової (правничої) допомоги наданої адвокатським об`єднанням «Дефендо Капітал» від 05.10.2021;

- акт приймання передачі наданої правової (правничої) допомоги від 05.10.2021;

Відповідно до ч. 3 ст. 123 ГПК України до витрат пов`язаних із розглядом справи належать витрати 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Ст. 126 ГПК України визначає правовий статус витрат на професійну правничу допомогу, відповідно до якої витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд зазначає, що матеріалами справи підтверджується фактичне понесення позивачем вказаних у заяві судових витрат на загальну суму 50000,00 грн., у зв`язку з розглядом справи № 922/3017/21.

Заперечення відповідача, що сума заявлених позивачем витрат на правничу допомогу, є неспівмірною із фактично наданими адвокатом послугами та складністю справи, у зв`язку з чим підлягає зменшенню до 10000,00 грн., суд вважає необґрунтованими, недоведеними та такими, що спростовуються наданими позивачем в обґрунтування відповідного клопотання доказами, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості. А, отже, укладаючи 22.07.2021 договір про надання правничої допомоги, між позивачем та адвокатським об`єднанням «Дефендо Капітал», сторони домовились щодо всіх істотних умов договору, визначились стосовно вартості послуг адвоката з представництва та судового захисту інтересів клієнта.

Предметом даного договору є надання правової (правничої) допомоги замовнику (позивачу) у вигляді аналізу наданих замовником документів щодо стягнення заборгованості ТОВ «Бест Офер Інвестмент» за договором підряду на виконання робіт №3/КС/20 від 18.09.2020; збір необхідних для підготовки позовної заяви доказів; складання та подання до Господарського суду Харківської області позовної заяви про стягнення з ТОВ «Бест Офер Інвестмент» заборгованості за договором підряду на виконання робіт №3/КС/20 від 18.09.2020; складання розрахунку заборгованості ТОВ «Бест Офер Інвестмент»; складання розрахунку інфляційних втрат, 3 відсотків річних та пені по заборгованості ТОВ «Бест Офер Інвестмент» за договором підряду на виконання робіт №3/КС/20 від 18.09.2020; складання заяв по суті справи за позовом замовника до ТОВ «Бест Офер Інвестмент»; складання заяв з процесуальних питань в справі за позовом замовника до ТОВ «Бест Офер Інвестмент» (заяв, клопотань і заперечень); представництво інтересів замовника в Господарському суді Харківської області під час розгляду справи за позовною заявою замовника; консультування з усіх питань, які виникають у зв`язку з поданням позовної заяви та розглядом справи в Господарському суді Харківської області.

Відповідно до п. 3.1 ст. 3 договору, вартість правової допомоги, що надається за цим договором виконавцем, узгоджена сторонами та становить 50000,00 грн.

Оплата правової допомоги, передбаченої п.3.1 ст. 3 договору здійснюється позивачем протягом п`яти банківських днів з дня підписання цього договору на банківський рахунок виконавця.

06 серпня 2021 року позивачем на виконання умов укладеного договору оплачена правова допомога, передбачена ст. 3 договору, в розмірі 50000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1168 від 06.08.2021, випискою з рахунку адвокатського об`єднання «Дефендо Капітал».

За період з 22.07.2021 по 05.10.2021 (включно) адвокатським об`єднанням «Дефендо Капітал» була надана правова допомога, вартість якої складає 50000,00 грн., що підтверджується актом приймання - передачі наданої правової (правничої) допомоги від 05.10.2021 та детальним описом наданої правової (правничої) допомоги від 05.10.2021, а саме:

- аналіз наданих ТОВ «Будівельна компанія «Промінвестбуд» документів щодо стягнення заборгованості з ТОВ «Бест Офер Інвестмент» за договором підряду на виконання робіт №3/КС/20 від 18.09.2020; збір необхідних для підготовки позовної заяви доказів;

- складання та подання до Господарського суду Харківської області позовної заяви про стягнення з ТОВ «Бест Офер Інвестмент» заборгованості за договором підряду на виконання робіт №3/КС/20 від 18.09.2020; складання розрахунку заборгованості ТОВ «Бест Офер Інвестмент»; складання розрахунку інфляційних втрат, 3 відсотків річних та пені по заборгованості ТОВ «Бест Офер Інвестмент» за договором підряду на виконання робіт №3/КС/20 від 18.09.2020;

- складання заяви до Господарського суду Харківської області про зменшення розміру позовних вимог від 09.08.2021;

- складання клопотання до Господарського суду Харківської області про приєднання документів до матеріалів справи №922/3017/21 від 05.08.2021. Відправка клопотання з доданими документами відповідачу засобами поштового зв`язку;

- складання відповіді на відзив відповідача, відправка поштою відповідачу та до Господарського суду Харківської області;

- складання заяви до Господарського суду Харківської області про зменшення розміру позовних вимог від 15.09.2021, відправка засобами поштового зв`язку відповідачу та до Господарського суду Харківської області;

- складання клопотання про ознайомлення з матеріалами справи від 24.09.2021;

- подання 27.09.2021 до Господарського суду Харківської області клопотання про ознайомлення з матеріалами справи;

- ознайомлення 28.09.2021 з матеріалами справи в Господарському суду Харківської області;

- участь 29.09.2021 у підготовчому засіданні Господарського суду Харківської області;

- складання клопотання про стягнення з ТОВ «Бест Офер Інвестмент» витрат на правову (правничу допомогу) від 05.10.2021 та детального опису обсягу наданої правової допомоги по договору про надання правової (правничої) допомоги від 22.07.2021, відправка засобами поштового зв`язку відповідачу для подання 06.10.2021 до Господарського суду Харківської області;

- участь в судових засіданнях в Господарському суді Харківської області в справі №922/3017/21;

- консультування з усіх питань, які виникають у зв`язку з поданням позовної заяви до суду та розглядом справи № 922/3017/21 в Господарському суді Харківської області.

Необхідно зазначити, що визначена вартість правової (правничої) допомоги в договорі від 22.07.2021 є фіксованою та визначеною та не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача.

Таким чином, заперечення відповідача щодо неспівмірності та необґрунтованої завищеності заявлених позивачем витрат на правничу допомогу, спростовуються матеріалами справи та нормами чинного законодавства, а, отже, клопотання відповідача про зменшення понесених позивачем витрат на правову допомогу задоволенню не підлягає.

З урахуванням вищенаведеного, перевіривши подані позивачем докази, суд зазначає про співмірність та доведеність заявлених до відшкодування понесених судових витрат на правову допомогу (правничу) допомогу, а отже, такі витрати мають бути відшкодовані за рахунок позивача.

Відповідно до вимог ст. 129 ГПК України судовий збір у розмірі 23669,04 грн., сплачений позивачем при зверненні до суду, покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 61, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 73, 74, 76, 77, 79, 86, 123, 126, 129, 165, 232, 233, 236, 238, 240, 241, 242, 247, 252, 256 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бест Офер Інвестмент» (ідентифікаційний код: 42785461, місцезнаходження: 61103, місто Харків, вул. Дерев`янка, буд. 7А) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Промінвестбуд» (ідентифікаційний код: 38343596, місцезнаходження: 02225, м. Київ, вул. Бальзака Оноре де, буд. 16) заборгованість за договором підряду на виконання робіт №3/КС/20 від 18.09.2020 в розмірі 1370161,71 грн., пеню в розмірі 69437,04 грн., 3%річних в розмірі 29857,10 грн., суму інфляційних збитків в розмірі 108479,84 грн., судовий збір в розмірі 23669,04 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 50000,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 ГПК України та з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Кодексу.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Промінвестбуд» (02225, м. Київ, вул. Бальзака Оноре де, буд. 16, );

Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Бест Офер Інвестмент» (61103, м. Харків, вул. Дерев`янка, буд. 7А, )

Повне рішення складено 15.11.2021.

Суддя Р.М. Аюпова

справа № 922/3017/21