ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" листопада 2021 р. Справа № 916/2756/21

Господарський суд Одеської області у складі:

судді Малярчук І.А.,

розглянувши справу№916/2756/21 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за позовом Фізичної особи - підприємця Семери Вікторії Анатоліївни ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення 19039,13грн,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача, відповідача, заяв та клопотань, процесуальні дії суду:

Позивач у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог зазначає, що 25.10.2017 між Фізичною особою-підприємцем Семерою Вікторією Анатоліївною та Фізичною особою-підприємцем Ковальовою Світланою Василівною укладено договір поставки товару №25/10/17-25, згідно умов якого позивач передав відповідачу у власність товар, зазначений у пункті 1.2 договору та у видатковій накладній №253 від 25.10.2017, вартість якого на момент поставки становила 53500,00 грн. Позивач вказує, що відповідач не виконав своє зобов`язання щодо оплати вартості товару, у зв`язку з чим позивач звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки товару №25/10/17-25. За результатами розгляду судом зазначеної позовної заяви (з урахуванням перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку) позовні вимоги позивача були задоволені у повному обсязі та стягнуто з відповідача 53500,00 грн вартості отриманого відповідачем товару, 8921,13грн відсотків за користування чужими коштами, 1921,00 грн судового збору за подання позивачем до суду позовної заяви, загалом - 64342,13 грн. Позивач, також, вказує, що на виконання рішення суду 17.11.2020 відповідачем було перераховано на рахунок позивача 64342,13 грн, однак, відповідачем не сплачено на користь позивача відсотки за наведеним договором поставки, які нараховані за весь період прострочення оплати вартості товару отриманого за спірним договором, в результаті чого відповідачем порушено майнові права та законні інтереси позивача. Позивач відзначає, що станом на 13.08.2020, тобто на дату сплати відповідачем вартості отриманого за договором поставки товару, нараховані до сплати відсотки за користування чужими коштами становлять 19039,13 грн.

Відповідач у відзиві за вх.№28948/21 від 01.11.2021 частково визнала позов та зазначила, що виконала рішення Господарського суду Одеської області від 11.06.2020 по справі №916/1950/19 у повному обсязі, що підтверджується наданим позивачем платіжним дорученням №N0ZJH3757M від 17.11.2020. Вказаним рішенням суду стягнуто заборгованість з відповідача у тому числі за відсотками по 03.09.2019, тобто у даній судовій справі позивач повинна була б розпочинати розрахунок з 04.09.2019, а не з 30.09.2018 як зазначено у позові. Також, відповідач не погоджується з тим, що за базу нарахування відсотків позивач вказує не вартість товару, яку стягнуто за рішенням суду від 11.06.2020 по справі №916/1950/19, а індексує цю вартість відносно курсу іноземної валюти. Відповідач вважає, що за основу розрахунку позивачем повинна була бути взята сума 53 500,00 грн, а не 56 260,00 грн, оскільки рішенням суду від 11.06.2020 по справі №916/1950/19 встановлена сума основного боргу, що дорівнює вартості товару та становить 53500,00 грн. Відповідач вказує, що фактично позивач коригує вартість товару, від основи якого робить розрахунок, проте вартість товару вже сплачена відповідачем за рішенням суду і це визнає позивач. На думку відповідача позивач помилилася при складанні розрахунку та не врахувала дату початку розрахунку та базу нарахування, з врахуванням чого останньою було складено контррозрахунок, за яким сума відсотків за користування чужими коштами за наведеним договором поставки складає 13547,26 грн.

Так, положення ч.1 ст.248 ГПК України визначають, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, враховуючи, вжиті судом заходи із забезпечення повідомлення відповідача про розгляд судом справи №916/2756/21 засобами поштового зв`язку, суд, зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, дійшов висновку в контексті гарантій ст.6 ратифікованої Україною Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року щодо розумного строку розгляду справи, про необхідність розгляду справи по суті за наявними матеріалами.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 13.09.2021 відкрито провадження у справі №916/2756/21 та постановлено розглядати справу №916/2756/21 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Подані позивачем за супровідним листом від 22.09.2021 за вх.№24450/21 оригінали доказів були судом оглянуті.

Заяву відповідача за вх.№28536/21 від 27.10.2021 про доступ до електронної справи №916/2756/21 судом було задоволено.

Зміст спірних правовідносин, фактичні обставини справи та докази, на підставі яких судом встановлені обставини справи:

25.10.2017 між Фізичною особою - підприємцем Семерою Вікторією Анатоліївною (надалі-Постачальник) та Фізичною особою - підприємцем Ковальовою Світланою Василівною (надалі-Покупець) було укладено договір поставки товару № 25/10/17-25, за умовами якого постачальник зобов`язується у строки, передбачені Договором, поставити та передати у власність покупцю Товар, визначений у п. 1.2. Договору, а покупець зобов`язується прийняти Товар та оплатити його вартість, з урахуванням індексації вартості Товару та інших умов, передбачених Договором. Протягом строку дії Договору грошові зобов`язання Покупця існують і підлягають сплаті у гривні; вказані у п, 1.2 Договору ціна та вартість товару в гривнях погоджені на дату підписання Договору і залишаються чинними до моменту їх індексації. Якщо в день, попередній дню платежу або дню розрахунку зобов`язання, вказаний нижче курс гривні А2 по відношенню до іноземної валюти, зазначеної у п. 1.2 Договору, буде відрізнятися в бік здешевлення гривні більше ніж на 3 % (три відсотки) від узгодженого курсу, зазначеного п. 1.2 Договору, ціна/ вартість цього товару підлягає індексації (коригуванню) пропорційно зміні цього курсу без додаткового узгодження. При такому коригуванні використовується наступна формула: Ц = Цс * (А2 / А1), де: Ц - ціна/ вартість товару на дату оплати, грн.; Цс - ціна/ вартість товару на дату підписання Договору (вказані у п. 1.2 Договору), грн.; А1 - зазначений у п. 1.2 Договору узгоджений сторонами курс співвідношення гривні до іноземної валюти на момент підписання Договору (визначений у п. 1.2 Договору); А2 - значення курсу продажі іноземної валюти за гривню за даними міжбанківського валютного ринку України згідно веб-сайту http://index.minfin.com.ua/arch (в розділі "Котирування міжбанківського валютного ринку України") на день, попередній дню здійснення платежу або дню розрахунку зобов`язання (п.п.1.1., 3.1. договору).

Договором поставки товару № 25/10/17-25 від 25.10.2017 передбачена індексація вартості товару (зобов`язань по оплаті) визначеної у гривнях у п. 1.2. Договору, яка відбувається за певних умов за чітко визначеною Договором формулою відповідно до зміни курсу гривні по відношенню до іноземної валюти (долару США) за даними міжбанківського ринку на дату платежу, або на дату проведення розрахунку зобов`язань.

Крім того пунктом 6.1. договору поставки товару № 25/10/17-25 від 25.10.2017 визначено, що у разі прострочення оплати на прострочене зобов`язання по оплаті товару нараховуються відсотки у розмірі 21 % річних, або 0,0575 % в день за товарний кредит (за користування чужими коштами).

Згідно видаткової накладної №253 від 25.10.2017 відповідач прийняв від позивача товар на суму 53500,00грн

Рішенням Господарського суду Одеської області від 11.06.2020 по справі № 916/1950/19 стягнуто з Фізичної особи-підприємця Ковальової Світлани Василівни на користь Фізичної особи-підприємця Семери Вікторії Анатоліївни 53500 грн основного боргу, 8921,13грн процентів за користування чужими коштами та 1921грн судового збору.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.11.2020 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Ковальової Світлани Василівни залишено без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 11.06.20 (суддя Демешин О.А.) у справі № 916/1950/19 залишено без змін.

На виконання рішення Господарського суду Одеської області від 11.06.2020 по справі №916/1950/19 відповідачем згідно платіжного доручення №N0ZJH3757M від 17.11.2020 сплачено на користь позивача 64342,13 грн.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши пояснення сторін, їх мотивовану оцінку кожного аргументу щодо наявності підстав для задоволення позову, проаналізувавши нижченаведені норми чинного законодавства, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до положень ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається судом з умов вищенаведеного договору поставки, оплата вартості товару, проіндексованої у відповідних випадках згідно п.п.3.1., 3.3. договору, здійснюється покупцем на умовах кредиту (відстрочення платежу). Строк оплати не пізніше 30.09.2018.

Так, між позивачем та відповідачем в рамках договору поставки від 25.10.2017 року №25/10/17-25 існували господарські правовідносини, за якими позивач здійснив поставку товару відповідачу, а останній, всупереч умовам договору, не оплатив отриманий товар в розмірі, зазначеному у видатковій накладній від 25.10.2017 року №253 (дані обставини встановлено Рішенням Господарського суду Одеської області від 11.06.2020 по справі № 916/1950/19, яке було залишено без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.11.2020).

Позовні вимоги позивача в рамках даної справи ґрунтуються на положеннях п.п. 3.1.,6.1 договору від 25.10.2017 №25/10/17-25 та направлені на стягнення з відповідача заборгованості по оплаті проіндексованої вартості товару (різниці між первісною ціною товару та проіндексованою) на яку нараховано проценти за користуванням чужими коштами у загальному розмірі 19039,13 грн.

Надаючи оцінку можливості покладення на відповідача обов`язку щодо сплати суми індексації (коригування) вартості товару, суд вважає за необхідне вказати наступне.

Так за змістом п.3.2. договору від 25.10.2017 №25/10/17-25 проіндексована вартість товару визначається в день, попередній дню платежу або дню розрахунку зобов`язання. При цьому, за змістом та направленістю п.3.1. договору розрахунок зобов`язання складається саме з метою з`ясування та визначення розміру зобов`язання, яке залишилось у покупця невиконаним.

Проаналізувавши обставини, за яких було прийнято рішення у справі №916/1950/19, зокрема, позовну заяву від 09.07.2019 за вх.№2001/19, судом було стягнуто заборгованість у повному обсязі.

Тобто, фактично в даному випадку, за висновком суду, відбулась визначена п.3.1. договору подія, а саме розрахунок зобов`язань по стягненню яких був заявлений позов від 09.07.2019 за вх.№2001/19, що мав наслідком прийнятого у справі №916/1950/19 відповідного судового рішення.

Суд також враховує постанову Верховного Суду у справі №910/11249/17, яка відповідно до ч.4 ст.236 ГПК України, є обов`язковою для врахування судом, та яка містить висновки стосовно того, що після звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості у повному обсязі та прийняття судом відповідного рішення проведення індексації вартості товару є неможливим, оскільки фактично призводить до зміни суми боргу, визначеного рішенням суду.

Наведене у сукупності свідчить про відсутність правових підстав у позивача для коригування суми боргу відповідача, а тому здійснення у даній справі позивачем розрахунку процентів за користування чужими грошовими коштами із суми 56260,00грн є невірним з врахуванням наступних вимог закону.

Відповідно до статті 610, ч.1 ст.611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно до ч.5 ст.694, ст.536 ЦК України якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до ст.536 цього Кодексу від дня коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати. За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Фактично ч.2 ст.625 ЦК України конкретизовано передбачений ст. 536 цього Кодексу обов`язок покупця сплачувати встановлений договором або законом розмір процентів за незаконне користування чужими грошовими коштами з визначенням зобов`язання боржника на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Системний аналіз ч. 2 ст. 536, ч. 2 ст. 625, ст. 627 Цивільного кодексу України дає змогу суду дійти висновку, що законодавцем не обмежено право сторін визначити у договорі розмір процентів за неправомірне користування чужими коштами. Однак, диспозитивний характер цих норм у цілому обмежується положенням ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, яка зазначає про стягнення 3% річних, що має наслідком визначення таких процентів саме у річних, а не у будь-який інший спосіб обчислення процентів за умовами договору.

Так, пунктом 6.1. вищезгаданого договору сторони погодили, що у випадку порушення термінів оплати товару, обумовлених у п. 3.3 договору, покупець сплачує постачальнику проценти у розмірі 21 % річних (з розрахунку 365 днів в році), або 0,0575 % в день від суми простроченої заборгованості, яка на момент розрахунку процентів визначається з урахуванням її індексації згідно пункту 3.1 договору за весь період прострочення оплати, включаючи день погашення заборгованості по оплаті товару.

Тобто фактично при визначенні у договорі порядку нарахування відсотків у розмірі 21% річних сторонами дотримано визначеного положеннями ст.625 ЦК України порядку їх обчислення.

Суд також зауважує, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

Отже, враховуючи, що оплата поставленого товару відповідачем, в порушення прийнятих на себе за договором зобов`язань, була проведена лише 17.11.2020, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 21% річних за порушення грошового зобов`язання з оплати товару.

В той же час, перевіривши доданий позивачем до позовної заяви розрахунок відсотків, суд встановив, що його здійснено невірно, оскільки заявлено до стягнення процентів за період з 30.09.2018 по 17.11.2020, при цьому, у справі №916/1950/19 серед іншого було стягнуто на користь позивача 8921,13 грн процентів за період (у даній справі період нарахування відсотків було уточнено позивачем заявою від 03.09.2019 за вх.№17647/19) з 30.09.2018 по 17.07.2019. Звідси, так як п.6.1. договору сторонами погоджено нарахування відсотків за весь період прострочення оплати, включаючи день погашення заборгованості, суд зауважує, що вірним періодом нарахування відсотків є період з 18.07.2019 по 17.11.2020.

Враховуючи висновки суду щодо відсутності правових підстав для коригування суми заборгованості по поставленому товару, суд зазначає, що сумою, на яку нараховуються відсотки, є 53500,00 грн, а період з 18.07.2019 по 17.11.2020.

З урахуванням наведеного, судом здійснено наступний власний розрахунок відсотків.

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
53500грн18.07.2019 - 17.11.202048921 %15024,74грн
Таким чином, загальна сума процентів за договором складає 15024,74 грн, а отже вимоги позивача в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Щодо поданої відповідачем можливої до стягнення суми 13547,26грн за контррозрахунком, суд зазначає те, що відповідачем помилково взято дату 04.09.2019 як початок періоду нарахування процентів, оскільки 03.09.2019 є датою подачі позивачем заяви про уточнення позову у справі №916/1950/19, між тим саме в даній заяві від 03.09.2019 за вх.№17647/19 позивачем визначено період саме з 30.09.2018 по 17.07.2019.

Стосовно задоволення судом заявлених позивачем позовних вимог щодо стягнення заборгованості із фізичної особи, суд виходив із положень частини першої ст.20, ст.ст.4, 45 ГПК України якими передбачено, що для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Відтак, до юрисдикції господарських судів віднесено розгляд за п.1 ч.1 ст.20 ГПК України спорів, у яких стороною є фізична особа, яка під час розгляду справи втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Аналогічний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №910/8729/18, від 09.10.2019 у справі 127/23144/18.

Відповідно до ст.52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

За змістом статей 51, 52, 598- 609 ЦК України, статей 202- 208 ГК України, частини восьмої статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" у випадку припинення підприємницької діяльності ФОП (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Таким чином, саме з ОСОБА_1 підлягає стягненню 15024,74 грн заборгованості.

Згідно ч.1 ст.123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Положення п.2 ч.1 ст.129 ГПК України передбачають, що судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подання до суду даного позову позивач сплатив 2270,00грн судового збору.

Так як позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 1791,37 грн судового збору пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 123, 124, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Задовольнити частково позов Фізичної особи - підприємця Семери Вікторії Анатоліївни ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення 19039,13грн.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_1 ) на користь Фізичної особи - підприємця Семери Вікторії Анатоліївни ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_2 ) 15024 (п`ятнадцять тисяч двадцять чотири) грн 74 коп відсотків за користування чужими коштами, 1791 (одну тисячу сімсот дев`яносто одну) грн 37 коп судового збору.

3. Відмовити у задоволенні решти частини заявлених Фізичною особою - підприємцем Семерою Вікторією Анатоліївною ( АДРЕСА_1 ) позовних вимог.

У відповідності до ч.1 ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Згідно ч.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 15 листопада 2021 р. у зв`язку з перебуванням судді Малярчук І.А. з 22.10.2021 по 08.11.2021 включно на лікарняному та з 09.11.2021 по 12.11.2021 включно у відпустці.

Суддя І.А. Малярчук