ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" листопада 2021 р. Справа №914/215/21

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Кравчук Н.М.

суддів Кордюк Г.Т.

Скрипчук О.С.

секретар судового засідання Процевич Р.Б.

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за вих.№39/5-3996-21 від 01.06.2021 (вх. № ЗАГС 01-05/2041/21 від 15.06.2021)

на рішення Господарського суду Львівської області від 13.05.2021 (суддя Петрашко М.М., повний текст складено 24.05.2021)

у справі № 914/215/21

за позовом: Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі АТ "НАК "Нафтогаз України"), м. Київ

до відповідача: Львівського комунального підприємства Залізничнетеплоенерго (надалі ЛКП Залізничнетеплоенерго), м. Львів

про стягнення 424 689,64 грн

за участю учасників справи:

від позивача: Єгоров В.С. адвокат (довіреність №14-14 від 15.01.2021)

від відповідача: не з`явилися

ВСТАНОВИВ:

АТ "НАК "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до ЛКП Залізничнетеплоенерго про стягнення 424 689,64 грн., з яких 324211,66 грн. пеня, 63570,89 грн. 3% річних, 10380,00 грн. інфляційні втрати та 26 527,09 грн. збитки.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 13.05.2021 у справі №914/215/21 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ЛКП Залізничнетеплоенерго на користь АТ НАК Нафтогаз України 162 105,83 грн. пені, 63 570,89 грн. 3% річних, 10 380,00 грн. інфляційних втрат та 5 972,44 грн. судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції встановив, що позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором в частині своєчасної оплати за поставлений газ. Відтак, перевіривши здійснений позивачем розрахунок нарахування 3% річних та інфляційних втрат, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та відповідно задоволення позову в цій частині.

Крім того, місцевим господарським судом також визнано обґрунтованим нарахування позивачем пені, передбаченої п.8.2 договору. А також враховуючи, що застосування штрафних санкцій спрямоване на стимулювання боржника до виконання основного грошового зобов`язання не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора, суд дійшов висновку про часткове задоволення клопотання відповідача та зменшення розміру пені на 50 % .

Відмовляючи в задоволенні вимоги про стягнення збитків, місцевий господарський суд зазначив, що позивач не надав доказів об`єктивного зменшення своїх майнових благ та втрати доходів, які він міг би отримати при споживанні відповідачем більшого чи меншого обсягу газу. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заявлені до стягнення кошти не є реальними збитками в розумінні чинного законодавства.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду в частині відмови в задоволені позовних вимог щодо стягнення 162 105,83 грн пені та 26 527,09 грн збитків, АТ "НАК "Нафтогаз України" подало апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано надані ним докази та аргументи. Зокрема, скаржник стверджує, що судом не було враховано інтереси позивача, не з`ясовано чи були заподіяні позивачу збитки неналежним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за договором та не оцінено розмір таких збитків. Крім того, апелянт вважає, що відсутність вини відповідача у виникненні заборгованості і його скрутний фінансовий стан не є винятковим випадком та підставою для зменшення розміру пені.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.06.2021 справу № 914/215/21 розподілено до розгляду судді-доповідачу Кравчук Н.М., склад колегії сформований з суддів: Кравчук Н.М. головуючий суддя, судді: Мирутенко О.Л. та Скрипчук О.С.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 22.06.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ "НАК "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Львівської області від 13.05.2021 у справі №914/215/21, призначено розгляд справи на 27.07.2021.

В судовому засіданні 27.07.2021 оголошено перерву у розгляді справи №914/215 до 31.08.2021.

31.08.2021 судове засідання по розгляду апеляційної скарги АТ "НАК "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Львівської області від 13.05.2021 у справі №914/215/21 не відбулось, у зв`язку із перебуванням судді Скрипчук О.С. в період з 18.08.2021 по 02.09.2021 у відпустці.

Ухвалою суду від 06.09.2021 призначено розгляд справи на 28.09.2021.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.09.2021, у зв`язку з відставкою судді Мирутенка О.Л. , справу № 914/215/21 розподілено до розгляду судді Кордюк Г.Т., у зв`язку з чим склад колегії сформовано з суддів: Кравчук Н.М. головуючий суддя, судді Кордюк Г.Т. та Скрипчук О.С.

В судовому засіданні 28.09.2021 оголошено перерву у розгляді справи №914/215 до 09.11.2021.

Представник позивача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав повністю.

Представник відповідача участі уповноваженого представника в судовому засіданні 09.11.2021 не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи.

У відзиві на апеляційну скаргу (зареєстрований в канцелярії суду за вх. № 01-04/4948/21 від 09.07.2021) відповідач зазначив, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції у відповідності до ст. 269 ГПК України переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Вивчивши апеляційну скаргу, здійснивши оцінку доказів, що містяться в матеріалах справи, заслухавши учасників справи, Західний апеляційний господарський суд встановив таке.

04.10.2018 між АТ НАК Нафтогаз України (постачальник) та ЛКП Залізничнетеплоенерго (споживач) було укладено договір постачання природного газу №6451/18-БО-21.

Крім того, між сторонами також було укладено додаткову угоду №1 від 22.10.2018, додаткову угоду №2 від 27.10.2018, додаткову угоду №3 від 02.11.2018, додаткову угоду №4 від 29.11.2018, додаткову угоду №5 від 20.03.2019, додаткову угоду №6 від 26.03.2019, додаткову угоду №7 від 23.04.2019, додаткову угоду №8 від 24.04.2019, додаткову угоду №9 від 20.05.2019, додаткову угоду №10 від 29.05.2019, додаткову угоду №11 від 24.06.2019, додаткову угоду №12 від 26.06.2019, додаткову угоду №13 від 23.07.2019, додаткову угоду №14 від 29.07.2019, додаткову угоду №15 від 21.08.2019, додаткову угоду №16 від 28.08.2019, додаткову угоду №17 від 12.09.2019 та додаткову угоду №18 від 26.09.2019, якими частково вносилися зміни та доповнення до договору №6451/18-БО-21 від 04.10.2018.

Відповідно до умов договору постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2018-2019 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.

Відповідно до пункту 1.2 договору, природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами / організаціями.

Обсяг природного газу, що передається споживачу передбачено пунктом 2.1. договору.

Пунктом 3.1. договору передбачено, що право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природній газ споживач несе всі ризики і приймає на себе всю відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.

Відповідно до пункту 3.8. договору, приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді оформлюється актом приймання-передачі.

Пунктом 3.11. договору передбачено, що споживач підтверджує, що підписаний сторонами акт приймання-передачі природного газу за розрахунковий місяць свідчить про повне виконання постачальником своїх зобов`язань за зим договором в частині постачання природного газу у відповідному розрахунковому періоді.

Пунктом 5.1. договору передбачено, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Згідно з пунктом 8.2. договору, у разі прострочення споживачем оплати згідно пунктів 5.1., 5.6. цього договору, він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі 15,3,% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2018 до 17.10.2018 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 12.1).

На виконання умов договору позивач передав відповідачу замовлений природний газ на загальну суму 25 553 743,77 грн, що підтверджується актами приймання-передачі, які складені на підставі договору від 04.10.2018 №6451/18-БО-21, підписані представниками двох сторін та скріплені їх печатками, копії яких приєднані до матеріалів справи.

Відповідач в порушення взятих на себе договірних зобов`язань несвоєчасно здійснював оплату за переданий позивачем газ.

Оскільки відповідач неналежним чином здійснював взяті на себе зобов`язання, позивач згідно з п. 8.2. договору нарахував відповідачу пеню в сумі 324211,66 грн, а також, керуючись статтею 625 Цивільного кодексу України, - 3% річних в сумі 63570,89 грн та інфляційні втрати в сумі 10380,00 грн та звернувся до суду за захистом порушеного права.

Крім того, звертаючись з позовом АТ "НАК "Нафтогаз України" зазначило, що відповідач порушив умови договору щодо фактичних обсягів споживання природного газу в березні вересні 2019 року, а тому на підставі п.3.13 та 5.7. договору, п.1 Розділу VI Правил постачання природного газу просить стягнути з ЛКП Залізничнетеплоенерго збитки в сумі 26 527,09 грн.

В обґрунтування заявлених збитків позивач покликається на додаткову угоду 8 від 24.04.2019,в якій зазначено, що пункти 2.3, 3.2.2, 3.4.2, 3.8.2, абз.2) підп.3.9.2 п.3.9, 3.13, 5.7, абз. п`ятий підп.5) п.6.2, підп.8) п.6.2, підп.4) п.6.3, абз. третій підп.2) п.6.4 цього договору застосовуються сторонами з 01.03.2019.

Відповідно до повідомлення №26-1802/1.17-19 від 21.02.2019 постачальник повідомив споживача, що з 01.03.2019 застосовуються наступні пункти відповідних договорів; пункти 2.3, 3.2.2, 3.4.2, 3.8.2, абз.2) підп.3.9.2 п.3.9, 3.13, 5.7, абз. п`ятий підп.5) п.6.2, підп.8) п.6.2, підп.4) п.6.3, абз. третій підп.2) п.6.4 цього договору. Відповідно, пункти 3.2.1, 3.4.1, 3.8.1, абз.1) підп.3.9.2 п.3.9, абзац четвертий підп.5) п.6.2, абзац другий підп.2) п.6.4 договорів з 01.03.2019 сторонами не застосовуються.

Відповідно до п. 3.13 Договору (в редакції, що застосовуються з 01.03.2019) якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг використаного споживачем природного газу більше, ніж на 5% відрізняється від замовленого обсягу газу на відповідний період (зазначений в п.2.1 договору), споживач зобов`язаний відшкодувати постачальнику збитки в порядку, визначеному п.5.7. договору.

Відповідно до п. 5.7 Договору (в редакції що застосовуються з 01.03.2019)) відшкодування постачальнику вартості збитків, розрахованих відповідно до умов п. 3.13 договору, здійснюється наступним чином:

- постачальник на підставі даних, зазначених в акті приймання-передачі (якщо споживач порушив п.3.9. договору та не надав акт приймання передачі, то використання газу за відповідний період приймається 0 куб.м.) та замовлених обсягів, визначених п.2.1. договору, розраховує збитки відповідно до п.3.13.1. або 3.13.2. п.3.13. договору;

- постачальник після 15 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, надає споживачу акт-претензію щодо відшкодування збитків та розрахунок збитків;

- споживач протягом 20 (двадцяти) робочих днів з моменту отримання акту-претензії, зобов`язаний відшкодувати постачальнику вартість збитків на рахунок, визначений в акті-претензії.

Відповідно до підп.4) п.6.3. договору, постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків, що виникли через порушення Відповідачем умов п.2.1. договору у разі, якщо відхилення фактично використаних споживачем в розрахунковому періоді обсягів газу більш ніж на 5% (як в бік збільшення, так і зменшення фактично використаних обсягів) відрізняється від замовлених.

Таким чином, відповідач в березні 2019 фактично спожив природний газ, в обсязі більшому на 63,197 тис.куб.м., ніж було узгоджено сторонами відповідно до п.2.1. договору.

Позивачем на адресу відповідача відправлено акт-претензію за вих.№26-960-19 від 16.05.2019, змінену в частині розрахунку суми збитків листом від 21.11.2019 за вих.№26-3803-19, якою позивач вимагав у відповідача сплатити збитки на підставі п.3.13. та 5.7. договору та п.1 Розділу VI Правил в розмірі 14458,42 грн за різницю між замовленим в березні 2019 обсягом природного газу (530,000 куб.м.) та фактичним обсягом використаного відповідачем в березні 2019р. природного газу за договором (466,803 куб.м.).

В квітні 2019 відповідач фактично спожив природний газ, в обсязі меншому на 33,341 тис.куб.м. ніж було узгоджено сторонами відповідно до п.2.1. договору.

Позивачем на адресу відповідача відправлено акт-претензію за вих.№26-2108-19 від 12.06.2019, змінену в частині розрахунку суми збитків листом від 21.11.2019 за вих.№26-3804-19, якою позивач вимагав у відповідача сплатити збитки на підставі п.3.13. та 5.7. договору та п.1 Розділу VI Правил в розмірі 7347,63 грн. за різницю між замовленим в квітні 2019р. обсягом природного газу (190,000 куб.м.) та фактичним обсягом використаного відповідачем в квітні 2019р. природного газу за договором (156,659 куб.м.).

В травні 2019 відповідач фактично спожив природний газ, в обсязі меншому на 11,118 тис.куб.м. ніж було узгоджено сторонами відповідно до п.2.1. договору.

Позивачем на адресу відповідача відправлено акт-претензію за вих.№26-3871-19 від 21.11.2019, якою позивач вимагав у відповідача сплатити збитки на підставі п.3.13. та 5.7. договору та п.1 Розділу VI Правил в розмірі 2375,59 грн за різницю між замовленим в травні 2019 обсягом природного газу (25,000 куб.м.) та фактичним обсягом використаного відповідачем в квітні 2019р. природного газу за договором (13,882 куб.м.).

В червні 2019 відповідач фактично спожив природний газ, в обсязі меншому на 1,251 тис.куб.м. ніж було узгоджено сторонами відповідно до п.2.1 Договору.

Позивачем на адресу відповідача відправлено акт-претензію за вих.№ 26-3869-19 від 21.11.2019, якою позивач вимагав у відповідача сплатити збитки на підставі п.3.13. та 5.7. договору та п.1 Розділу VI Правил в розмірі 239,85 грн за різницю між замовленим в червні 2019 обсягом природного газу (18,000 куб.м.) та фактичним обсягом використаного відповідачем в червні 2019 природного газу за договором.

В липні 2019 відповідач фактично спожив природний газ, в обсязі меншому на 5,79621 тис.куб.м. ніж було узгоджено сторонами відповідно до п.2.1. договору.

Позивачем на адресу відповідача відправлено акт-претензію за вих.№26-3883-19 від 21.11.2019 якою позивач вимагав у відповідача сплатити збитки на підставі п.3.13. та 5.7. договору та п.1 Розділу VI Правил в розмірі 1002,13 грн. за різницю між замовленим в липні 2019 обсягом природного газу (12,000 куб.м.) та фактичним обсягом використаного відповідачем в липні 2019 природного газу за договором (6,20379 куб.м.).

В серпні 2019 відповідач фактично спожив природний газ, в обсязі меншому на 4,43072 тис.куб.м. ніж було узгоджено сторонами відповідно до п.2.1 договору.

Позивачем на адресу відповідача відправлено акт-претензію за вих.№26-3882-19 від 21.11.2019, якою позивач вимагав у відповідача сплатити збитки на підставі п.3.13. та 5.7. договору та п.1 Розділу VI Правил в розмірі 714,48 грн за різницю між замовленим в серпні 2019 обсягом природного газу (15,000 куб.м.) та фактичним обсягом використаного відповідачем в серпні 2019 природного газу за договором (10,56928 куб.м.).

В вересні 2019 відповідач фактично спожив природний газ, в обсязі меншому на 2,64621 тис.куб.м. ніж було узгоджено сторонами відповідно до п.2.1. договору.

Позивачем на адресу відповідача відправлено акт-претензію за вих.№26-3881-19 від 21.11.2019, якою Позивач вимагав у відповідача сплатити збитки на підставі п.3.13. та 5.7. договору та п.1 Розділу VI Правил в розмірі 388,99 грн за різницю між замовленим в вересні 2019 обсягом природного газу (20,000 куб.м.) та фактичним обсягом використаного відповідачем в вересні 2019 природного газу за договором.

Як вказано у позовній заяві, станом на момент звернення позивача до суду, відповідач збитки в добровільному порядку не відшкодував.

З огляду на викладене, звертаючись до суду з даним позовом АТ "НАК "Нафтогаз України" просить стягнути в відповідача на підставі п.3.13. та 5.7. договору та п.1 Розділу VI Правил збитки у розмірі 26 527,09 грн.

При винесенні постанови колегія суддів керувалася таким.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як зазначалося вище, 04.10.2018 між сторонами у справі був укладений договір постачання природного газу №6451/18-БО-21.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) - ч. 1 ст. 610 ЦК України.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Приписами п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (п.п.1, 3 ст. 549 ЦК України).

Як зазначалося вище, згідно з п. 8.2 договору, у разі прострочення споживачем оплати згідно пунктів 5.1., 5.6. цього договору, він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі 15,3,% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Згідно з поданим розрахунком, позивачем заявлено до стягнення пеню в розмірі 324 211,66 грн.

Суд першої інстанції, встановивши наявність порушення зобов`язання відповідача з оплати отриманого природного газу за спірним договором, здійснивши перевірку розрахунку пені, визнав обґрунтованим таке нарахування за спірний період.

На підставі ст.551 ЦК України та ст. 233 ГК України відповідачем було подано клопотання про зменшення розміру пені, на 90% від заявленої суми.

Статтею 233 ГК України надано право суду зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

Враховуючи зміст наведених норм, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

При цьому питання можливого зменшення штрафних санкцій вирішується господарським судом згідно зі ст. 86 ГПК України, тобто, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

В обґрунтування на зменшення розміру пені відповідач покликається на те, що ЛКП Залізничнетеплоенерго використовує природний газ для виробництва теплової енергії, яка в подальшому споживається бюджетними установами/організаціями та населенням. Порушення порядку та строків розрахунків відбулося не з вини відповідача, оскільки залежить від здійснення споживачами розрахунків за теплову енергію. ЛКП Залізничнетеплоенерго знаходиться в складному майновому стані, що підтверджується інформаційною довідкою підприємства та звітом про фінансовий стан за 2020 рік. При цьому кредиторська заборгованість підприємства за 2020 рік складає 153,799 млн.грн., тоді як дебіторська заборгованість підприємства за звітний період складає 100,738 млн.грн. (різниця становить понад 50 млн.грн. непокритої заборгованості).

Як вбачається з оскаржуваного судового рішення, вирішуючи питання про зменшення нарахованої відповідачу пені, суд першої інстанції врахував, що відповідач є неприбутковою організацією, не є кінцевим споживачем товару, здійснення оплати поставленого позивачем природного газу залежить в тому числі й від розрахунків споживачів з відповідачем. Окрім того, суд враховував збалансованість інтересів сторін, причини та строк прострочки платежу, захист майнових прав позивача та компенсацію за порушення грошового зобов`язання шляхом стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, відсутність доказів на підтвердження завдання збитків позивачу. На підставі наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення клопотання відповідача та зменшення розміру пені на 50 %.

З огляду на всі фактичні обставини справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для зменшення розміру пені, оскільки присудження до стягнення 162 105,83 грн від належної до стягнення суми пені 324 211,66 грн, з урахуванням обставин справи, є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язань і проявом балансу між інтересами кредитора і боржника та узгоджується з нормами закону, які регулюють можливість такого зменшення, а також є засобом недопущення використання пені як інструменту отримання безпідставних доходів, а не як способу стимулювання боржника до належного виконання зобов`язань.

При цьому задоволення у повному обсязі вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних нарахувань у значній мірі компенсує позивачу негативні наслідки, пов`язані з порушенням відповідачем умов договору, а стягнення з відповідача пені у повному обсязі не є співрозмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобов`язання.

Беручи до уваги вищевикладене, доводи апеляційної скарги стосовно того, що суд першої інстанції необґрунтовано зменшив розмір пені не може слугувати підставою для скасування рішення, що оскаржується, оскільки, як уже зазначалося, зменшення суми пені є правом суду, яке може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів.

Таким чином, рішення місцевого господарського суду в частині зменшення розміру заявленої до стягнення суми неустойки ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для його скасування в цій частині.

Згідно з положеннями статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому чи більшому розмірі.

Відповідно до статті 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом (стаття 225 ГК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 225 Господарського кодексу України, сторони господарського зобов`язання мають право за взаємною згодою заздалегідь визначити погоджений розмір збитків, що підлягають відшкодуванню, у твердій сумі або у вигляді відсоткових ставок залежно від обсягу невиконання зобов`язання чи строків порушення зобов`язання сторонами.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань, необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вказаних елементів, що утворюють склад правопорушення, не дає підстави кваліфікувати поведінку боржника як правопорушення та, відповідно, не може бути підставою застосування відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності.

При цьому, позивачу слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.

Крім того, саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. Натомість, вина боржника у порушенні зобов`язання презюмується та не підлягає доведенню кредитором, тобто саме відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи.

Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічний за змістом правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 року у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 року у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 року у справі №902/761/18, від 04.12.2019 року у справі №917/2101/17.

Таким чином, доводи позивача щодо наявності підстав для стягнення збитків, зокрема в контексті наявності збитків та їх розміру, протиправності поведінки заподіювача збитків та існування причинного зв`язку такої поведінки із заподіяними збитками, ураховуючи принципи змагальності, диспозитивності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, підлягає доведенню останнім перед судом.

Натомість вина боржника у порушенні зобов`язання презюмується та не підлягає доведенню кредитором, тобто саме відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Відповідно до підпунктів 1, 2 пункту 1 розділу VI Правил (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), на які посилається позивач, відшкодування збитків споживачем, що не є побутовим, постачальнику здійснюється таким чином та в таких випадках: якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) споживання природного газу, що закуплений постачальником за договором постачання природного газу, буде менший від підтвердженого обсягу природного газу (за умови, що підтверджений обсяг відповідав замовленому споживачем), постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків у розмірі не більше подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний період; якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) постачання природного газу споживачу його постачальником буде перевищувати підтверджений обсяг природного газу на цей період, постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, що розраховується за формулою (яку наведено у вказаному пункті).

Тобто, у вищевказаних спеціальних нормах Правил дійсно передбачено відшкодування збитків у разі недотримання споживачем погодженого обсягу споживання газу.

Водночас, як вбачається із вказаних норм, у них йдеться про право постачальника вимагати від споживача відшкодування збитків, що узгоджується з вищенаведеними нормами цивільного та господарського законодавства, якими врегульовано відшкодування збитків.

Але, положень, з яких би вбачалося, що вищевказані загальні норми цивільного та господарського законодавства не підлягають застосуванню і що наявність підстав для відшкодування збитків не підлягає доведенню не містять ані Закон України "Про ринок природного газу", ані Правила, ані умови укладеного між сторонами договору з додатками до нього.

Крім того, п.3.13 Договору та п.п.1, 2 пункту 1 розділу VI Правил передбачають можливість відшкодування збитків споживачем. Проте, наявність такого права не вказує на можливість автоматичного/безумовного стягнення зазначених сум збитків, оскільки вказане право на стягнення збитків з споживача не звільняє постачальника (позивача) від обов`язку доведення наявності таких збитків та їх розміру належними та допустимими доказами у порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

Вказане вище також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду щодо розгляду спору в подібних правовідносинах, викладеною в постанові від 25.08.2021 року у справі № 911/3215/20, в якій суд касаційної інстанції зазначив про правомірність відмови у стягненні збитків за недотримання споживачем підтверджених обсягів природного газу - оскільки позивачем не доведено наявності з боку відповідача повного складу цивільного правопорушення.

Аналогічної позиції Верховний Суд дотримався у постанові від 21.09.2021 року у справі № 904/6992/20 та постанові від 26.10.2021 у справі № 904/6985/20.

Таким чином, з огляду на наведені обставини, колегія суддів вважає правомірним висновок місцевого господарського суду про те, що погодження сторонами в договорі порядку визначення розміру збитків не звільняє від обов`язку кредитора довести повний склад цивільного правопорушення як підстави для застосування такої форми майнової відповідності, як відшкодування збитків. У зв`язку з цим кредитор повинен був довести: протиправність поведінки (порушення умов договору); наявність збитку; причинний зв`язок; вину.

Так, в апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що його збитки доведені актами приймання-передачі природного газу із яких вбачається споживання природного газу у обсязі більшому, або меншому від замовленого, протиправна поведінка заподіювача збитків полягає у бездіяльності відповідача щодо не виконання обов`язку самостійно контролювати обсяги використання природного газу і своєчасно надавати додаткові угоди на коригування замовлених обсягів за цим договором - фактичного споживання обсягів природного газу. Також, як вказує позивач, у результаті бездіяльності відповідача нанесено збитки позивачу у сумі 26 527,09 грн., розраховані відповідно до порядку розрахунку та відшкодування таких збитків, визначених пунктом 1 Розділу VI Правил постачання природного газу (постанова НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2496).

Колегія суддів не приймає до уваги вказане твердження позивача з огляду на те, що останнім ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції не доведено, в чому полягають збитки АТ "НАК "Нафтогаз України" за спірний період, не надано доказів на підтвердження факту понесених ним збитків, спричинених порушенням відповідачем виконання зобов`язань за договором, зокрема, у зв`язку з недотриманням нормативних обсягів споживання у розрахунковому періоді об`ємів природного газу, не доведено наявності втрат (зменшення майна) позивача, спричинених більшим обсягом спожитого відповідачем природного газу та наявності відповідного причинно-наслідкового зв`язку між порушенням відповідачем умов договору та зазначеними втратами.

У зв`язку із викладеним, колегія суддів не убачає підстав для скасування рішення Господарського суду Львівської області від 13.05.2021 у справі №914/215/21 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення збитків.

Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення не знайшло свого підтвердження, в зв`язку з чим підстави для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення відсутні.

Інші доводи, викладені у апеляційній скарзі, також не знайшли свого підтвердження під час її розгляду, а тому відхиляються як необґрунтовані.

Приписами ст. 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Дана норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Згідно зі ст. ст. 73,74,77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 1 ст. 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безсторонньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Оскільки, апеляційна скарга до задоволення не підлягає, то відповідно понесені судові витрати на сплату судового збору за подання апеляційної скарги залишається за скаржником.

Керуючись, ст.ст. 269, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Апеляційну скаргу АТ "НАК "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 13.05.2021 у справі №914/215/21 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги залишити за скаржником.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження постанов апеляційного господарського суду до суду касаційної інстанції визначені ст. ст. 287-289 ГПК України.

5. Справу повернути до Господарського суду Львівської області.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст складено 11.11.2021.

Головуючий-суддя Н.М. Кравчук

Судді Г.Т. Кордюк

О.С. Скрипчук