ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2021 року Справа № 917/1227/21

Суддя господарського суду Полтавської області Білоусов С. М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали

за позовною заявою Приватного підприємства "Медіабуд - 1", вул. Троїцька 61/52, м. Кременчук, Полтавська область, 39605,

до Фізичної особи - підприємця Мудрого Віталія Вікторовича, АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Медіабуд - 1" звернулося до суду з позовом до Фізичної особи - підприємця Мудрого Віталія Вікторовича з вимогою про стягнення заборгованості в розмірі 159 155,73 грн. в якості відшкодування збитків завданих в результаті ДТП 19.10.2020 року, з яких: 140 377,00 грн. - сума непокритої завданої шкоди; 3 962,14 грн. - сума 3% річних; 14 816,59 грн. - сума інфляційних витрат.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що 19.10.2020 року водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, який належить на праві власності Мудрому В.В. , не впоравшись з керуванням пошкодив стіну нежитлової будівні АДРЕСА_2 , в результаті чого, завдав ПП "Медіабуд - 1" матеріальної шкоди.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.07.2021 року позовну заяву передано на розгляд судді Білоусову С.М.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 05.08.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 917/1227/21, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

Відповідно до ч. 5 ст. 176 ГПК України, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Сторони були належним чином та завчасно повідомлені про покладені на них обов`язки, про що свідчать матеріали справи.

Відповідач надав суду відзив на позов від 26.08.2021 року (вх. № 9549 від 08.08.2021 року), в якому просить суд закрити провадження у справі у зв`язку з тим, що даний спір не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Позивач 31.08.2021 року надав відповідь на відзив від 30.08.2021 року (вх. № 9733), у якій заперечує проти доводів викладених у відзиві та просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

До відповіді на відзив позивач також надав суду клопотання про витребування доказів від 30.08.2021 року у якому просить витребувати у Кременчуцького районного управління поліції ГУНП в Полтавській області належним чином засвідчену копію протоколу допиту від 03.11.2020 року свідка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складеного в рамках кримінального провадження № 0002888 від 20.10.2020року.

Обгрунтовуючи клопотання заявник посилається на ту обставину, що вказаний протокол допиту свідка є доказом того, що ОСОБА_1 проходив стажування без оформлення трудових відносин у ФОП Мудрого В.В., який займається транспортуванням будівельних матеріалів на вантажному автомобілі, на якому 19.10.2020 року було здійснено зіткнення.

Дослідивши клопотання про витребування доказів судом встановлено наступне.

Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Згідно з положеннями статті 111 ГПК України у заяві про забезпечення доказів зазначаються, серед іншого, обставини, для доказування яких вони необхідні та обґрунтування необхідності забезпечення доказів.

Процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема, шляхом їх витребування призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено.

Тобто це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмета доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх ймовірній втраті у майбутньому.

Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 9901/845/18.

Таким чином, витребування доказів є одним із способів забезпечення судом доказів з метою дослідження обставин справи, які входять у предмет доказування.

Відповідно до частини 1 статті 81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно з частиною 2 наведеної статті у клопотанні про витребування судом доказів повинно бути зазначено:

1) який доказ витребовується (крім клопотання про витребування судом групи однотипних документів як доказів);

2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати;

3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа;

4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу;

5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

За змістом частин 1, 3, 4 статті 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Отже, у господарському процесі отримання доказів щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, відбувається за ухвалою суду за умови, що відповідна особа подасть обґрунтоване клопотання про витребування доказів, в якому доведе, що існують труднощі з їх отриманням, зокрема, обґрунтує неможливість подати ці докази самостійно.

Позивачем у клопотанні про витребування доказів не зазначено, яких заходів було вжито Приватним підприємством "Медіабуд - 1" для отримання відповідного доказу самостійно або причини неможливості самостійного отримання даного документу. Зазначення заявника, що він не є учасником відповідного кримінального провадження та позбавлений права на ознайомлення з матеріалами справи не є тією обставиною, що обґрунтовує необхідність забезпечення судом доказів шляхом їх витребовування, а також не свідчить про належне доведення заявником причин не можливості подання вказаного доказу, який, на думку позивача, становлять предмет доказування у даній справі і потребує дослідженню судом.

Приймаючи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку, що клопотання позивача про витребування доказів задоволенню не підлягає.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 ГПК України дане рішення прийнято, складено та підписано в нарадчій кімнаті.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі наявні у справі докази, суд встановив наступне.

19.10.2020 року водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом "FAV" не впорався з керуванням внаслідок чого зачепив стіну будівні за адресою АДРЕСА_2 , яка належить Приватному підприємству "Медіабуд - 1".

У результаті зіткнення будівлі було завдано значних пошкоджень. Згідно висновку експерта № 79-20 складеного 17.11.2020 року за результатами проведення будівельно-технічного дослідження громадського будинку з громадськими (допоміжними) будівлями та спорудами, розташованого в АДРЕСА_2 по заяві ПП "Медіабуд - 1" вартість відновлювального ремонту досліджуваного об`єкту в зв`язку з його пошкодженням в результаті ДТП становить 181 698 грн.

Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у АТ "СК "Інго" , у зв`язку з чим позивач повідомив страховика про настання страхового випадку та останнім розпочато справу 2930263. При цьому визначено максимальний розмір, що підлягає відшкодуванню, в сумі 130 000,00 грн.

Проте, 13.05.2021 року страховиком здійснено виплату страхового випадку в розмірі 41 321,00 грн.

Вказаний розмір відшкодування шкоди завданої внаслідок зіткнення не є співмірним витратам, які повинно понести підприємство для відновлення стану будівлі за адресою АДРЕСА_2 , яка належить Приватному підприємству "Медіабуд - 1", об`єктом ушкоджень якого був висновок експерта № 79-20 від 17.11.2020 року.

Оскільки, винуватець зіткнення ОСОБА_1 керував транспортним засобом, який належить Мудрому В.В. та використовувався для здійснення ним підприємницької діяльності, то позивач звернувся за захистом своїх прав з позовом до ФОП Мудрого В.В. з вимогою про стягнення заборгованості в розмірі 159 155,73 грн. в якості відшкодування збитків завданих в результаті ДТП 19.10.2020 року, з яких: 140 377,00 грн. - сума непокритої завданої шкоди; 3 962,14 грн. - сума 3% річних; 14 816,59 грн. - сума інфляційних витрат.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

19.10.2020 року о 12 год. 30 хв. в м. Кременчуці по вул. В. Пугачова водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом "FAW" д.н.з НОМЕР_2 не впорався з керуванням в результаті чого авто перекинулося та зачепило стіну будівлі за адресою вул. Бетонна, б. 27, м. Кременчуці.

Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 21.04.2021 року у справі № 524/3042/21 провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ч. 7 ст. 38 КпАП України.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль "FAW" д.н.з НОМЕР_2 , який потрапив в ДТП, належить Мудрому Віталію Вікторовичу .

Як зазначає позивач, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля була застрахована у АТ "СК "Інго" та у зв`язку з настанням страхового випадку відкрито справу 2930263. При цьому визначено максимальний розмір, що підлягає відшкодуванню, в сумі 130 000,00 грн., але 13.05.2021 року страховиком здійснено виплату страхового випадку в розмірі 41 321,00 грн.

В матеріалах справи наявна розписка Приватного підприємства "Медіабуд - 1" ОСОБА_3 про отримання суми страхової виплати за страховим випадком в рамках страхової справи 2930263 в розмірі 41 321 грн. При цьому, ОСОБА_3 свої зобов`язання виконано в повному обсязі. Жодних претензій майнового або будь-якого іншого характеру Приватне підприємство "Медіабуд - 1" до ОСОБА_3 не має (а.с. 30).

Відповідно до висновку експерта № 79-20 складеного 17.11.2020 року судовим експертом Маківським М.В. за результатами проведення будівельно-технічного дослідження громадського будинку з громадськими (допоміжними) будівлями та спорудами, розташованого в АДРЕСА_2 по заяві ПП "Медіабуд - 1" вартість відновлювального ремонту досліджуваного об`єкту в зв`язку з його пошкодженням в результаті ДТП становить 181 698 грн.

Відтак, неправомірними діями ОСОБА_1 , які спричинили дорожньо-транспортну пригоду, майну Приватного підприємства "Медіабуд - 1" було завдано шкоди в розмірі 181 698 грн.

Згідно з приписами ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1). Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 2).

З огляду на ту обставину, що страховою компанією були виплачено страховий випадок в розмірі 41 321 грн., що не є співрозмірним розміру завданої шкоди (визначеною висновком експерта) позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення шкоди з власника автотранспортного засобу - Фізичної особи - підприємця Мудрого Віталія Вікторовича.

Крім того, позивач зазначає, що перебуваючи за кермом вказаного автотранспортного засобу, водій ОСОБА_1 проходив стажування, без оформлення трудових відносин, у ФОП Мудрого В.В., та 19.10.2020 року здійснював за вказівкою відповідача перевезення будівельних матеріалів, при цьому не впорався з керуванням, внаслідок чого спричинив ДТП та завдав майнової шкоди ПП "Медіабуд - 1".

Відповідач у відповіді на відзив просить закрити провадження у даній справі, оскільки автомобіль "FAW" д.н.з НОМЕР_2 зареєстрований за Мудрим В.В. як за фізичною особою, а не як за Фізичною особою-підприємцем, відтак, справа не підсудна господарському суду.

Суд відхиляє доводи відповідача, оскільки, пунктом 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388 "Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів" затверджено, зокрема, що транспортні засоби, що належать фізичним особам-підприємцям, реєструються за ними як за фізичними особами.

Відповідач заперечує стосовно того, що він перебував у трудових відносинах з ОСОБА_1 , в день дорожньо-транспортної пригоди останній керував вказаним автомобілем по приватній домовленості.

За приписами частини 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків

Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що водій автомобіля "FAW" д.н.з НОМЕР_2 - ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах (проходив стажування) з відповідачем - Фізичною особою - підприємцем Мудрим Віталієм Вікторовичем та у момент вчинення ДТП виконував свої трудові обов`язки.

З огляду на вимоги ч. ч. 1, 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Позивач, спростовуючи заперечення відповідача посилається на протокол допиту свідка ОСОБА_1 в рамках кримінального провадження № 0002888 від 20.10.2020 року. Проте, вказане кримінальне провадження закрито. Крім того, показання свідка не є належним та допустимим доказом перебування ФОМ Мудрого В.В. та ОСОБА_1 у трудових відносинах.

Відносини суб`єкта господарювання та найманих працівників регулюються трудовим законодавством України.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 24 КЗпП фізична особа - підприємець укладає трудовий договір із фізичною особою обов`язково в письмовій формі.

Згідно трудового законодавства підприємець повинен видати наказ (розпорядження) про прийняття працівника на роботу, указавши дату початку роботи.

Без видання такого наказу підприємець не зможе заповнити форму Повідомлення про прийняття працівника на роботу за формою, наведеною в додатку до постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу" від 17.06.2015 року № 413.

Цього вимагає ч. 3 ст. 24 КЗпП, згідно з якою роботодавець не вправі допускати працівника до роботи без надання Повідомлення про прийняття працівника на роботу до органу Державної фіскальної служби.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 26 КЗпП при укладенні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. Умова про випробування повинна бути застережена в наказі (розпорядженні) про прийняття на роботу. В період випробування на працівників поширюється законодавство про працю.

Відповідно до ст. 29 КЗпП до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний, зокрема, роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору.

З огляду на викладене, випробування при прийнятті на роботу може бути обумовлене виключно при укладенні трудового договору, а ознайомлення з умовами праці відбувається до початку роботи працівника, але вже за укладеним трудовим договором.

Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження перебування водія ОСОБА_1 19.10.2020 року на стажуванні у ФОП Мудрого В.В.

Аналогічна позиція щодо застосування положень ст. ст. 24, 265 КЗпП щодо правовідносин, які виникають між фізичною особою-підприємцем та особою, яка проходить у неї стажування, викладена у постанові Верховного Суду від 16.04.2020 року у справі № 804/330/17.

За приписами ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи

Згідно ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ч. ч. 1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

За наведених обставин, у суду відсутні правові підстави для відшкодування позивачу за рахунок відповідача матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, в сумі 159 155,73 грн., з яких: 140 377,00 грн. - сума непокритої завданої шкоди; 3 962,14 грн. - сума 3% річних; 14 816,59 грн. - сума інфляційних витрат.

Згідно із п. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення заявленої суми з відповідача, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Позивачем за подання позовної заяви до суду сплачений судовий збір в сумі 2 387,35 грн.

Згідно п. 2 ч. 4 ст. 129 ГПК України судові витрати, у разі відмови в позові, покладаються на позивача.

Враховуючи відмову у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У позові відмовити повністю.

2. Копії рішення надіслати учасникам справи в порядку, встановленому статтею 242 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України). Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Білоусов С. М.