РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.11.2021Справа № 911/956/21

За позовом Виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області

до ОСОБА_1

про стягнення 28 400 грн

Суддя Підченко Ю.О.

Секретар судового засідання Лемішко Д.А.

Представники сторін:

від позивача: не з`явилися;

від відповідача: Бєлах С.С.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Виконавчий комітет Броварської міської ради Броварського району Київської області (далі - ВК БМР) звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Овчіннікової Вікторії Михайлівни (далі - Підприємець; ОСОБА_1 ) про стягнення грошових коштів в розмірі 28 400 грн.

Відповідно до ухвали Господарського суду Київської області від 05.04.2021 матеріали позовної заяви передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.04.2021 вказану позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

17.05.2021 через канцелярію суду від позивача надійшли документи про усунення недоліків.

Ухвалою від 01.06.2021 відкрито провадження у справі № 911/956/21, вирішено проводити розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику учасників справи.

14.07.2021, 15.07.2021 та 16.07.2021 через загальний відділ діловодства суду та на електронну адресу від відповідача надійшли письмові заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження, а також повідомлено суд про припинення з 22.06.2021 статусу фізичної особи-підприємця.

Ухвалою від 27.07.2021 суд вирішив проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засідання на 01.10.2021 та продовжив строк підготовчого провадження на тридцять днів.

09.09.2021 до суду відповідачем подано письмовий відзив на позовну заяву в якому, зокрема, міститься клопотання про визнання поважними причин ненадання відзиву в установлений строк та поновлення строку, а також про застосування позовної давності до вимог позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.10.2021 заяву відповідача про поновлення строку для подання відзиву та доказів задоволено та долучено до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.10.2021 вирішено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 05.11.2021.

23.10.2021 від відповідача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програми EasyCon.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.11.2021 у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції у справі №911/956/21 відмовлено.

01.11.2021 від відповідача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програми EasyCon.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.11.2021 у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції у справі №911/956/21 відмовлено.

У судове засідання, що відбулось 05.11.2021 представники позивача не з`явилися.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Частиною 1 ст. 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Так, ухвали суду були надіслані за адресами учасників процесу, які містяться у позовній заяві та у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Окрім того, суд зауважує, що ухвали суду були офіційно оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень - на сайті за посиланням https://reyestr.court.gov.ua, а також знаходяться у вільному доступі в мережі Інтернет на інших відповідних веб-сайтах.

Таким чином, оскільки позивача було належним чином повідомлено про судові засідання та ним, у свою чергу, не повідомлено про причини неявки в судове засідання, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності його представників.

У судовому засіданні 05.11.2021 відповідно до приписів ч. 1 ст. 240 ГПК України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив на позовну заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

19.09.2016 ВК БМР (робочий орган) і Підприємцем (розповсюджувач зовнішньої реклами) було укладено договір № 32/16 на право тимчасового користування місцем розташування об`єктів зовнішньої реклами та встановлення пріоритету (далі - Договір), за умовами якого:

- у відповідності до умов Договору та на виконання «Типових правил розміщення зовнішньої реклами», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 № 2067, робочий орган встановлює за розповсюджувачем зовнішньої реклами пріоритет на місце (-я) для розміщення об`єкта (-ів) зовнішньої реклами (далі - ОЗР) та надає право на тимчасове користування місцем (-ями) розміщення за адресою (-ами) згідно з додатком, який є невід`ємною частиною Договору (пункт 1.1 Договору);

- робочий орган зобов`язується встановити пріоритет на місце (-я) для розміщення ОЗР в порядку та строки, передбачені умовами Договору та вимогами чинного законодавства (підпункт 2.2.1 пункту 2.2 Договору);

- розповсюджувач зовнішньої реклами зобов`язується своєчасно оплачувати кошти за право тимчасового користування місцем (-ями) розташування ОЗР (підпункт 2.4.8 пункту 2.4 Договору);

- розмір плати за пріоритет на місце (-я) для розміщення ОЗР та право на тимчасове користування місцем (-ями) розташування ОЗР встановлюється відповідно до затвердженого Порядку та сплачується розповсюджувачем зовнішньої реклами протягом поточного місяця на підставі додатку до Договору. У разі прийняття Броварською міською радою рішення про зміну тарифів на розміщення зовнішньої реклами, робочий орган проводить зміну оплати за місця розташування зовнішньої реклами в односторонньому порядку, про що повідомляє розповсюджувача письмово у місячний термін (пункт 3.1 Договору);

- нарахування плати здійснюється з дати прийняття рішення про встановлення пріоритету на кожне окреме місце для розташування ОЗР, вказане у додатку до Договору (пункт 3.2 Договору);

- протягом трьох місяців з дати встановлення пріоритету на місце, (-я) розташування ОЗР, щомісячна плата нараховується в розмірі 25 відсотків від встановленого розміру плати (пункт 3.4 Договору);

- Договір набирає чинності з дати підписання сторонами та діє до ______(пункт 5.1 Договору);

- строк дії Договору визначається по кожному місцю розташування ОЗР окремо у додатку, який є невід`ємною частиною Договору (пункт 5.2 Договору);

- дія Договору припиняється внаслідок, зокрема, несвоєчасної сплати за право тимчасового користування місцем (-ями) розташування ОЗР (пункт 5.5 Договору).

Також, сторонами було підписано додаток до Договору, в якому визначено: адреси розташування ОЗР (вул. Гагаріна, 16 (ліворуч біля входу в ТД «Ліза»); бульв. Незалежності, 7 (біля кафе « 777»); вул. Короленка, 60 (між ТЦ «Форум» і бюветом); вул. Героїв Небесної Сотні (біля входу на ринок «Нива»)); сума за рік по кожному ОЗР (за 2016 рік - 405 грн; за 2017 рік - 1 620 грн; за 2018 рік - 1 620 грн; за 2019 рік - 1 620 грн; за 2020 рік - 1 620 грн; за 2021 рік - 1 215 грн).

Всього сума за розміщення всіх ОЗР згідно з додатком до Договору склала 32 400 грн.

Позивач вказує, що відповідач неналежним чином виконує Договір, сплативши лише 4 000 грн, а тому є підстави для стягнення заборгованості у розмірі 28 400 грн.

У свою чергу, відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись, зокрема, на відсутність підстав для здійснення оплати за Договором.

Крім того, ОСОБА_1 було заявлено про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Слід зазначити, що ВК БМР проти вказаного клопотання заперечень не подав.

Статтею 256 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з частиною першою статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України), а спливає у відповідні місяць та число останнього року строку, якщо строк визначений роками (частина перша статті 254 ЦК України).

В абзаці першому та п`ятому підпункту 2.1 пункту 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» (далі - Постанова № 10) зазначено, що частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом. Посилання сторони на сплив позовної давності в процесі касаційного перегляду судового рішення не вважається такою заявою.

Пунктом 2.2 Постанови № 10 визначено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

В підтвердження наявності підстав для стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 28 400 грн, позивачем також були надані такі документи:

- витяг з рішення від 13.06.2017 № 363 про надання дозволів на розміщення зовнішньої реклами, з якого вбачається, що відповідачу надано дозвіл на розміщення зовнішньої реклами (вул. Гагаріна, 16 (ліворуч біля входу в ТД «Ліза»); бульв. Незалежності, 7 (біля кафе « 777»); вул. Короленка, 60 (між ТЦ «Форум» і бюветом); вул. Героїв Небесної Сотні (біля входу на ринок «Нива»)); термін дії дозволів до 13.06.2022;

- дозволи на розміщення зовнішньої реклами № 52/16, № 53/16, № 54/16 та № 55/16.

Також, ВК БМР вказує на те, що звертався до Підприємця з листами про невиконання умов Договору (від 23.06.2020 № 2-682273 та від 11.08.2020 № 26/3012).

Однак позивачем не було додано жодного підтвердження факту направлення таких листів на адресу відповідача.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Стаття 193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пункт 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтями 525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Слід зазначити, що зі змісту Договору вбачається, що обов`язку відповідача з оплати (підпункт 2.4.8 пункту 2.4 Договору) кореспондується та передує обв`язок позивача прийняти рішення про встановлення пріоритету на місце для розміщення ОЗР (підпункт 2.2.1 пункту 2.2 Договору).

Так, саме з дати прийняття рішення про встановлення пріоритету на місце для розміщення ОЗР здійснюється нарахування плати (пункт 3.2 Договору).

Разом з тим, позивач не надав суду жодного документального підтвердження прийняття такого рішення.

Відповідно до абзацу 1 ч. 1 ст. 16 Закону України «Про рекламу» розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Порядок прийняття рішень про встановлення пріоритету, рішень про надання дозволів на розміщення зовнішньої реклами, та видачу дозволів унормовано пунктами 10-20 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 №2067 (далі - Типові правила).

Згідно з абз. 2 пункту 10 Типових правил робочий орган протягом п`яти днів з дати реєстрації заяви перевіряє місце розташування рекламного засобу, зазначене у заяві, на предмет наявності на це місце пріоритету іншого заявника або надання на заявлене місце зареєстрованого в установленому порядку дозволу. Після перевірки місця керівник робочого органу приймає рішення про встановлення за заявником пріоритету на заявлене місце або про відмову у встановленні пріоритету. У разі прийняття рішення про встановлення пріоритету робочий орган видає заявнику для оформлення два примірники дозволу за формою згідно з додатком 3 та визначає заінтересовані органи (особи), з якими необхідно їх погодити.

Відповідно до пункту 11 Типових правил пріоритет заявника на місце розташування рекламного засобу встановлюється строком на три місяці з дати прийняття керівником робочого органу відповідного рішення.

Згідно з пунктами 19, 20 Типових правил робочий орган протягом не більш як п`ятнадцяти робочих днів з дати одержання належним чином оформлених двох примірників дозволу розглядає заяву, готує і подає виконавчому органу ради пропозиції та проект відповідного рішення.

Виконавчий орган ради протягом п`яти робочих днів з дати одержання зазначених пропозицій приймає рішення про надання дозволу або про відмову у його наданні.

У разі прийняття рішення про надання дозволу керівник робочого органу протягом п`яти робочих днів підписує обидва примірники дозволу та скріплює їх печаткою робочого органу.

Перший примірник дозволу видається заявникові, а другий - залишається робочому органу для обліку та контролю. Видача дозволу реєструється в журналі реєстрації.

Таким чином, саме після прийняття рішення про встановлення пріоритету видається відповідний дозвіл.

Натомість суду не подано жодного документального підтвердження прийняття відповідного рішення про встановлення пріоритету.

Що ж до поданого суду витягу з рішення ВК БМР від 13.06.2017 № 363, то слід зазначити, що воно прийнято позивачем у червні 2017 року, а Договір було укладено ще у вересні 2016 року, та не є рішенням про встановлення пріоритету.

Саме після укладення Договору позивачем мало бути прийнято відповідне рішення про встановлення пріоритету, а потім як наслідок надано відповідні дозволи.

Разом з тим, подані суду дозволи на розміщення зовнішньої реклами (№ 52/16, № 53/16, № 54/16, № 55/16) не є належними, з огляду на таке.

Пунктом 3 Типових правил встановлено, що зовнішня реклама розміщується на підставі дозволів та у порядку, встановленому виконавчими органами сільських, селищних, міських рад відповідно до цих Правил.

Відповідно до пункту 24 Типових правил виданий у встановленому порядку дозвіл є підставою для розміщення зовнішньої реклами та виконання робіт, пов`язаних з розташуванням рекламного засобу.

Згідно з абз. 4 пункту 2 Типових правил дозвіл - це документ установленої форми, виданий розповсюджувачу зовнішньої реклами на підставі рішення виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, який дає право на розміщення зовнішньої реклами на певний строк та у певному місці.

Додатком 3 до Типових правил визначена форма дозволу на розміщення зовнішньої реклами.

Так, дозвіл має містити: зазначення дати його видачі та посилання на дату і номер рішення виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, на підставі якого виданий дозвіл; підпис, ініціали та прізвище керівника робочого органу.

Згідно з пунктом 16 Типових правил видача дозволу погоджується робочим органом з власником місця або уповноваженим ним органом (особою).

Відповідно до пункту 23 Типових правил дозвіл надається строком на п`ять років, якщо менший строк не зазначено у заяві.

Разом з тим, вищевказані дозволи не містять:

- зазначення дати видачі дозволів та посилання на дату і номер рішення ВК БМР, на підставі якого видані дозволи;

- підпису керівника робочого органу;

- підпису власника місця розташування рекламного засобу, або уповноваженого ним органу про погодження видачі дозволу;

- строку дії дозволу.

Також, слід зазначити, що матеріали справи не містять документального підтвердження того, що відповідач взагалі фактично розміщував ОЗР на визначених у Договорах адресах.

Що ж до заявленого до стягнення розміру позовних вимог, то слід зазначити таке.

ВК БМР просить суд стягнути 28 400 грн, однак доказів здійснення оплати на суму 4 000 грн суду не подає.

Також, слід зазначити, що зі змісту Договору вбачається, що оплата є щомісячною, а позивачем заявлено до стягнення оплату, у тому числі за 2021 рік, однак борг визначено станом на 02.02.2021, тобто за дин місяць 2021 року.

Таким чином, незрозуміло на якій підставі позивачем було заявлено до стягнення всю суму за 2021 рік.

Враховуючи викладене, позивачем не доведено та не обґрунтовано наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за Договором у розмірі 28 400 грн.

Оскільки, позивач не виконав обов`язку з прийняття рішення про встановлення пріоритету, дозволи не містять всіх необхідних реквізитів, то строк виконання обов`язку з оплати відповідачем так і не настав, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частина 1 ст. 74 ГПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з пунктом 3 ч. 4 ст. 238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з покладенням судового збору на позивача в порядку ст. 129 ГПК України.

Крім того, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову з підстав його необґрунтованості, заява відповідача про застосування строків позовної давності судом не застосовується.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 232, 233, 237, п. 2 ч. 5 ст. 238, ст. ст. 240, 241, ч. 1 ст. 256, 288 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог Виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, то строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 15.11.2021.

Суддя Ю.О. Підченко