ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" жовтня 2021 р. Справа№ 910/8861/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Шапрана В.В.

Андрієнка В.В.

секретар Рибчич А.В.

за участю

представників: позивача - Артюхов Д.С.

відповідача-1 - не з`явився

відповідача-2 - не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мережа сервісних станцій "Тідісі-Дальнобой"

на ухвалу Господарського суду м. Києва від 05.07.2021 р.

у справі № 910/8861/21 (суддя - Бондарчук В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мережа сервісних станцій "Тідісі-Дальнобой"

до 1. Приватного підприємства "Транс Петроль"

2. Приватного підприємства "Вікінг"

про визнання правочинів недійсними та застосування реституції

В С Т А Н О В И В :

У червні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Мережа сервісних станцій «Тідісі-Дальнобой» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного підприємства «Транс Петроль» та Приватного підприємства «Вікінг» про:

- визнання недійсною угоди про реституцію від 30.05.2018 р. та змін до угоди про реституцію від 27.08.2018 р., укладеної між Приватним підприємством «Транс Петроль» та Приватним підприємством «Вікінг»;

- визнання недійсним договору купівлі-продажу № 011/1501/2019 від 15.01.2019 р., укладеного між Приватним підприємством «Транс Петроль» та Приватним підприємством «Вікінг»;

- визнання недійсним договору купівлі-продажу № 299/1211/2018 від 12.11.2018 р., укладеного між Приватним підприємством «Транс Петроль» та Приватним підприємством «Вікінг»;

- застосування реституції шляхом скасування в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів реєстраційних записів права власності за Приватним підприємством «Транс Петроль» та відновлення у Єдиному державному реєстрі транспортних засобів записів права власності за Приватним підприємством «Вікінг» на транспортні засоби (за переліком, вказаним у прохальній частині позовної заяви).

Також 22.06.2021 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Мережа сервісних станцій «Тідісі-Дальнобой» подано заяву про забезпечення позову, відповідно до якої заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом:

- накладення арешту на транспортні засоби, що належать на праві власності Приватному підприємству «Транс Петроль», шляхом заборони Приватному підприємству «Транс Петроль» та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії щодо обтяження, відчуження, розпорядження транспортними засобами (за переліком, вказаним у прохальній частині заяви);

- накладення арешту на транспортні засоби, що належать на праві власності Приватному підприємству «Вікінг», шляхом заборони Приватному підприємству «Вікінг» та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії щодо обтяження, відчуження, розпорядження транспортними засобами (за переліком, вказаним у прохальній частині заяви);

- заборони будь-яким реєстраторам прав на рухоме майно, в тому числі сервісним центрам Міністерства внутрішніх справ України, вчиняти дії щодо транспортних засобів, зокрема з вчинення реєстраційних дій, реєстрації, зняття з реєстрації чи перереєстрації транспортних засобів (за переліком, вказаним у прохальній частині заяви).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.07.2021 р. відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Мережа сервісних станцій «Тідісі-Дальнобой» про забезпечення позову.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю «Мережа сервісних станцій «Тідісі-Дальнобой» подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та задовольнити заяву про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач посилається на те, що існує реальна загроза невиконання чи ускладнення виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, оскільки транспортні засоби, на які останній просить накласти арешт, є предметом договорів, що визнаються недійсними у цьому спорі. При цьому, наявність забезпечення у вигляді арешту та заборони відчуження транспортних засобів не призведе до порушення чи зупинення господарської діяльності відповідачів.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 28.07.2021 р. апеляційну скаргу у справі № 910/8861/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Пашкіна С.А., Шапран В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.08.2021 р. апеляційну скаргу у справі № 910/8861/21 залишено без руху на підставі ч. 2 ст. 260 ГПК України та надано заявникові строк на усунення недоліків не більше десяти днів з дня отримання копії ухвали про залишення без руху апеляційної скарги.

З 16.08.2021 р. по 17.09.2021 р. головуючий суддя Буравльов С.І. перебував у щорічній черговій відпустці.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/4578/21 від 20.09.2021 р. у зв`язку з перебуванням судді Пашкіної С.А. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/8861/21.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 20.09.2021 р. апеляційну скаргу у справі № 910/8861/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Шапран В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.09.2021 р. було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Мережа сервісних станцій «Тідісі-Дальнобой», вирішено здійснювати розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, призначено справу до розгляду на 19.10.2021 р.

У судовому засіданні 19.10.2021 р. представник позивача надав усні пояснення по суті апеляційної скарги.

Представники відповідачів у судове засідання не з`явились, хоча були повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду скарги, що підтверджується зворотними повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Доказів поважності відсутності вказаних представників суду не надано.

Також у матеріалах справи відсутні докази про те, що представники відповідачів були позбавлені можливості через будь-які перешкоди, в тому числі і карантинні, бути присутніми у судовому засіданні.

Крім цього відповідачі не наполягали на обов`язковій участі їх представників у судовому засіданні, відповідних клопотань від них не було подано апеляційному суду.

Колегія суддів зазначає, що неявка у судове засідання вказаних представників не перешкоджає розгляду апеляційної скарги. Подальше відкладення може призвести до безпідставного затягування розгляду скарги, а тому постанова приймається за наявними в справі матеріалами, яких достатньо для повного та об`єктивного розгляду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом п. п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 137 ГПК України, позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. При зверненні до суду з заявою про вжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заявник зобов`язаний надати докази того, що запропонований захід забезпечення позову дійсно може виключити можливість невиконання або утруднення виконання судового рішення.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову не повинні мати наслідком припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання.

Обґрунтовуючи заяву про вжиття заходів забезпечення позову, позивач посилається на те, що у разі задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Мережа сервісних станцій "Тідісі-Дальнобой" існує реальна загроза того, що Приватне підприємство «Транс Петроль» та Приватне підприємство «Вікінг» будуть вчиняти дії щодо подальшого відчуження транспортних засобів з метою невиконання рішення у даній справі. Також, невжиття заходів забезпечення позову, на думку заявника, призведе до ускладнення або неможливості погашення Приватним підприємством «Вікінг» заборгованості перед позивачем за рахунок транспортних засобів, власником яких вважає себе Приватне підприємство «Транс Петроль» за укладеними договорами.

Однак обґрунтування заяви лише неналежним виконанням Приватним підприємством «Вікінг» грошових зобов`язань перед Товариством з обмеженою відповідальністю «МСС «Тідісі-Дальнобой» не співвідноситься з предметом позову у даній справі, оскільки предметом спору у даній справі є визнання договорів недійсними, укладених між Приватним підприємством «Транс Петроль» та Приватним підприємством «Вікінг», і застосування реституції шляхом відновлення права власності саме за останнім.

Отже позивачем не було наведено достатніх належних та допустимих у розумінні положень Господарського процесуального кодексу України доказів наявності обставин, які б дійсно могли призвести до ускладнення виконання судового рішення по справі у разі задоволення позову.

Також заявником не надано доказів стосовно адекватності та співмірності вказаного заходу забезпечення позову заявленим вимогам.

Заява про забезпечення позову не може ґрунтуватися на припущеннях заявника.

Посилання скаржника на те, що невжиття заходів забезпечення може унеможливити поновлення порушених прав та інтересів позивача є тільки його припущеннями, які не підтверджуються належними доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як передбачено, ч. ч. 1, 2 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов?язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, відсутні правові підстави для вжиття заходів забезпечення позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Мережа сервісних станцій "Тідісі-Дальнобой" та скасування ухвали Господарського суду м. Києва від 05.07.2021 р. у справі № 910/8861/21.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання необхідно покласти на скаржника.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мережа сервісних станцій "Тідісі-Дальнобой" залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду м. Києва від 05.07.2021 р. у справі № 910/8861/21 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Мережа сервісних станцій "Тідісі-Дальнобой".

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 18.11.2021 р.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Шапран

В.В.Андрієнко