ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2021 року м.Дніпро Справа № 908/185/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Чус О.В.,

судді: Кощеєв І.М., Орєшкіна Е.В.

при секретарі судового засідання Грироренко А.А.

Представники сторін:

від відповідача: Грибовод С. Ю., ордер АР № 1064016 від 29.09.2021 р., адвокат;

вільний слухач: Мірошник І. В.;

від позивача: не з`явився.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІВА-АГРОЛАН" та Дочірнього підприємства закритого акціонерного товариства Теувес Холдінг (Theeuwes Holding B.V.) "ТЕГРА УКРАЇНА ЛТД" на рішення Господарського суду Запорізької області від 10.06.2021 (суддя Боєва О.С., повне рішення складено 18.06.2021) у справі № 908/185/21

за позовом: Дочірнього підприємства закритого акціонерного товариства Теувес Холдінг (Theeuwes Holding B.V.) "ТЕГРА УКРАЇНА ЛТД", (01015, м. Київ, вул. Старонаводницька, буд. 13, офіс 126Г; представник позивача: адвокат Фоменко М.С.: 03150, м. Київ, вул. Василя Тютюнника, буд. 11/2, офіс 65)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІВА-АГРОЛАН", (69002, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 63, офіс 28)

про стягнення суми 4216556,94 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду.

До Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Дочірнього підприємства закритого акціонерного товариства Теувес Холдінг (Theeuwes Holding B.V.) "ТЕГРА УКРАЇНА ЛТД" про стягнення з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІВА-АГРОЛАН" загальної суми 4216556,94 грн., в тому числі: суми 1452000,00 грн. штрафу, суми 279222,09 грн. пені, суми 20468,01 грн. 3 % річних, суми 77146,65 грн. інфляційних втрат, суми 2387720,19 грн. збитків.

Позов обґрунтовано ст.ст.509, 524, 525, 526, 533-535, 549, 610, 611, 614, 625, 693, 1166 ЦК України, ст.ст. 193, 224-226, 231 ГК України та умовами договору поставки.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 10.06.2021 у справі №908/185/21 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІВА-АГРОЛАН" на користь Дочірнього підприємства закритого акціонерного товариства Теувес Холдінг (Theeuwes Holding B.V.) "ТЕГРА УКРАЇНА ЛТД" суму 248031,03 пені, суму 20648,01 грн. - 3% річних, суму 77146,65грн. інфляційних втрат, суму 2 387 720,19 грн. збитків, та 41000,49грн. витрат зі сплати судового збору. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення штрафу в сумі 1 452 000,00грн. господарський суд виходив з того, що в матеріалах справи відсутні докази, які б дійсно свідчили саме про односторонню відмову з боку відповідача від поставки товару (його частини) за договором. Неможливість належного виконання зобов`язання не є тотожним односторонній відмові від зобов`язань за договором поставки, в тому числі часткової. При цьому, повернення відповідачем (за вимогою позивача) частини попередньої оплати за товар, який не було поставлено, також не є підтвердженням такої відмови, як то вказує позивач, а є правовим наслідком не передачі товару Покупцю у встановлений строк (ч. 2 ст. 693 ЦК України).

Судом першої інстанції зазначено, що штраф в п. 6.1 договору, визначено в розмірі 20% від загальної суми договору, тобто вартості всієї кількості товару, обумовленої договором (600,00 тонн). З цього слідує висновок, що вказаною штрафною санкцією забезпечено виконання зобов`язання з боку Продавця в цілому, тоді як товар частково був поставлений відповідачем.

Також судом першої інстанції було перевірено розрахунок пені, наведеного позивачем, після чого дійшов до висновку, що до стягнення з відповідача належить пеня в загальному розмірі 248031,03 грн.

Доводи та вимоги апеляційної скарги.

Не погодившись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "ДІВА-АГРОЛАН" звернулось до Центрального апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Запорізької області від 10.06.2021 у справі № 908/185/21 в частині стягнення 248 031,03 грн. - пені, 20648,01 грн. - 3% річних, 77146,65 інфляційних втрат, 2387720,19 збитків скасувати в решті позову залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що задовольняючи вимоги позивача щодо стягнення на користь позивача суму 248 031грн. 03 коп. пені, суму 20648 грн. 01 коп. 3% річних, суму 77146 грн. 65 коп. інфляційних втрат, суд першої інстанції не врахувавши доводи Відповідача, що повернення попередньої оплати за договором поставки не є грошовим зобов`язанням. Суд не врахував, що зобов`язання постачальника щодо поставки товару, а також зобов`язання з повернення суми попередньої оплати, перерахованої за договором на поставку товару, не вважається грошовим зобов`язанням у розумінні статті 625 ЦК України.

Також скаржник зазначає, що станом на момент звернення Позивача до суду із позовною заявою, будь-яка заборгованість ТОВ "ДІВА-АГРОЛАН" перед Позивачем щодо повернення коштів, перерахованих як попередня оплата за договором поставки 40-02-20-0148 від 08 вересня 2020 року, відсутня.

Тому, повернення суми попередньої оплати за договором поставки не є грошовим зобов`язанням у розумінні статті 625 ЦК України, тому нарахування інфляційних втрат та З % річних є помилковим.

Судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не враховано, що пунктом 5.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", передбачено, що обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов`язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов`язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов`язань, а з інших підстав.

Крім того, також підставою для подання апеляційної скарги, є те, що суд першої інстанції не врахував та не дослідив обставину, що Позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження наявності у нього зобов`язань перед іншими контрагентами, у яких предметом була товарна соя, яку повинно було поставити Товариство з обмеженою відповідальністю "ДІВА-АГРОЛАН" за договором №40-02-20-0148 від 08 вересня 2020 року.

Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення також не врахував та не досліджував, що Позивачем не доведено та не надано доказів на підтвердження тієї обставини, що він був вимушений, задля виконання таких своїх зобов`язань перед іншими контрагентами, якщо такі дійсно існували на момент виникнення спірних відносин, придбавати товар за договорами поставки товарної сої від 10 та 13 листопада 2020 року з ТОВ "Одемо", СВК "Черповоди", "Золотий колос", ФГ "Золотий Колос-ІМК значно вищою вартістю, а саме від 16300 грн. до 16900 грн. за 1 тонну, в той час, коли за договором №40-02-20-0148 від 08 вересня 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю ДІВА-АГРОЛАН ціна за одну тонну складала 12100 грн. за 1 одну тонну.

Не погодившись із вказаним рішенням, Дочірне підприємство закритого акціонерного товариства Теувес Холдінг (Theeuwes Holding B.V.) "ТЕГРА УКРАЇНА ЛТД" звернулось до Центрального апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Запорізької області від 10.06.2021 у справі № 908/185/21 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача штрафу за односторонню відмову від поставки товару у розмірі 1 452 000грн. в цій частині ухвалити нове рішення , яким позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача 1 452 000грн.штрафу.

Вважає, що місцевим господарським судом не враховано, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження причин неможливості належного виконання поставок товару, що додатково свідчить про односторонню відмову відповідача від зобов`язання (поставки товару обумовленої договором кількості).

Невірним є висновок суду першої інстанції, що 20% штрафом забезпечено виконання зобов`язання з боку відповідача в цілому (на 600,00тон), тоді як товар частково був "поставлений ТОВ "ДІВА-АГРОЛАЦ". Пунктом 6.1 договору сторонами обумовлено застосування штрафу за односторонню відмову від поставки будь - якої кількості товару, розмір якого прив`язаний до загальної суми договору, визначеному у п.3.2 договору поставки.

Матеріали справи містять фактичні дані, підтверджених належними і допустимими доказами, як то письмова заява (лист - пропозиція, від 05 листопада 2020р.) відповідача, яка беззаперечно підтверджує, що відповідачем не будуть виконуватися зобов`язання щодо поставки сої за договором поставки від 08 вересня 2020р. № 40-02-20-0148, тобто він відмовляється від виконання зобов`язання за договором.

На підставі вищевикладеного позивач вважає, що суд першої інстанції помилково та безпідставно відмовив у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача штрафу в сумі 1 452 000грн.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі.

Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу відповідача в якому зазначено, що при ухваленні рішення від 10.06.2021р. Господарський суд Запорізької області в частині задоволення позовних вимог дотримався норм матеріального і процесуального права, а подана відповідачем апеляційна скарга є безпідставною та необгрунтованою.

Відповідачем надано відповідь на відзив позивача в якому просить задля уникнення повторюваностей врахувати вірний висновок суду першої інстанції по справі стосовно відсутності односторонньої відмови ТОВ "ДІВА-АГРОЛАН" від поставки товару.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідно до витягу з протоколу передачі справи раніше визначеному складу суду від 27.07.2021 для розгляду справи № 908/185/21 визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач Чус О.В., судді Кощеєв І.М., ОСОБА_1

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 02.08.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІВА-АГРОЛАН" на рішення Господарського суду Запорізької області від 10.06.2021 у справі № 908/185/21 залишено без руху. Надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 02.08.2021 поновлено строк на подання апеляційної скарги та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Дочірнього підприємства закритого акціонерного товариства Теувес Холдінг (Theeuwes Holding B.V.) "ТЕГРА УКРАЇНА ЛТД" на рішення Господарського суду Запорізької області від 10.06.2021 у справі № 908/185/21. Розгляд апеляційної скарги призначити в судовому засіданні на 30.09.2021 на 12:00год.

На виконання ухвали Центрального апеляційного господарського суду від 02.08.2021 у справі №908/185/21 апелянтом ТОВ "ДІВА-АГРОЛАН" усунуто недоліки апеляційної скарги.

У зв`язку зі звільненням у відставку судді ОСОБА_1 , відповідно до пункту 2.4.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Центральному апеляційному господарському суді, затверджених рішенням, оформленим протоколом зборів суддів Центрального апеляційного господарського суду №2 від 08.10.2018 зі змінами, 12.08.2021 призначено автоматичну зміну складу колегії суддів у судовій справі №908/185/21.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.08.2021, справу №908/185/21 передано колегії суддів у складі: головуючого судді: Чус О.В., судді: Кощеєв І.М., Орєшкіна Е.В.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.08.2021 справу №908/185/21 прийняти до свого провадження колегією суддів у складі: головуючого судді Чус О.В., судді: Кощеєв І.М., Орєшкіна Е.В. та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІВА-АГРОЛАН" на рішення Господарського суду Запорізької області від 10.06.2021 у справі № 908/185/21. Призначено судове засідання по справі № 908/185/21 на 30.09.2021р. о 12 год. 00 хв.

Розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІВА-АГРОЛАН" на рішення Господарського суду Запорізької області від 10.06.2021 у справі № 908/185/21 об`єднано в одне провадження з апеляційною скаргою Дочірнього підприємства закритого акціонерного товариства Теувес Холдінг (Theeuwes Holding B.V.) "ТЕГРА УКРАЇНА ЛТД" на рішення Господарського суду Запорізької області від 10.06.2021 у справі № 908/185/21.

У судовому засіданні 04.02.2021р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

08.09.2020 між Дочірнім підприємством закритого акціонерного товариства Теувес Холдінг (Theeuwes Holding B.V.) "ТЕГРА УКРАЇНА ЛТД" (Покупець, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДІВА-АГРОЛАН" (Продавець, відповідач у справі) укладено Договір поставки за № 40-02-20-0148, відповідно до умов якого Продавець зобов`язався в порядку та на умовах, визначних цим Договором, поставити та передати у власність Покупця сою товарну (сою) у кількості 600,00 (шістсот) тонн +/- 10% за вибором Покупця (надалі - Товар), а Покупець - прийняти та оплати Товар (п. 1.1 Договору).

В п.п. 3.1, 3.2 Договору визначено, що ціна товару, що поставляється за договором, складає 10083,33грн., крім того ПДВ - 2 016,67грн., всього - 12 100,00грн. за одну тонну. Загальна сума договору складає 6 050 000,00 гривень, крім того ПДВ 1 210 000,00 гривень, всього - 7260000 гривень 00 коп. +/- 10%.

Згідно з п. 3.3 Договору покупець зобов`язується здійснити оплату вартості товару у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Продавця, визначений в Розділі 11 цього Договору, у наступному порядку:

80% вартості поставленого Товару - протягом 3-х банківських днів, починаючи від дня наступного за днем надання Продавцем оригіналу договору та факсимільних копій належним чином оформлених наступних документів: рахунку-фактури, видаткових накладних (п.п.3.3.1);

20% вартості поставленого товару - протягом 3-х банківських днів, починаючи від дня наступного за днем надання Продавцем у комерційний відділ Покупця, що знаходиться за адресою: 01015, м. Київ, вул. Старонаводницька, 13, оф.126 Г, оригіналів належним чином оформлених рахунку-фактури та видаткової накладної, а також податкової накладної, складеної в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України (п.п. 3.3.2).

Покупець може здійснювати попередню оплату товару частково або у повному обсязі (п.3.4).

Відповідно до п.4.1 Договору поставка товару може здійснюватися окремими партіями. Продавець зобов`язується здійснити поставку товару у повному обсязі до "20" жовтня 2020 року.

Датою поставки партії товару та переходу права власності є дата, вказана у видатковій накладній з відміткою про прийняття товару Покупцем, оформленій сторонами у порядку, встановленому чинним законодавством України (п.4.3 договору).

Матеріали справи свідчать, що ТОВ "ДІВА-АГРОЛАН" було виставлено позивачу рахунок-фактуру № 66 від 08 вересня 2020 на оплату сої в кількості 600,00 тонн на загальну суму 7260000,00 грн. з ПДВ.

Позивачем на підставі вказаного рахунку згідно з платіжними дорученнями № 36407 від 08.09.2020 на суму 3 500 000,00 грн. та № 36409 від 09.09.2020 на суму 3 500 000,00 грн. перераховано відповідачу оплату за сою на загальну суму 7 000 000,00 грн.

ТОВ "ДІВА-АГРОЛАН" на підставі вищевказаного договору здійснено поставку позивачу сої відповідно до наступних видаткових накладних:

1) за видатковою накладною № 122 від 25.10.2020 поставлено товар у кількості 49,32 тони за ціною 9 248,53 грн. за тону, всього - на загальну суму 547 364,70 грн. з ПДВ.

25.10.2020 сторонами підписано Додаткову угоду № 1 до договору поставки, згідно з якою у зв`язку із поставкою сої товарної у кількості - 49,320 тонн, якість якої не відповідає вимогам, встановленим договором поставки від 08.09.2020 № 40-02-20-0148, сторони дійшли згоди про зміну та доповнення положень Договору, а саме: пункту 3.1, встановили, що ціна партії товару у кількості 49,32 тонни, що поставляється за цим договором, складає 9 248,53грн. за одну тонну, крім того ПДВ - 1 849,70 грн., всього - 11 098,23 грн. за одну тонну.

2) за видатковою накладною № 123 від 26.10.2020 поставлено товар у кількості 25,900 тонн за ціною 9 020,63 грн. за тонну, всього - на загальну суму 280 361,18 грн. з ПДВ.

26.10.2020 сторонами підписано Додаткову угоду № 2, згідно з якою у зв`язку із поставкою сої товарної у кількості - 25,900 тонн, якість якої не відповідає вимогам, встановленим договором, сторони дійшли згоди про зміну та доповнення положень пункту 3.1 та встановили, що ціна партії товару у кількості 25,900 тонн, що поставляється за цим договором, складає 9 020,63 грн. за одну тонну, крім того ПДВ - 1 804,13 грн., всього - 10824,76 грн. за одну тонну.

3) за видатковою накладною № 124 від 27.10.2020 поставлено товар у кількості 21,64 тонн за ціною 9161,90 грн. за тонну, всього - на загальну суму 237916,22 грн. з ПДВ.

27.10.2020 сторонами підписано Додаткову угоду № 3, згідно з якою у зв`язку із поставкою сої товарної у кількості - 21,64 тонн, якість якої не відповідає вимогам, встановленим договором, сторони дійшли згоди про зміну та доповнення положень пункту 3.1 та встановили, що ціна партії товару у кількості 21,64 тонн, що поставляється за цим договором, складає 9161,90 грн. за одну тонну, крім того ПДВ - 1832,38 грн., всього - 10 994,28 грн. за одну тонну.

ТОВ "ДІВА-АГРОЛАН" звернулось до позивача з листом-пропозицією від 05.11.2020 (т.1 а.с. 205-206) щодо виконання умов договору поставки № 40-02-20-0148, в якій зазначило, що поставка товарної сої у строк та розмірах, встановлених Договором, є неможливою у зв`язку із низькою якістю врожаю товарної сої, з урахуванням чого пропонувало взамін виконати поставку зерна кукурудзи у кількості та розмірі, що становить різницю непоставленого товару.

Позивачем та відповідачем було укладено договір поставки № 40-10-20-0047 від 05.11.2020. За видатковими накладними № 155/1 від 13.11.2020, № 155/2 від 14.11.2020, №155/3 від 15.11.2020, № 155/4 від 16.11.2020 відповідачем було поставлено позивачеві товар (кукурудзу) за цим договором (т.1 а.с.207-213).

Позивачем направлено на адресу ТОВ "ДІВА-АГРОЛАН" претензію № 12/11 від 20.11.2020 (т.1 а.с.47-48) в якій позивач, зокрема, зазначив, що Продавцем з порушенням строку, встановленого п.4.1 Договору поставки № 40-02-20-0148, а саме: 25, 26 та 27 жовтня 2020 року було поставлено товар у загальній кількості 96,86 тонн на загальну суму 1065642,22 грн.; решта товару у кількості 503,14 тонн не поставлена. З огляду на це, позивач вимагав негайно поставити товар у повному обсязі або повернути попередню оплату у розмірі 5934357,78 грн. до 25 листопада 2020 року включно. В іншому випадку, попередив про звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості та передбачених договором штрафних санкцій (п.п. 6.1, 6.2 договору) та завданих збитків (п. 6.5 договору).

Відповідачем здійснено повернення на рахунок позивача попередньої оплати в розмірі 5934357,78 грн., що підтверджується платіжними наступними дорученнями (т.1 а.с.173-182):

-№ 468 від 25.11.2020 на суму 1000000,00 грн.;

- № 469 від 26.11.2020 на суму 260000,00 грн.;

- № 479 від 27.11.2020 на суму 1000000,00 грн.;

- № 480 від 27.11.2020 на суму 1000000,00 грн.;

- № 481 від 27.11.2020 на суму 850000,00 грн.;

- № 484 від 27.11.2020 на суму 150000,00 грн.;

- № 547 від 08.12.2020 на суму 500000,00 грн.;

- № 549 від 09.12.2020 на суму 500000,00 грн.;

- № 551 від 09.12.2020 на суму 500000,00 грн.;

- № 534 від 10.12.2020 на суму 174357,90 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до положень статей 74, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Розглядаючи доводи апеляційних скарги, судова колегія враховує наступні положення діючого законодавства України.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтями 11 та 509 Цивільного кодексу України визначено, що однією із підстав виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк, є договір.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положенням ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно до статті 6 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, згідно ч. 1 статті 627 Цивільного кодексу України.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, на підставі ч. 1 статті 628 Цивільного кодексу України.

З огляду на наявний в матеріалах справи договір, та обставини справи між позивачем та відповідачем виникли правовідносини поставки товару.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати увстановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона -постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно у власність другій стороні (покупцю), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Ст. 218 ГК України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що на виконання умов договору відповідачем з порушенням строку, встановленого п.4.1 Договору поставки № 40-02-20-0148, а саме: 25, 26 та 27 жовтня 2020 року було поставлено товар у загальній кількості 96,86 тонн на загальну суму 1065642,22 грн.; решта товару у кількості 503,14 тонн не поставлена.

05.11.2020 відповідач направив на адресу позивача лист-пропозицію про врегулювання ситуації з поставкою сої, в якому повідомив про неможливість поставити товар у строк та у розмірах, встановлених договором, у зв`язку з низькою якістю врожаю товарної сої так як 2020 рік відзначився недостатньо вологим зимнім періодом та несприятливими погодними умовами для вирощування товару.

Позивачем направлено на адресу ТОВ "ДІВА-АГРОЛАН" претензію № 12/11 від 20.11.2020 (т.1 а.с.47-48) в якій позивач вимагав негайно поставити товар у повному обсязі або повернути попередню оплату у розмірі 5934357,78 грн. до 25 листопада 2020 року включно.

Відповідачем здійснено повернення на рахунок позивача попередньої оплати в розмірі 5934357,78 грн., що підтверджується платіжними дорученнями (т.1 а.с.173-182).

У в`язку з вищевикладеним, позивачем нараховано до стягнення з відповідача штраф згідно з п. 4.1 договору за односторонню відмову від поставки товару в розмірі 1452000,00 грн. - 20% від загальної суми договору, визначеної в п. 3.2 (7260000,00 грн.), пеню згідно з п. 6.2 договору за порушення строків поставки товару у розмірі 0,1% від вартості непоставленого товару за кожен день прострочення в загальному розмірі 279222,09 грн., суму 20468,01 грн. - 3% річних та суму 77146,65 грн. інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання з повернення суми попередньої оплати, яке виникло із фактичним закінченням строку поставки (20 жовтня 2020). Також, позивач просить стягнути з відповідача збитки в розмірі 2387720,19 грн. у зв`язку із односторонньою відмовою відповідача від поставки товару (сої) в кількості 503,14 тонни, внаслідок чого позивачу довелося придбати недопоставлену кількість товару у інших постачальників для належного та своєчасного виконання зобов`язань перед покупцями.

Щодо стягнення 3% річних.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Відповідальність за порушення грошового зобов`язання передбачена статтею 625 ЦК України.

Так за ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Відтак, враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 3 % річних у розмірі 20468,01 грн. та інфляційні втрати у розмірі 77146,65 грн..

Суд апеляційної інстанції перевірив та погоджується з перерахунком 3% річних та інфляційних витрат, здійсненим судом першої інстанції, за яким загальний розмір 3% відсотків річних складає 20468,01 грн., загальний розмір інфляційних витрат складає 77146,65 грн.

Судом попередньої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення було допущено технічну помилку, а саме замість вірної суми 3% річних 20468,01 грн. вказано 20648,01грн. На підставі чого колегія суддів вважає за потрібне змінити рішення суду в цій частині зазначивши вірну суму 3% річних - 20 468,01грн.

Щодо стягнення пені за порушення строків поставки нарахованої на підставі п. 6.2 Договору.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно із частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 2 ст. 231 ГК України встановлено, що у разі, якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

В пункті 6.2 договору встановлено, що за порушення строків поставки товару Продавець сплачує штрафну неустойку у вигляді пені у розмірі 0,1% від суми непоставленого товару за кожний день прострочення поставки

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції (п.2.5. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013).

Як встановлено судом першої інстанції з яким погоджується суд апеляційної інстанції, позивачем неправильно визначено періоди нарахування та помилково вказано кількість днів прострочки між датами здійснених поставок товару 25, 26, та 27 жовтня 2020, а також часткового повернення передплати, яке відбувалось 25, 26, 27 листопада 2020, а саме: за 2 дні прострочення між відповідними датами, в той час як фактично прострочення в цій частині становило 1 день.

Таким чином, нарахування пені у сумі 248031,03 є обґрунтованим.

Щодо стягнення штрафу у розмірі 20% від загальної суми договору 7260000,00грн. та стягнення збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання в наслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки.

Нормами статті 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язань може забезпечуватися згідно з законом або договором, зокрема, неустойкою.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Позивачем на підставі п.6.1 договору нараховано відповідачу штраф у розмірі 1452000,00 грн. - 20% від загальної суми договору 7260000,00 грн.

У частині 1 статті 230 ГК України унормовано, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у виді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно із частиною 4 статті 231 зазначеного Кодексу розмір штрафних санкцій встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Водночас за змістом частини 3 статті 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а частиною 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним із принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою.

Так, зокрема, неустойка спрямована на забезпечення компенсації майнових втрат постраждалої сторони. Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини 3 статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було би передбачити.

За частиною 2 статті 216 ГК України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 та постанові Верховного Суду від 26.01.2021 у справі № 922/4294/19.

Відповідно до статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суд повинен не забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обставин справи.

Зменшення заявленого штрафу, який нараховується за неналежне виконання стороною свої зобов`язань кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів.

За змістом приписів Закону України Про зерно та ринок зерна в Україні вбачається, що виробництво зерна - діяльність сільськогосподарських товаровиробників, що пов`язана з вирощуванням зерна, забезпеченням внутрішніх потреб України у насіннєвому матеріалі, зерні для продовольчих, фуражних та технічних цілей, поліпшенням його якості, створенням експортного потенціалу ринку зерна, а також гарантуванням продовольчої безпеки держави за рахунок розвитку власного зернового господарства.

Приписами статті 9 вказаного закону визначено, що держава визнає пріоритетність ринку зерна, сприяє його розвитку та стабільному функціонуванню.

Відповідно до відомостей, що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних-осіб підприємців та громадських формувань, які є публічними та відкритими, основним видом діяльності ТОВ "ДІВА-АГРОЛАН" є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур.

Судова колегія зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю "ДІВА-АГРОЛАН", яке здійснює виробництво зерна та є суб`єктом ринку зерна у розумінні положень Закону України "Про зерно та ринок зерна в Україні", у межах строку дії договору поставки сільськогосподарської продукції від 08.09.2020 №40-02-20-0148 повідомило Дочірнє підприємство закритого акціонерного товариства Теувес Холдінг (Theeuwes Holding B.V.) "ТЕГРА УКРАЇНА ЛТД" про неможливість виконання взятих на себе зобов`язань у повному обсязі, причини виниклих обставин, що у сукупності свідчить про добросовісність поведінки відповідача та здійснення ним заходів, спрямованих на попередження виникнення негативних наслідків (збитків) у позивача.

Положеннями приписів статті 233 ГК України унормовано, що якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Отже, якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, суд може зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що доведення стороною, яка заявляє вимоги про стягнення штрафу, факту понесення збитків внаслідок прострочення боржника є тією обставиною, яка згідно зі статтею 551 ЦК України враховується судом при зменшенні розміру штрафних санкцій.

При цьому, тягар такого доведення у силу вимог статті 73 ГПК України, покладається на особу, що заявляє вимоги про стягнення суми штрафу.

Вказане узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 21.10.2019 у справі №910/1005/19.

Дочірнє підприємство закритого акціонерного товариства Теувес Холдінг (Theeuwes Holding B.V.) "ТЕГРА УКРАЇНА ЛТД" посилається на те, що у зв`язку з односторонньою відмовою відповідача від взятих на себе за договором поставки зобов`язань позивачем понесені збитки.

В обґрунтування своїх доводів Дочірнє підприємство закритого акціонерного товариства Теувес Холдінг (Theeuwes Holding B.V.) "ТЕГРА УКРАЇНА ЛТД" зазначає, що у зв`язку із відмовою Товариством з обмеженою відповідальністю "Діва-Агролан" від виконання укладеного договору, позивач був змушений укласти додатковий договір поставки товарної сої від 10 та 13 листопада 2020 року, укладених позивачем з: ТОВ "Одемо" (у кількості 25,00 тонн +/-10% за вибором Покупця вартістю 16400,00 грн. з ПДВ за одну тонну), СВК "Черповоди" (25,00 тонн +/-10% за вибором Покупця вартістю 16300,00 грн. з ПДВ за одну тонну, ПП "Золотий колос" 380,00 тонн +/-10 за вибором Покупця вартістю 16900,00 грн. з ПДВ за одну тонну), ФГ "Золотий Колос-ІМК" (80,00 тонн +/-10 за вибором Покупця вартістю 16900,00 грн. з ПДВ за одну тонну) тобто за вартістю, що перевищує визначену за договором із відповідачем на 67 500,00 грн.

Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що укладення суб`єктом господарювання з іншим учасником господарських відносин договору із погодженням його умов, що визначені на розсуд сторін з урахуванням вимог Господарського кодексу та Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, зобов`язує сторони виконувати зобов`язання за цим договором належним чином.

Між тим, суб`єкти господарських правовідносин, які реалізують своє право на заняття підприємницькою діяльністю як самостійної, ініціативної, систематичної, здійснюваної на власний ризик господарської діяльності з метою досягнення економічних і соціальних результатів, одержання прибутку, користуються самостійним формуванням програми діяльності, вибору постачальників і споживачів продукції, комерційного розрахунку та необмежені у виникненні комерційного ризику та його можливості виникнення негативних наслідків.

Вказаним спростовуються доводи позивача про понесення Дочірнім підприємством закритого акціонерного товариства Теувес Холдінг (Theeuwes Holding B.V.) "ТЕГРА УКРАЇНА ЛТД" збитків у визначеному ним розмірі (2 387 720, 19грн.) у зв`язку із недопоставкою товару ТОВ "ДІВА-АГРОЛАН" за договором поставки сільськогосподарської продукції від 08.09.2020 №40-02-20-0148.

Враховуючи викладене у сукупності, судова колегія, виходячи із загальних засад господарського законодавства, а саме - справедливості, добросовісності, розумності, з урахуванням принципу пропорційності, а також зважаючи на поведінку сторін, ступінь виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, характер здійснюваної сторонами сільськогосподарської діяльності, її залежності від погодних умов, а також недоведеність позивачем понесення ним збитків у заявленому обсязі, з метою дотримання балансу інтересів сторін, дійшла висновку про зменшення розміру штрафу та наявність підстав для його зменшення на 50%, що становить 726 000,00грн.

Зменшення суми штрафу на 50 % від заявленої в позові, з урахуванням обставин справи, не звільняє відповідача від господарської відповідальності, однак є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання взятих на себе зобов`язань та проявом балансу між інтересами кредитора і боржника.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За загальним правилом особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина 1 статті 22, стаття 611, частина 1 статті 623 ЦК України).

Відповідно до статті 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно зі статтею 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Таким чином, збитки є наслідками неправомірної поведінки, дії чи бездіяльності особи, яка порушила права або законні інтереси іншої особи, зокрема невиконання або неналежне виконання установлених вимог щодо здійснення господарської діяльності, господарське правопорушення, порушення майнових прав або законних інтересів інших суб`єктів тощо.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; наявність збитків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Відсутність хоча б одного з перелічених елементів, утворюючих склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Ураховуючи положення статті 74 ГПК України, саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Натомість відповідачу потрібно довести відсутність його вини у завданні збитків позивачу.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди (наведену правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 10.12.2018 у справі № 902/320/17).

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судова колегія, з огляду на вище встановлене зазначає, що позивачем не доведено існування усіх елементів правопорушення, що свідчить про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог в частині стягнення збитків.

Таким чином колегія суддів, дійшла висновку, про скасування рішення господарського суду Запорізької області від 10.06.2021 у справі №908/185/21 в частині відмови у задоволенні штрафу та задоволенні збитків та прийняти в цій частині нове рішення про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІВА-АГРОЛАН" на користь Дочірнього підприємства закритого акціонерного товариства Теувес Холдінг (Theeuwes Holding B.V.) "ТЕГРА УКРАЇНА ЛТД" штрафу в сумі 726 000,00 грн. та відмовити у задоволенні позову про стягнення збитків - 2 387 720,19грн.

Керуючись ст. 129, ст. 276, ст. 282, ст. 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства закритого акціонерного товариства Теувес Холдінг (Theeuwes Holding B.V.) "ТЕГРА УКРАЇНА ЛТД" - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІВА-АГРОЛАН" - задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 10.06.2021 у справі №908/185/21 скасувати в частині відмови у задоволенні штрафу та задоволенні збитків та прийняти в цій частині нове рішення про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІВА-АГРОЛАН" на користь Дочірнього підприємства закритого акціонерного товариства Теувес Холдінг (Theeuwes Holding B.V.) "ТЕГРА УКРАЇНА ЛТД" штрафу в сумі 726 000,00 грн. та відмовити у задоволенні позову про стягнення збитків - 2 387 720,19грн.

Змінити рішення суду в частині стягнення 3%, зазначивши вірно - 20 468, 01грн.

Змінити рішення суду в частині стягнення судового збору за розгляд позовної заяви, стягнувши з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІВА-АГРОЛАН" на користь Дочірнього підприємства закритого акціонерного товариства Теувес Холдінг (Theeuwes Holding B.V.) "ТЕГРА УКРАЇНА ЛТД" 26 964, 68грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІВА-АГРОЛАН" на користь Дочірнього підприємства закритого акціонерного товариства Теувес Холдінг (Theeuwes Holding B.V.) "ТЕГРА УКРАЇНА ЛТД" судовий збір за розгляд апеляційної скарги в сумі 53 724,43грн.

Видачу наказів на виконання даної постанови доручити Господарського суду Запорізької області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено та підписано 22.11.2021

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя Е.В. Орєшкіна