ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" листопада 2021 р. Справа №909/736/20

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Кравчук Н.М.

суддів Кордюк Г.Т.

Марко Р.І.

секретар судового засідання Процевич Р.Б.

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства "Залучанський спиртовий завод" б/н від 29.06.2021 (вх. № ЗАГС 01-05/2187/21 від 29.06.2021)

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 10.06.2021 (повний текст рішення складено 15.06.2021, суддя І. В. Ткаченко)

у справі №909/736/20

за позовом: Державного підприємства "Залучанський спиртовий завод", Долішнє Залуччя, Снятинський район, Івано-Франківська область

до відповідача: Снятинського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), м. Снятин, Івано-Франківська область

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Державне підприємство спиртової та лікеро-горілчаної промисловості "Укрспирт", м. Бровари, Київська область

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Головне управління ДПС в Івано-Франківській області

про усунення перешкод у розпорядженні нерухомим майном, скасування арешту нерухомого майна

за участю учасників справи:

від позивача: не з`явилися;

від відповідача: не з`явилися;

від третіх осіб: не з`явилися

ВСТАНОВИВ:

ДП «Залучанський спиртовий завод» звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Снятинського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) із такими вимогами:

-скасувати постанову Відділу державної виконавчої служби Снятинського району від 12 вересня 2005 р. № АА730475 про арешт всього нерухомого майна ДП Залучанський спиртовий завод;

-скасувати повідомлення Снятинської державної виконавчої служби від 17 вересня 2002 р. № 3Б-77/03 про арешт всього нерухомого майна ДП Залучанський спиртовий завод;

-зобов`язати Снятинський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про обтяження (арешт) нерухомого майна, який зареєстрований на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби Снятинського району від 12 вересня 2005 р. № АА730475 про арешт всього нерухомого майна ДП Залучанський спиртовий завод;

-зобов`язати Снятинський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про обтяження (арешт) нерухомого майна, який зареєстрований на підставі повідомлення Снятинської державної виконавчої служби від 17 вересня 2002 р. № 3Б-77/03 про арешт всього нерухомого майна ДП «Залучанський спиртовий завод».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що арешт всього нерухомого майна позивача та наявність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна записів про арешт всього нерухомого майна ДП «Залучанський спиртовий завод» становить перешкоду у здійсненні ним права розпорядження нерухомим майном, зокрема, становить перешкоду в передачі нерухомого майна ДП "Укрспирт" та проведення приватизації об`єктів нерухомості. Також позивач вказав на те, що дія арешту майна боржника за наслідками завершення виконавчого провадження, в межах яких прийняті спірна постанова та повідомлення про арешт нерухомого майна ДП «Залучанський спиртовий завод», є порушенням вимог ст. 38 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 (в редакції станом на 01.01.2011).

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 10.06.2021 у задоволенні вищезазначеного позову відмовлено повністю. Приймаючи вказане рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що позивач доказів в підтвердження наявності підстав для скасування арешту згідно з вимогами ст. 38 Закону суду не надав, як і не надав доказів звернення ДП «Залучанський спиртовий завод» до Державної виконавчої служби про зняття арешту, накладеного на майно ДП «Залучанський спиртовий завод».

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ДП "Залучанський спиртовий завод" оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове про задоволення позову повністю, у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає:

1) суд першої інстанції не звернув уваги на те, що у зв`язку з відсутністю відомостеи? про виконавчі документи на підставі яких накладении? арешт позивач не має можливості оскаржити постанову та повідомлення про арешт нерухомого маи?на ДП «Залучанськии? спиртовии? завод» в порядку статті 74 Закону Украі?ни «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 No 1404-VIII до суду, якии? видав виконавчии? документ;

2) місцевий господарський суд не врахував, що арешт всього нерухомого маи?на позивача та наявність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме маи?но та Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого маи?на записів про арешт всього нерухомого маи?на ДП «Залучанськии? спиртовии? завод» становить перешкоду у здіи?сненні ним права розпоряджатись нерухомим маи?ном, зокрема становить перешкоду в передачі нерухомого маи?на ДП «Укрспирт» та проведення приватизаціі? об`єктів нерухомості;

3) оскаржуване рішення суду прийняте без урахування того, що за приписами абзацу 1 частини 9 статті 11 Закону Украі?ни «Про управління об`єктами державноі? власності» стосовно нерухомого маи?на об`єктів державноі? власності, що не підлягають приватизаціі?, не можуть вчинятися діі?, наслідком яких може бути і?х відчуження, натомість спірними постановою та повідомленням про арешт маи?на боржника ДП «Залучанськии? спиртовии? завод» звернуто стягнення (вчинено виконавчу дію) відносно нерухомого маи?на об`єктів державноі? власності, які не підлягали приватизаціі? та не могли бути відчужені.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.06.2021 справу №909/736/20 розподілено до розгляду судді-доповідачу Кравчук Н.М., склад колегії сформований з суддів: Кравчук Н.М. - головуючий суддя, судді: Кордюк Г.Т. та Мирутенко О.Л.

Ухвалою суду від 21.07.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною ДП "Залучанський спиртовий завод" на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 10.06.2021 у справі №909/736/20, розгляд справи призначено на 31.08.2021.

31.08.2021 судове засідання по розгляду апеляційної скарги ДП "Залучанський спиртовий завод" не відбулось, у зв`язку із перебуванням судді Кордюк Г.Т. в період з 09.08.2021 по 03.09.2021 у відпустці.

Ухвалою суду від 06.09.2021 розгляд справи № 909/736/20 призначено 28.09.2021.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.09.2021, у зв`язку з відставкою судді Мирутенка О.Л., справу № 909/736/20 розподілено до розгляду судді Марку Р.І., в зв`язку з чим склад колегії сформовано з суддів: Кравчук Н.М. головуючий суддя, судді Кордюк Г.Т. та Марко Р.І.

Ухвалою суду від 28.09.2021 розгляд справи № 909/736/20 відкладено 09.11.2021.

Учасники справи участі уповноважених представників в жодному судовому засіданні не забезпечили, хоча належним чином були повідомлені про час, дату та місце розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції у відповідності до ст. 269 ГПК України переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Вивчивши апеляційну скаргу, встановивши обставини справи, здійснивши оцінку доказів, що містяться в матеріалах справи, Західний апеляційний господарський суд встановив таке.

ДП «Залучанський спиртовий завод» засновано на основі державної власності і входить до складу ДП "Укрспирт". З 10.10.2011 перебуває у стані припинення.

Відповідно до постанови Кабінету Міністів України України від 28.07.2010 № 672 "Про утворення Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості", ДП «Залучанський спиртовий завод» включено до переліку державних підприємств і об`єднань спиртової та лікеро-горілчаної промисловості, що належать до сфери управління Міністерства аграрної політики та продовольства і підлягають реорганізації шляхом приєднання до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості.

Відповідно до даних, зазначених в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, постановою відділу Державної виконавчої служби Снятинського району від 12.09.2005 № АА730475 накладено заборону на все нерухоме майно ДП «Залучанський спиртовий завод». Заборона на нерухоме майно зареєстрована Першою Снятинською державною нотаріальною конторою 13.09.2005.

Також, як зазначає позивач, на все нерухоме майно ДП «Залучанський спиртовий завод» був накладений арешт і повідомленням Снятинської державної виконавчої служби від 17.09.2002 № 3Б-77/03.

У зв`язку з відсутністю у ДП «Залучанський спиртовий завод» документів виконавчого провадження та інформації, яка стосується обставин накладення арешту на його майно, позивач звернувся до Снятинського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) та Першої Снятинської державної нотаріальної контори із запитами від 05.08.2020 про надання копій постанови відділу Державної виконавчої служби Снятинського району від 12.09.2005 № АА730475 та повідомлення Снятинської державної виконавчої служби від 17 вересня 2002 р. № 3Б-77/03, а також інформацію про виконавчі документи, на підставі яких прийняті спірні постанова та повідомлення про арешт майна боржника.

Перша Снятинська державна нотаріальна контора листами від 12.08.2020 та 18.08.2020 повідомила, що витребовувані документи знищено відповідно до актів про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду.

Снятинський районний відділ Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) листом від 17.08.2020 повідомив позивачу, що відомості з приводу постанови від 12.09.2005 № АА730475 та повідомлення від 17.09.2002 № 3Б-77/03 відсутні, документи виконавчого провадження не можуть бути надані у зв`язку з закінченням терміну їх зберігання.

Як повідомив позивач, наявність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна записів про арешт всього нерухомого майна ДП «Залучанський спиртовий завод» становить перешкоду у здійсненні ним права розпорядження нерухомим майном, зокрема, становить перешкоду в передачі нерухомого майна ДП "Укрспирт" та проведення приватизації об`єктів нерухомості.

Отже, предметом даного спору є вимога позивача про усунення перешкод у розпорядженні нерухомим майном, скасування арешту нерухомого майна.

При винесенні постанови колегія суддів керувалася таким.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції чинній на 12.09.2005) (далі - Закон), виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно з ст. 5 Закону державний виконавець зобов`язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець, зокрема, здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в порядку, встановленому законодавством.

В ст. 55 Закону визначено, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Державним виконавцем за постановою про відкриття виконавчого провадження або за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, пов`язаних з проведенням виконавчих дій на виконання на все майно боржника або на окремо визначене майно боржника. У разі потреби постанова, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, надсилається державним виконавцем до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Копія постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника не пізніше наступного після її винесення дня надсилається, зокрема, боржнику.

За змістом ст. 37 Закону, виконавче провадження підлягає закінченню у випадках: 1) прийняття судом відмови стягувача від стягнення; 2) затвердження судом мирової угоди між стягувачем і боржником про закінчення виконавчого провадження; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника при виконанні рішення про передачу їх стягувачеві, або знищення речі, яка мала бути передана стягувачеві в натурі; 6) закінчення передбаченого законом строку для даного виду стягнення; 7) передачі виконавчого документа ліквідаційній комісії у разі ліквідації боржника - юридичної особи або арбітражному керуючому у разі визнання боржника банкрутом; 8) фактичного повного виконання рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), які видали виконавчий документ, або на письмову вимогу стягувача; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), які видали виконавчий документ, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 76 цього Закону.

Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у 3-денний строк надсилається сторонам та суду або іншому органу (посадовій особі), які видали виконавчий документ.

Відповідно до ст. 38 Закону, у разі закінчення виконавчого провадження згідно із ст. 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із ст. 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із ст. 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з завершенням виконавчого провадження.

Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.

За змістом ч. 3 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції від 2016 р.), у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено наявності правових підстав для скасування усунення перешкод у розпорядженні нерухомим майном та скасування арешту нерухомого майна, оскільки позивачем не надано суду жодних документів виконавчого провадження на підтвердження своїх вимог, позаяк, такі знищені за закінченням строків зберігання.

Пунктом 8.15 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, який затверджений наказом Міністерства юстиції України №2274/5 від 25.12.2008, закінчені діловодством справи постійного, тривалого (понад 10 років) та тимчасового (до 10 років включно) зберігання згідно з номенклатурою передаються до архіву органу юстиції, структурними підрозділами яких є відповідні органи державної виконавчої служби, через два роки після закінчення їх у діловодстві з метою подальшої їх підготовки до наступного зберігання в державній архівній установі, а тих, які не віднесені до Національного архівного фонду, для виділення їх до подальшого знищення. Наприклад, справи за 2009 рік передаються до архіву органу юстиції в 2012 році.

Згідно з п. 8.19 цього ж Порядку завершені виконавчі провадження в архів органу юстиції не передаються і підлягають знищенню відповідно до цього Порядку після закінчення строків їх зберігання.

Відповідно до п. 9.9 Порядку строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік.

З огляду на вказані положення Порядку, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що сам факт знищення документів виконавчого провадження згідно якого накладався спірний арешт всього нерухомого майна за закінченням строків зберігання, є достатнім свідченням того, що таке виконавче провадження завершене, однак сам арешт не знятий, хоча й відпала необхідність в арешті, який був накладений з метою виконання рішення суду.

Отже, суд першої інстанції не врахував, що жодні виконавчі дії у спірному виконавчому провадженні не вчиняються і не можуть вчинятись в силу прямої заборони закону. Згадане виконавче провадження завершене, тому арешт, накладений на все нерухоме майно, не можуть забезпечити реального виконання рішення, є недоцільними та протиправними.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Отже, оскаржуваний арешт, який накладений на все майно позивача, порушує його право власності, незважаючи на те, що згаданий арешт не виконує та не може виконувати своєї функції - забезпечення реального виконання рішення так як виконавче провадження щодо позивача завершене.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, а тому рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню з приняттям нового про задоволення позову.

Приписами ст. 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Дана норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Згідно зі ст. ст. 73,74,77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 1 ст. 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безсторонньому дослідженні наявних у справі доказів.

Апелянтом з врахуванням вищенаведених нормам права, належними та допустимими доказами підтверджено свої доводи, викладені в апеляційній скарзі.

В свою чергу іншими учасниками справи не спростовано доводи апеляційної скарги.

Зважаючи на викладене, за результатами дослідження та оцінки за правилами статті 86 ГПК України зібраних у справі доказів та обставин у сукупності, з урахуванням ст.ст. 2, 13, 14 ГПК України, судом апеляційної інстанції встановлено, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджені належними і допустимими доказами, а відтак, наявні правові підстави для їх задоволення.

Таким чином, матеріали справи свідчать про те, що, приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, місцевий господарський суд неповно дослідив матеріали справи в їх сукупності, дав невірну юридичну оцінку обставинам справи, в зв`язку з чим оскаржуване рішення підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню.

Керуючись, ст.ст. 269, 275, 277, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Залучанський спиртовий завод" задоволити.

2. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 10.06.2021 у справі №909/736/20 скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити.

3. Скасувати постанову Відділу державної виконавчої служби Снятинського району від 12 вересня 2005 року № АА730475 про арешт всього нерухомого майна ДП Залучанський спиртовий завод.

4. Скасувати повідомлення Снятинської державної виконавчої служби від 17 вересня 2002 року № 3Б-77/03 про арешт всього нерухомого майна Державного підприємства "Залучанський спиртовий завод".

5. Зобов`язати Снятинський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про обтяження (арешт) нерухомого майна, який зареєстрований на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби Снятинського району від 12 вересня 2005 року № АА730475 про арешт всього нерухомого майна Державного підприємства "Залучанський спиртовий завод".

6. Зобов`язати Снятинський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про обтяження (арешт) нерухомого майна, який зареєстрований на підставі повідомлення Снятинської державної виконавчої служби від 17 вересня 2002 року № 3Б-77/03 про арешт всього нерухомого майна ДП Залучанський спиртовий завод.

7. Стягнути з Снятинського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (Україна, 78300, Івано-Франківська обл., Снятинський р-н, місто Снятин, Площа Незалежності, будинок 1, ідентифікаційний код юридичної особи 34830320) на користь Державного підприємства "Залучанський спиртовий завод" (Україна, 78363, Івано-Франківська обл., Снятинський р-н, село Долішнє Залуччя, вул. Заводська, будинок 2, ідентифікаційний код юридичної особи 00375390) 8408,00 грн судового збору за подання позовної заяви.

8. Стягнути з Снятинського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (Україна, 78300, Івано-Франківська обл., Снятинський р-н, місто Снятин, Площа Незалежності, будинок 1, ідентифікаційний код юридичної особи 34830320) на користь Державного підприємства "Залучанський спиртовий завод" (Україна, 78363, Івано-Франківська обл., Снятинський р-н, село Долішнє Залуччя, вул. Заводська, будинок 2, ідентифікаційний код юридичної особи 00375390) 12612,00 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

9. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбаченні ст.ст.287-288 ГПК України.

10. Справу повернути до Господарського суду Івано-Франківської області.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст постанови складено 18.11.2021.

Головуючий-суддя Н.М. Кравчук

Судді Г.Т. Кордюк

Р.І. Марко