РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.11.2021Справа № 910/13205/21
За позовом Міністерства оборони України

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Веатекс»

про стягнення 8322,60 грн.

Суддя Усатенко І.В.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Міністерства оборони України з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Веатекс» про стягнення 8322,60 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором від 19.05.2020 № 286/2/20/48.

Ухвалою суду від 16.08.2021 позовну заяву залишено заяву без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

31.08.2021 від позивача через канцелярію суду надійшла заява на виконання ухвали від 16.08.2021 про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 06.09.2021 відкрито провадження у справі № 910/13205/21, постановлено, розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику учасників справи, надано відповідачу строк у 15 днів з дати отримання ухвали на подання відзиву.

05.10.2021 через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін.

Ухвалою суду від 21.10.2021 відмовлено відповідачу у задоволенні заяви про розгляд справи з повідомленням сторін.

21.10.2021 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач проти позовних вимог заперечує в повному обсязі. Також, відповідач зазначає, що при розрахунку пені позивачем до строку нарахування пені було включено день фактичного розірвання договору між сторонами та розмір пені було розраховано без врахування приписів Закону України « Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

19.05.2020 між Міністерством оборони України (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Веатекс» (постачальник) було укладено договір про постачання товарів для державних потреб матеріально-технічних засобів продовольчої служби (за кошти Державного бюджету України) № 286/2/20/48.

Відповідно до п. 1.1. договору, постачальник зобов`язується у 2020 році поставити Міністерству оборони України теплообмінники, кондиціонери повітря, холодильне обладнання та фільтрувальні пристрої (42510000-4) Шафа холодильна низькотемпературна: лот 2, Морозильна скриня Arctic ARL-320, об`ємом 320 л, зазначений у специфікації, а замовник забезпечити приймання та оплату товару в кількості та у строки.

Пунктом 1.2. договору визначено, що за договором має бути поставлено товар загальною вартістю 64020,00 грн. в т.ч. ПДВ, строк поставки: 100 календарних днів з дати укладання договору (до 27.08.2020 включно).

Згідно з п. 3.1. -3.2. договору, ціна цього договору становить: 64020,00 грн., у тому числі: без ПДВ-53350,00 грн., ПДВ -10670,00 грн. Ціна договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін.

Відповідно до п. 5.1. договору, товар постачається на умовах DDP-склад замовника відповідно до Міжнародних правил по тлумаченню термінів «Інкотермс» у редакції 2010 року згідно з положеннями договору, встановленими нормами відвантаження у тарі та упаковці, яка забезпечує її збереження під час транспортування, вантажно-розвантажувальних робіт і зберігання в межах термінів, установлених діючими стандартами, тощо. Термін постачання обладнання визначено у рознарядці Міністерства оборони України (додаток № 13.1.1. до договору), яка є невід`ємною частиною договору.

Пунктом 5.3. договору визначено, що датою поставки товару вважається дата надходження товару до одержувача замовника, яка вказана в акті приймання-передачі.

Відповідно до п. 6.2.4. договору, у разі порушення постачальником порядку постачання товару, його кількості, якості та строків, які визначені у специфікації, та/або рознарядці, при зміні постачальником в односторонньому порядку умов договору чи відмови від виконання договору, замовник в односторонньому порядку має право: відмовитися від подальшого виконання зобов`язань постачальником за договором; відмовитися від встановлення на майбутнє господарських відносин з постачальником; достроково розірвати договір, повідомивши про це постачальника у строк 5 робочих днів з дня настання таких підстав.

Згідно з п. 6.3.1. договору, постачальник зобов`язаний забезпечити постачання товару у строки, встановлені договором.

Відповідно до п. 8.1.-8.2. договору, у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену законами та договором. У разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань при закупівлі товарів за бюджетні кошти постачальник сплачує замовнику штрафні санкції (штраф, пеня) у розмірах, передбачених пунктом 8.3. договору.

Згідно з п. 8.3.6. договору, за порушення строків виконання зобов`язання постачальник сплачує пеню в розмірі 0,1 % вартості недопоставленого товару за кожну добу затримки, а у випадку прострочення понад 30 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7% вартості недопоставленого товару.

Пунктом 11.1. визначено, що договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2020 року, а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення. Відповідно до частини п`ятої статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі» дія договору про закупівлю може продовжуватися на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року, в обсязі, що не перевищує 20% суми, визначеної в договорі, укладеному в попередньому році, якщо видатки на цю мету затверджено в установленому порядку.

Відповідно до п.п. 12.3., 12.5. договору, постачальник забезпечив виконання своїх зобов`язань за цим договором у розмірі 5% ціни договору: платіжне доручення № 163 від 18.05.2020 в сумі 3201 грн. 00 коп. Замовник не повертає забезпечення виконання договору у разі, якщо постачальник не виконав умови договору стосовно асортименту, якості, кількості та строків.

17.02.2021 Міністерство оборони України звернулося до ТОВ «Веатекс» з претензією № 286/6/826, у якій повідомило відповідача про прострочення ним свого обов`язку за договором № 286/2/20/48 від 19.05.2020, щодо своєчасної поставки товару. Також, позивач повідомив відповідача про нарахування ним пені у розмірі 3841,20 грн. та 7% штрафу у розмірі 4841,40 грн.

22.09.2020 ТОВ «Веатекс» звернулося до Міністерства оборони України з листом № 92, у якому повідомило останнього про те, що поставка передбаченого договором № 286/2/20/48 від 19.05.2020 товару неможлива, оскільки даний товар було знято з виробництва.

19.10.2020 Центральне управління продовольчого забезпечення тилу Командування Сил логістики Збройних Сил України повідомило листом директора Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України про те, що морозильні скрині Arctic-320 за договором від 19.05.2020 № 286/2/20/48 товариством «ВЕАТЕКС» до військових частин Збройних Сил України не поставлялись.

26.10.2020 Міністерство оборони України листом № 286/6/7598 повідомило ТОВ «Веатекс» про розірвання договору № 286/2/20/48 від 19.05.2020 в односторонньому порядку, у зв`язку з невиконанням ТОВ «Веатекс» своїх зобов`язань передбачених п. 5.1.

02.11.2020 сторонами складено акт звіряння розрахунків за постачене обладнання у 2020 році, за договором від 19.05.2020 № 286/2/20/48 за КПКВ2101020/З ЗФ. Відповідно до даного акту, у 2020 році за договором від 19.05.2020 № 286/2/20/48 обладнання не постачалося та не оплачувалося. Також, у акті зазначено: « з моменту підписання акту звіряння вважати умови договору від 19.05.2020 № 286/2/20/48 щодо постачання обладнання з боку ТОВ «ВЕАТЕКС» не виконаними терміном до 27.08.2020». Акт є підписаним сторонами.

При розгляді даної справи позивач просить стягнути з відповідача на свою користь пеню у розмірі 3841,20 грн. та штраф 7%, передбачений п. 8.3.6. договору від 19.05.2020 № 286/2/20/48, у розмірі 4481,40 грн.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму; до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу; продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 663 ЦК України Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 ЦК України

Відповідно до ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Приписом ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України унормовано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Суд наголошує, що обома сторонами у справі не заперечується обставина, що товар за договором від 19.05.2020 № 286/2/20/48 поставлений не був.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Крім того, матеріалами справи, зокрема, листом Центрального управління продовольчого забезпечення тилу Командування Сил логістики Збройних Сил України від 19.10.2020, актом звіряння розрахунків за постачене обладнання у 2020 році від 02.11.2020, підтверджено, що відповідач порушив свій обов`язок передбачений пунктом 1.2. договору № 286/2/20/48 від 19.05.2020 щодо поставки товару до 27.08.2020 включно.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Згідно з п. 8.3.6. договору, за порушення строків виконання зобов`язання постачальник сплачує пеню в розмірі 0,1 % вартості недопоставленого товару за кожну добу затримки, а у випадку прострочення понад 30 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7% вартості недопоставленого товару.

З зазначеного у позовній заяві розрахунку пені вбачається, що період нарахування пені позивачем було визначено з 28.08.2020 по 26.10.2020.

26.10.2020 Міністерство оборони України повідомило ТОВ «Веатекс» про розірвання договору № 286/2/20/48 від 19.05.2020 в односторонньому порядку, у зв`язку з невиконанням ТОВ «Веатекс» своїх зобов`язань передбачених п. 5.1.

Відповідно до частини 2 статті 251 ЦК України терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина 2 статті 252 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно з частиною 1 статті 255 ЦК України, якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.

Суд зазначає, що при розрахунку штрафних санкцій та визначені періоду нарахування, позивачем помилково було включено дату розірвання Міністерством оборони України в односторонньому порядку договору № 286/2/20/48 від 19.05.2020 (дату припинення у відповідача зобов`язань з поставки товару), що призвело до збільшення періоду нарахування штрафних санкцій на 1 день, з огляду на це, період нарахування пені мав бути визначений позивачем з 28.08.2020 по 25.10.2020.

У відзиві на позовну заяву, відповідач стверджує, що позивачем при розрахунку пені невірно було визначено розмір пені, з огляду на те, що пеня в розмірі 0,1 % від вартості недопоставленого товару за кожну добу затримки, як це передбачено п. 8.3.6. договору, є більшою ніж це передбачено Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Проте, Суд зазначає, що зобов`язання, яке було покладено на відповідача договором № 286/2/20/48 від 19.05.2020 з поставки товару не є за своїм змістом грошовим, а тому, застосування ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» є безпідставним.

З огляду на викладене вище, Судом було виконано перерахунок нарахованої позивачем пені на суму вартості непоставленого товару 64020,00 грн., за період з 28.08.2020 по 25.10.2020, у розмірі встановленому п. 8.3.6. договору № 286/2/20/48 від 19.05.2020, тобто 0,1 % від вартості недопоставленого товару за кожну добу затримки. Згідно перерахунку Суду, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у розмірі 3777,18 грн.

Оскільки прострочення відповідача складало більше 30 днів, позивач на підставі п. 8.3.6 договору нарахував відповідачу штраф.

Суд перевірив розрахунок штрафу, здійснений позивачем, та вважає його обґрунтованим та арифметично вірним. Позовна вимога щодо стягнення з відповідача суми штрафу у розмірі 4481,40 грн. підлягає задоволенню в повному обсязі.

Щодо посилань відповідача у відзиві на позовну заяву на приписи статті 233 ГК України та статті 551 ЦК України, Суд зазначає, що відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно до п. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно ст. 219 ГК України, за невиконання або неналежне виконання господарських зобов`язань чи порушення правил здійснення господарської діяльності правопорушник відповідає належним йому на праві власності або закріпленим за ним на праві господарського відання чи оперативного управління майном, якщо інше не передбачено цим Кодексом та іншими законами. Засновники суб`єкта господарювання не відповідають за зобов`язаннями цього суб`єкта, крім випадків, передбачених законом або установчими документами про створення даного суб`єкта. Якщо правопорушенню сприяли неправомірні дії (бездіяльність) другої сторони зобов`язання, суд має право зменшити розмір відповідальності або звільнити відповідача від відповідальності. Сторони зобов`язання можуть передбачити певні обставини, які через надзвичайний характер цих обставин є підставою для звільнення їх від господарської відповідальності у випадку порушення зобов`язання через дані обставини, а також порядок засвідчення факту виникнення таких обставин.

Відповідач не довів наявність обставин, передбачених ст. 219, 233 ГК України для зменшення розміру його відповідальності.

Беручи до уваги викладене, враховуючи недоведеність відповідачем поважності причин неналежного виконання договірних зобов`язань, Суд не вбачає підстав для зменшення штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 74, 75 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Таким чином, позовні вимоги позивача визнаються судом частково обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача штрафу 7% від вартості недопоставленого товару, передбачений п. 8.3.6. договору, у розмірі 4481,40 грн. та пені у розмірі 3777,18 грн.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, ст.ст. 74, 76, 77, 123, 129, 237, 238, 239, 240, 241 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕАТЕКС» (02160, м. Київ, проспект Соборності, буд. 7А, кімната 528 Б, ) на користь Міністерства оборони України (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, 6, ) штраф у розмірі 4481 (чотири тисячі чотириста вісімдесят одна) грн. 40 коп., пеню у розмірі 3777 (три тисячі сімсот сімдесят сім) грн. 18 коп. та судовий збір у розмірі 2252 (дві тисячі двісті п`ятдесят дві) грн. 53 коп.

3. У стягненні з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕАТЕКС» (02160, м. Київ, проспект Соборності, буд. 7А, ) на користь Міністерства оборони України (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, 6, ) пені у розмірі 64 (шістдесят чотири) грн. 02 коп.-відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Суддя І.В.Усатенко