РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.11.2021Справа № 911/1903/21
Господарський суд міста Києва у складі судді Ярмак О.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) господарську справу

За позовом Фізичної особи-підприємця Тарасика Андрія Олександровича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

до Фізичної особи-підприємця Тополенка Олексія Володимировича ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 )

про стягнення 211 226,28 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Тарасик Андрій Олександрович звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до особи-підприємця Тополенка Олексія Володимировича про стягнення 211 226,86 грн заборгованості за договором поставки № ТТ-1 від 19.08.2020, з яких: 46 500, 00 грн основного боргу, 4 965,52 грн інфляційних втрат, 1 300, 76 грн 3% річних, 158 460,00 грн штрафних санкцій.

Господарський суд Київської області ухвалою від 15.07.2021 у справі № 911/1903/21 позов передав за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 02.08.2021, матеріали позову по справі № 911/1903/21 передано для розгляд судді Ярмак О.М.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 06.08.2021 позов залишив без руху, встановив строк для усунення недоліків позову у визначений спосіб.

18.08.2021 позивач засобами поштового зв`язку подав до суду заяву про усунення недоліків позову.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 27.08.2021 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання), встановив учасникам справи строк для реалізації процесуальних прав.

Згідно положень ст. 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частинною 3 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Судом встановлено факт належного повідомлення учасників справи про розгляд справи, ухвалу суду від 27.08.2021 було надіслано позивачу на адресу згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: АДРЕСА_1, поштовим відправленням № 316, яке повернено до суду 22.10.2021 із зазначення причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою», жодних заяв про зміну місцезнаходження позивача до суду не надходило.

Відповідач письмового відзиву на позов не надав, ухвалу суду від 27.08.2021 було надіслано відповідачу на адресу згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: АДРЕСА_2 поштовим відправленням № 308, яке повернено до суду 19.10.2021 із зазначення причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою», жодних заяв про зміну місцезнаходження позивача до суду не надходило.

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За приписами ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Враховуючи належне повідомлення сторін про розгляд справи, визначений процесуальний строк для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд вбачає за можливе здійснити розгляд справи за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України..

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

19.08.2020 між ФОП Тарасиком Андрієм Олександровичем (продавцем за договором, позивачем) та ФОП Тополенком Олексієм Володимиовичем (покупцем за договором, відповідачем) був укладений договір поставки № ТТ-1, за умовами якого продавець зобов`язався поставити покупцю, а покупець - прийняти та оплатити вартість поставленого товару.

Сторонами узгоджено, що найменування товару: маска захисна (п.2.1 договору, перелік, кількість та вартість товару, порядок та умови поставки, а також строки поставки, порядок та умови розрахунків за товар зазначаються у цьому договорі або видаткових накладних до цього договору, які є його невід`ємною частиною (п.2.2 договору).

Відповідно до умов п.1.2 договору узгоджено, що сума договору складає 740 000,00 грн.

Оплата товару здійснюється покупцем на умовах відтермінуваня платежу протягом 15 банківських днів з моменту отримання партії товару, якщо інше не передбачено договором та додатками до нього (п.4.1 договору).

За накладною № 08/19-7 від 25.08.2020 позивач передав, а відповідач прийняв обумовлений договором товар «Маска медична одноразова» у кількості 25 000,00 грн, всього вартістю 92 500,00 грн. Вказана накладна підписана та скріплена печатками обох сторін без зауважень.

Згідно платіжних документів, доданих до позову, відповідач свої зобов`язання щодо оплати отриманого товару виконав частково, здійснивши платежі на користь позивача 25.09.2020 у сумі 5000,00 грн, 09.10.2020 у сумі 9000,00 грн, 19.10.2020 у сумі 15 000,00 грн, 25.11.2020 у сумі 5000,00 грн, 12.15.2020 у сумі 7000,00 грн, 22.01.2020 у сумі 5000,00 грн, всього у розмірі 46 000,00 грн.

Гарантійними листами, доданими до позову, відповідач визнав зобов`язання з погашення заборгованості перед позивачем за поставлений товар та зобов`язувався здійснити оплату до 15.12.2020.

Посилаючись на невиконання відповідачем зобов`язання щодо оплати поставленого товару за накладною № 08/19-7 від 25.08.2020 по договору поставки № ТТ-1 від 19.08.2020 своєчасно та у повному обсязі, позивач звернувся із позовом про стягнення з відповідача 46 500, 00 грн основного боргу, за прострочення оплати також нараховано 4 965,52 грн інфляційних втрат, 1 300, 76 грн 3% річних, 158 460,00 грн штрафних санкцій.

Розглянувши спір по суті заявлених вимог, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання в силу вимог ст. 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у п.1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки, а відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу вимог ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Долучена до матеріалів справи накладна № 08/19-7 від 25.08.2020 по договору поставки № ТТ-1 від 19.08.2020, яка підписана уповноваженими представниками сторін без зауважень і скріплена їх печатками, приймається судом в якості належних доказів поставки товару.

Враховуючи, що строк оплати відповідачем вартості отриманого товару є таким, що настав в розумінні п.4.1 договору - 15.09.2020, за відсутності доказів оплати, вимоги позивача про стягнення з відповідача заявленої суми 46 500,00 грн. вартості товару, що залишився неоплаченим, визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 5.2 договору встановлено, що за прострочення здійснення розрахунку за товар, продавець має право вимагати повернення товару. Продавець зобов`язаний за вимогою продавця сплатити пеню у розмірі 1% від несплаченої суми за кожен день прострочення платежу.

У п.5.3 договору сторонами узгоджено, що нарахування штрафних санкцій припиняється лише в день виконання зобов`язання; ч. 6 ст.232 Господарського кодексу України не застосовується.

Позивачем за прострочення оплати заявлено до стягнення 158 460,00 грн штрафних санкцій (пені), нарахування яких здійснено за період з 15.09.2020 по 29.06.2021 за спадаючим підсумком боргу, враховуючи часткові оплати.

Перевіривши поданий розрахунок, суд зазначає, що позивачем невірно вказано початок прострочення 15.09.2020, у той час, як строк оплати настав 15.09.2020 та відповідно прострочення - з наступного дня від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (положення ст..253 Цивільного кодексу України), тобто з 16.09.2020, також до періоду прострочення безпідставно включено дні фактичної оплати, в які борг існував у меншому розмірі, та нараховано пеню у розмірі, що перевищує подвійну обліку ставку НБУ, що діяла у період прострочення.

Відповідно до п.2.9 постанови Пленуму ВГСУ №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» роз`яснено, що за приписом статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" та частини другої статті 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

За перерахунком суду, враховуючи доведений позивачем факт прострочення оплати, належними до стягнення є 5 499,41 грн пені, розрахунок якої здійснено у розмірі подвійної облікової ставки НБУ у межах в межах періоду прострочення, вказаного позивачем.

Нормами ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нараховані позивачем 4 965,52 грн інфляційних втрат, 1 300,76 грн 3% річних, після перевірки розрахунку з огляду на невірно встановлений позивачем початок прострочення та включення дат оплати до періодів прострочення,в яких борг існував у меншому розмірі, після перерахунку, задовольняються судом у розмірі 4 965,52 грн інфляційних втрат (за розрахунком суду розмір інфляційних втрат є більшим) та 1286,80 грн. 3 % річних.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідач доказів звільнення від відповідальності за прострочення виконання зобов`язання, суду не надав, стверджувань позивача не спростував.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Тарасика Андрія Олександровича є обґрунтованими та підлягають задоволенню в частині стягнення 46 500,00 грн основного боргу, 5 499,41 грн пені, 4 965,52 грн інфляційних втрат та 1286,80 грн. 3 % річних. В решті позову належить відмовити у зв`язку із безпідставністю нарахування.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, у разі задоволення позову, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 86, 123, 129, 233, 236-240, 248-250 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Фізичної особи-підприємця Тополенка Олексія Володимировича ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь Фізичної особи-підприємця Тарасика Андрія Олександровича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 46 500 (сорок шість тисяч п`ятсот) грн. 00 коп основного боргу, 5 499 (п`ять тисяч чотириста дев`яносто дев`ять) грн. 41 коп пені, 4 965 (чотири тисячі дев`ятсот шістдесят п`ять) грн. 52 коп інфляційних втрат, 1286 (одну тисячу двісті вісімдесят шість) грн. 80 коп. 3 % річних, 873 (вісімсот сімдесят три) грн. 78 коп витрат по сплаті судового збору.

3. В решті сум позову відмовити.

4. Видати наказ після набранням рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.241 ГПК України та може бути оскаржене в апеляційному порядку у строки, передбачені розділом IV ГПК України.

Суддя О.М.Ярмак