РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2021Справа № 910/9525/21
Господарський суд міста Києва у складі судді Картавцевої Ю.В., за участю секретаря судового засідання Негоди І.А., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю"Вандерлі"

до 1) Фізичної особи-підприємця Гальчинської Олени Вікторівни

2) Фізичної особи-підприємця Тараповської Олени Леонідівни

про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом виселення

Представники:

від позивача: Якімлюк Н.О.

від відповідача 1: Решнюк А.В.

від відповідача 2: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вандерлі» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Гальчинської Олени Вікторівни та Фізичної особи-підприємця Тараповської Олени Леонідівни про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом виселення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим що позивач є власником нежитлової будівлі, що знаходитися за адресою м. Київ, вул. Повітрофлотський, буд. 36-Ж, яку безпідставно використовують у господарській діяльності відповідачі, чим порушують право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Вандерлі».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.06.2021 суд ухвалив: позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Вандерлі» залишити без руху; встановити позивачу спосіб усунення недоліків позовної заяви: надати належним чином засвідчені копії документів, ксерокопії яких долучені до позову (адвокатський запит до Солом`янського районного в місті Києві державної адміністрації від 21.05.2021 року та відповідь Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації на запит від 27.05.2021 № 108-6559); встановити позивачу строк для усунення недоліків - протягом семи днів з дня вручення даної ухвали.

17.06.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

За змістом ст. 176 Господарського процесуального кодексу України, за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 12 Господарського процесуального кодексу України визначено, що загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Так, зважаючи на категорію та складність спору, суд приходить до висновку про розгляд справи № 910/9525/21 в порядку загального позовного провадження.

Згідно з приписами статті 181 Господарського процесуального кодексу України для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання. Дата і час підготовчого засідання призначаються суддею з урахуванням обставин справи і необхідності вчинення відповідних процесуальних дій.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.06.2021 суд ухвалив: прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; справу розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначити на 20.07.2021.

08.07.2021 через відділ діловодства суду від відповідача 1 надійшла заява про зупинення провадження у справі.

19.07.2021 через відділ діловодства суду від відповідача 1 надійшов відзив.

У підготовче засідання 20.07.2021 прибули представники позивача та відповідача 1, представники відповідача 2 в підготовче засідання не прибули.

Відповідно до ст. 177 Господарського процесуального кодексу України підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

З метою належної підготовки справи для розгляду у підготовчому засіданні 20.07.2021 судом продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та оголошено перерву до 14.09.2021.

12.08.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив та письмові пояснення.

У підготовче засіжання 14.09.2021 прибули представники позивача та відповідача 1. Представники відповідача 2 в підготовче засідання не прибули.

Представник відповідача 1 подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Розглянувши заяву відповідача 1 про зупинення провадження у справі, суд зазначає наступне.

Так, обґрунтовуючи заяву, відповідач 1 стверджує, що в провадженні Солом`янського районного суду міста Києва знаходиться справа № 760/11937/21 за позовом Гальчинської Олени Вікторівни до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чорнєй Віти Володимирівни, третя особа - Солом`янська районна в місті Києві державна адміністрація, про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, на підставі якого за відповідачем ( ОСОБА_2 ) зареєстровано право власності на нежитлове приміщення за адресою: м. Київ, просп. Повітрофлотський, 36-Ж, загальною площею 79,1 кв.м., та скасування запису про право власності від 26.03.2020 за номером 36118383 про державну реєстрацію права власності на зазначену нежитлову будівлю, відтак, задоволення позовних вимог у справі № 760/11937/21 є підставою для відмови у задоволенні позову у справі № 910/9525/21.

Позивач проти задоволення заяви про зупинення провадження у справі № 910/9525/21 до вирішення спправи № 760/11937/21 заперечує та зазначає, що в межах справи № 760/11937/21 не оскаржується набуття ТОВ «Вандерлі» у власність нежитлового приміщення за адресою: м. Київ, просп. Повітрофлотський, 36-Ж, загальною площею 79,1 кв.м. та позивач не просить суд застосувати наслідки недійсності правочину, відтак, навіть у випадку задоволення позову у справі № 760/11937/21 ТОВ «Вандерлі» залишається добросовісним набувачем, у якого спірне майно не може бути витребуване, тому, рішення у справі № 760/11937/21 жодним чином не вплине на вирішення даної справи.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 5 частини першої статті 227 цього Кодексу - до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи (п. 4 ч. 1 ст. 229 Господарського процесуального кодексу України).

Суд зазначає, що зупинення провадження у справі - тимчасове й повне припинення всіх процесуальних дій у справі, викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі. Йдеться про те, що господарський суд не може розглянути певну справу через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок: а) непідвідомчості; б) обмеженості предметом позову; в) неможливості розгляду тотожної справи; г) певної черговості розгляду вимог.

Суд зазначає, що з огляду на предмет та підстави позовних вимог у справі № 910/9525/21, підстави для зупинення провадження у даній справі до вирішення справи № 760/11937/21 відсутні, оскільки, зібрані у межах справи № 910/9525/21 докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду у даній справі, з огляду на що суд відмовляє у задоволенні заяви відповідача 1 про зупинення провадження у справі.

У підготовчому засіданні судом оголошено перерву до 05.10.2021.

05.10.2021 через відділ діловодства суду від відповідача 1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У підготовче засідання 05.10.2021 прибув представник позивача. Представники відповідачів у підготовче засідання не прибули.

Розглянувши в підготовчому засіданні клопотання відповідача 1 про відкладення розгляду справи, суд зазначає, що відповідачем 1 не наведено тих обставин, наявність яких в силу ст. 183 Господарського процесуального кодексу України є підставою для відкладення підготовчого засідання, у зв`язку з чим у задоволенні клопотання відповідача 1 судом відмовлено.

У підготовчому засіданні 05.10.2021 судом з`ясовано, що в процесі підготовчого провадження у даній справі вчинені всі необхідні дії передбачені ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Відповідно до п. 18 ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України у підготовчому засіданні суд призначає справу до розгляду по суті, визначає дату, час і місце проведення судового засідання (декількох судових засідань - у разі складності справи) для розгляду справи по суті.

За результатами підготовчого засідання суд без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 26.10.2021.

26.10.2021 через відділ діловодства суду від відповідача 1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У судове засідання 26.10.2021 прибули представники позивача. Представники відповідачів у судове засідання не прибули.

За наслідками розгляду клопотання відповідача 1 про відкладення судового засідання, судом відмовлено у його задоволенні та оголошено перерву у судовому засіданні до 16.11.2021.

01.11.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про витребування доказів.

08.11.2021 через відділ діловодства суду від відповідача 1 надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

10.11.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

У судове засідання 16.11.2021 прибули представники позивача та відповідача 1. Представники відповідача 2 в судове засідання не прибули.

Розглянувши клопотання позивача про витребування доказів, суд зазначає наступне.

Так, позивач просить витребувати у Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з матеріалів виконавчого провадження № 64838021: акт опису державного виконавця нежитлової будівлі літ. «А», загальною площею 79,1 кв.м, розташованої за адресою: м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 36-Ж з матеріалами фотофіксації цього об`єкту нерухомості; постанови про опис та арешт нерухомого майна - нежитлової будівлі літ. «А», загальною площею 79,1 кв.м, розташованої за адресою: м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 36-Ж.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Частинами 2, 3 статті 80 ГПК України передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Так, клопотання про витребування доказів надійшло до суду 01.11.2021 в межах розгляду справи по суті, тобто, з пропуском визначеного ч. 2 ст. 80 ГПК України строку, при цьому обрґрунтовуючи причини пропуску строку, позивач зазначає, що необхідність отримання зазначених у клопотання доказів обумовлене встановленням обставин, що з`ясовувалися при вирішенні справи у судовому засіданні 26.10.2021.

Однак, з наданих позивачем копій адвокатського запиту від 28.05.2021 Вих. № 28-05/2021 та відповіді на запит № 64968588/30.4 датованої 04.06.2021, вбачається, що станом на момент звернення з даним позовом до суду (10.06.2021) або протягом розумного строку після звернення, позивач знав (повинен був знати) про неможливості самостійно надати докази, про які він зазначає в клопотанні, оскільки, листом № 64968588/30.4 Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повідомив ТОВ «Вандерлі» про те, що підстави для задоволення адвокатського запиту відсутні, оскільки, Товариство не є стороною виконавчого провадження.

Суд зазначає, що відповідно до приписів ч. 3 ст. 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

При цьому, застосовуючи положення ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Відтак, суд зазначає, що позивач не навів обґрунтованих доводів та не довів належними доказами неможливість подання клопотання про витребування доказів у встановлений строк з причин, що об`єктивно не залежали від нього, з огляду на що суд керуючись приписами ч. 1 ст. 81 ГПК України залишає без задоволення клопотання позивача про витребування доказів.

За змістом ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у судовому засіданні 16.11.2021, за відсутності представника відповідача 2, запобігаючи при цьому безпідставному затягуванню розгляду справи.

У судовому засіданні 16.11.2021 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача 1 та дослідивши докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до Протоколу № 538447 проведення електронних торгів від 13.05.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Вандерлі» придбало нежитлову будівлю, літ. «А», загальною площею 79,1 кв.м, місцезнаходження: м. Київ, пр. Повітрофлотський, буд. 36-Ж (реєстраційний номер лота: 475309, ціна продажу: 1199000,00 грн, переможець торгів: ТОВ Вандерлі).

Як вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, копія якого долучена до позову, 19.05.2021 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Вандерлі» зареєстровано право власності на нерухоме майно - нежитлову будівлю, літ. «А», загальною площею 79,1 кв.м, місцезнаходження: м. Київ, пр. Повітрофлотський, буд. 36-Ж (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000).

Позивач зазначає, що після реєстрації права власності, 21.05.2021 його представник прибув для огляду вищезазначеної нежитлової будівлі та виявив, що у вказаній будівлі здійснює діяльність магазин канцтоварів «Олівець молодець», власником якого є фізична особа-підприжмець Тараповська Олена Леонідівна.

У відповіді на запит від 27.05.2021 № 108-6559 Солом`янська районна в місті Києві державна адміністрація зазначає, що нежитлову будівлю за адресою: м. Київ, просп. Повітрофлотський, 36 (окремо розташована споруда (сміттєзбірник) літ. «Б») площею 11,30 кв.м згідно з договором було передано в оренду фізичній особі-підприємцю Гальчинській Олені Вікторівні.

З огляду на викладене, позивач стверджує, що ФОП Гальчинська О.В., отримавши в оренду споруду (сміттєзбірник) площею 11,30 кв.м, зайняла інше приміщення - нежитлову будівлю літ. «А», загальною площею 79,1 кв.м, місцезнаходження: м. Київ, пр. Повітрофлотський, буд. 36-Ж та здала його в суборенду ФОП Тараповській О.Л.

Таким чином, позивач зазначає, що ФОП Гальчинська О.В. та ФОП Тараповській О.Л. безпідставно здійснюють господарську діяльність у нежитловій будівлі, яка належить на праві приватної власності ТОВ «Вандерлі», чим порушує права власності позивача на нерухоме майно (володіння, користування та розпорядження) та перешкоджає його господарській діяльності, з огляду на що просить суд усунути перешкоди у користуванні та розпоряджені спірним майном шляхом виселення відповідачів із зазначеної нежитлової будівлі.

Відповідач 2 проти задоволення позовних вимог заперечує та зазначає, що відповідачами не здійснюється жодних перешкод позивачу у користуванні та розпоряджені нежитловим приміщенням, яке розташоване за адресою: м. Київ, пр. Повітрофлотський, буд. 36-Ж, адже, ФОП Гальчинська О.В. використовує приміщення, розташоване за адресою: м. Київ, пр. Повітрофлотський, буд. 36 на підставі Договору про передачу майна територіальної громади м. Києва в оренду № 607 від 27.09.2019. Більше того, листом від 22.12.2020 № 108/29-1555 Управління житлово-комунального господарства та будівництва Солом`янської в м. Києві державної адміністрації у відповідь на адвокатський запит від 09.12.2020 повідомило, що жодних звернень від фізичних або юридичних осіб щодо присвоєння чи зміни адреси об`єкта нерухомості на пр. Повітрофлотсьмому, 36-Ж не надходило та відповідне розпорядження Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації не видавалось, тому, відповідач 1 стверджує, що адреси: м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 36-Ж не існує.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

За змістом ч. 3 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до приписів ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України" та ст. 4 ГПК України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами зазначених документів, ратифікованих законами України.

За приписами ч. 1 ст. 1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас, положеннями ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Кожна фізична та юридична особа згідно з ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (стаття 16 ЦК України).

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 16 ЦК України).

За змістом ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Положеннями ст. 317 Цивільного кодексу України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (ст. 319 Цивільного кодексу України).

Згідно з приписами ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (пункт 3 частини 2 статті 331 ЦК України).

Позивач обґрунтовує порушення своїх прав незаконним користуванням відповідачами майном, яке належить позивачу, що в силу приписів ст. 317 Цивільного кодексу України є одним з елементів змісту права власності.

Положеннями ст. 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Верховний Суд у постанові від 29.03.2018 у справі № 918/317/17 зазначив, що у розумінні приписів наведеної норми, право власності може бути також порушене без безпосереднього вилучення майна у власника. Власник у цьому випадку має право вимагати захисту свого права і від особи, яка перешкоджає його користуванню та розпорядженню своїм майном, тобто може звертатися до суду з негаторним позовом.

Позивачем негаторного позову може бути власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю.

Підставою для подання негаторного позову є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

Однією з умов подання негаторного позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову.

Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

Як було встановлено судом, відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 19.05.2021 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Вандерлі» зареєстровано право власності на нерухоме майно - нежитлову будівлю, літ. «А», загальною площею 79,1 кв.м, місцезнаходження: м. Київ, пр. Повітрофлотський, буд. 36-Ж (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000).

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про зареєстровані права власності на об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяження, а також про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна і ціну (вартість) нерухомого майна та речових прав на нього чи розмір плати за користування нерухомим майном за відповідними правочинами, відомості та електронні копії документів, подані у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав під час проведення таких реєстраційних дій, та відомості реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, отримані державним реєстратором шляхом безпосереднього доступу до них чи в порядку інформаційної взаємодії таких систем з Державним реєстром прав. Відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою до моменту державної реєстрації припинення таких прав, обтяжень у порядку, передбаченому цим Законом.

Судом встановлено, що позивачем на адресу відповідачів було направлено претензії № 06/21-2 від 04.06.2021 та № 06/21-1 від 04.06.2021 про звільнення незаконно зайнятого приміщення, у яких позивач вимагав звільнити нежитлову будівлю, літ. «А», загальною площею 79,1 кв. м, місцезнаходження: м. Київ, пр. Повітрофлотський, буд. 36-Ж, яка належить на праві приватної власності ТОВ «Вандерлі», протягом 5 календарних днів з дня отримання даної претензії. Однак, як стверджує позивач, вимоги, викладені в претензіях виконані відповідачами не були.

При цьому, суд зазначає, що обставина наявності та надсилання таких претензій не підтверджує факт перешкоджання відповідачами позивачу в реалізації права користування спірним майном та не свідчить про протиправність вчинення перешкод позивачу в реалізації ним повноважень розпорядження та користування належним йому майном, що є безумовною підставою негаторного позову.

Так, відповідно до п. 1.1 Договору від 02.04.2020 про внесення змін до Договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 607 від 27.08.2019, укладеного між Солом`янською районною в місті Києві державною адміністрацією (орендодавець), фізичною особою-підприємцем Гальчинською Оленою Вікторівною (орендар) та Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» (балансоутримувач), орендодавець на підставі протоколу засідання постійної комісії Київської міської ради з питань власності від 17 грудня 2019 року № 50/185 та розпорядження Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 30 січня 2020 № 109 «Про внесення змін до договору оренди» передає, а орендар приймає в оренду нежитлову будівлю (окремо розташована споруда (сміттєзбірник), літ. Б), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради (номер запису права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 35648995 від 03.02.2020), далі - об`єкт, яке знаходиться за адресою: просп. Повітрофлотський, 36, для розміщення торгівельного об`єкту з продажу непродовольчих товарів. Загальна площа об`єкту становить 11,30 кв.м.

Згідно з п. 9.1 Договору від 02.04.2020 про внесення змін до Договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 607 від 27.08.2019, цей договір у відповідності до п. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України набирає чинності з 07 листопада 2019 року та діє до 06 листопада 2029 року. Цей договір є укладеним з моменту державної реєстрації.

Відповідно до Акту приймання-передачі об`єкта оренди від 02.04.2020 (Додаток № 2 до договору від 02 квітня 2020 р. № 607) підприємство-балансоутримувач передало, а орендар прийняв в орендне користування згідно з Договором оренди від 02 квітня 2020 р. № 607 приміщення, сміттєзбірник, загальною площею 11,3 кв.м, розташоване за адресою: м. Київ, проспект Повітрофлотський, 36. Стан нежитлової окремо розташованої будівлі, що передається в оренду згідно даного договору - задовільний.

Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, копію якого долучено відповідачем 1 до відзиву, 02.04.2020 внесено запис про інше речове право № 36155736, вид іншого речового права: право користування (найму (оренди)) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами, строк дії: 06.11.2029 з правом передачі в піднайм (суборенду); орендодавець: Солом`янська районна в місті Києві державна адміністрація; орендар: Гальчинська Олена Вікторівна.

При цьому, як вбачається з наявних в матеріалах справи доказів, ФОП Тараповська О.Л. здійснює господарську діяльність з роздрібної торгівлі канцелярськими товарами в спеціалізованих магазинах, зокрема, в магазині «Олівець молодець», розташованому за адресою: м. Київ, просп. Повітрофлотський, буд. 36.

Тобто, ФОП Тараповською О.Л. використовується приміщення, передане ФОП Гальчинській О.В. в оренду на підставі Договору про внесення змін до Договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 607 від 27 серпня 2019 року, для здійснення господарської діяльності.

Приписами статті 759 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Відповідно до ст. 761 ЦК України наймодавцями в договорі майнового найму (оренди) можуть бути (1) власники майна, (2) особи, які мають майнові права, а також (3) особи, уповноважені на укладення договору майнового найму.

Частина 2 статті 11 ЦК України визначає, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 204 Цивільного кодексу України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відтак, наявність правочину (Договору про внесення змін до Договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 607 від 27 серпня 2019 року) за відсутності доказів визнання його недійсним, свідчить про наявність у відповідачів достатніх правових підстав для користування об`єктом оренди, а саме нежитловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: просп. Повітрофлотський, 36, загальною площею 11,30 кв.м.

Суд зазначає, що однією з умов захисту права власності на підставі статті 391 Цивільного кодексу України є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову.

Негаторний позов має на меті усунення тривалих порушень зазначених повноважень власника, а не тих, що мали місце в минулому. Якщо ж на час подання позову порушення припинилися, то й відпадає підстава для пред`явлення негаторного позову. Власник має право у даному випадку вимагати лише відшкодування збитків або застосувати інший спосіб захисту свого права.

Таким чином, для задоволення вимог власника необхідно встановити факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. Право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення.

Характерною ознакою негаторного позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Разом з тим, позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що належне йому приміщення, а саме нежитлова будівля, літ. «А», загальною площею 79,1 кв.м, місцезнаходження: м. Київ, просп. Повітрофлотський, буд. 36-Ж зайняте безпосередньо відповідачами, оскільки, за наявності заперечень відповідача проти використання ним спірного нежитлового приміщення, суд приходить до висновку про неналежність доказів, наданих позивачем на підтвердження наявності порушення його прав.

Так, Акт про перешкоджання власнику у здійсненні права власності на будівлю від 25.05.2021 складений в одностороннтому порядку, а саме, директором ТОВ «Вандерлі» та його представниками (адвокатами), у свою чергу, Постанова про опис та арешт майна (коштів) боржника від 22.03.2021, підтверджує обставину використання спірної будівлі під магазин «Канцтовари», тоді-як ФОП Тараповська О.Л. здійснює господарську діяльність з роздрібної торгівлі канцелярськими товарами в магазині «Олівець молодець», більше того, така постанова датована 22.03.2021, тобто, до набуття позивачем права власності на спірне приміщення.

Також, позивачем не надано до суду доказів (зокрема, технічної документації на спірне майно), з яких можливо було б встановити співрозташування належного йому майна (нежитлова будівля, літ. «А», загальною площею 79,1 кв.м, місцезнаходження: м. Київ, просп. Повітрофлотський, буд. 36-Ж) та майна, що перебуває в оренді відповідача 1 (нежитлова будівля загальною площею 11,30 кв.м., місцезнаходження: м. Київ, просп. Повітрофлотський, 36) та відповідно обставину зайняття відповідачами саме спірної будівлі, аніж тієї, що була передана їм за договором.

Тобто, позивачем не надано доказів існування перешкод у здійсненні ним своїх правомочностей як власника спірного приміщення та доказів того, що такі перешкоди створюються саме відповідачами.

При цьому, суд також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010), відтак, інші наявні в матеріалах справи докази та доводи сторін, судом до уваги не беруться, оскільки, вони не спростовують встановлених вище обставин та/або не входять до предмета доказування у даній справі.

З огляду на викладене вище, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог про усунення перешкод у користуванні та розпоряджені спірним майном шляхом виселення відповідачів зі спірної нежитлової будівлі, оскільки, позивачем не доведено самого факту порушення відповідачами його майнових прав, за захистом яких позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача покладаються на позивача з огляду на відмову в позові.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 19.11.2021

Суддя Ю.В. Картавцева