РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

09.11.2021Справа № 910/9877/21
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Контейнер-Рент»

до Приватного підприємства «БЕКРИСТОН»

про стягнення 1 537 082, 22 грн,

Суддя Карабань Я.А.

Секретар судових засідань Федорова С.М.

Представники учасників справи:

від позивача: Шульга К.В.;

від відповідача: Тіньковський О.Г.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Контейнер-Рент» (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного підприємства «БЕКРИСТОН» (надалі - відповідач) про стягнення 1 537 080, 22 грн заборгованості, з яких: 1 368 000, 00 грн основний борг, 93 944, 22 грн пеня, 17 430, 00 грн 3% річних та 57 708, 00 грн інфляційні втрати.

Позовні вимоги, з посиланням на ст. 525, 526, 530, 610, 612, 625, 759, 762 Цивільного кодексу України, ст.193, 216, 230, 231 Господарського кодексу України, обґрунтовані неналежним виконання відповідачем свого грошового зобов`язання за договором оренди №1 від 02.04.2020, в частині повної та своєчасної сплати орендних платежів.

17.06.2021 від позивача надійшла заява про забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.06.2021 у задоволені заяви позивача про забезпечення позову відмовлено, з підстав викладених в ухвалі.

23.06.2021 ухвалою Господарського суду міста Києва дану позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали.

02.07.2021 від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.07.2021 відкрито провадження в справі №910/9877/21, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 04.08.2021.

02.08.2021 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує проти позовних вимог та, зокрема, зазначає, що позивачем невірно здійснено розрахунок суми боргу, оскільки договором передбачалося надання в оренду 60 000 ящиків, однак позивач передав лише 12 000, а також позивачем не надавалися відповідачу рахунки на оплату, акти та податкові накладні, що є порушенням умов договору. Окрім цього, вказує, що здійснений позивачем розрахунок 3%, інфляційних втрат та пені суперечить нормам діючого законодавства.

04.08.2021 від позивача надійшло клопотання про долучення доказів для підтвердження понесених витрат на правничу допомогу.

У підготовче засідання 04.08.2021 з`явились представники позивача та відповідача. Представником відповідача в засіданні заявлено клопотання про відкладення розгляду справи для ознайомлення з матеріалами справи, ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.08.2021 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та підготовче засідання відкладено на 22.09.2021.

28.08.2021 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій останній вказує про необґрунтованість відзиву, та, зокрема, зазначає, що кількість ящиків 12 000 та орендна плата за їх користування була погоджена сторонами в додатку №1 до договору. Крім того вказує, що усі документи передавалися нарочно директору відповідача, а також рахунок на оплату не є первинним документом, а носить лише інформаційний характер щодо платіжних реквізитів.

15.09.2021 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив та письмові пояснення на виконання ухвали суду.

28.09.2021 від представника позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи документів на виконання ухвали суду.

У підготовче засідання 19.10.2021 з`явились представники позивача та відповідача. Представник позивача заявив клопотання про долучення до матеріалів справи банківської виписки, представник відповідача заявив клопотання про долучення до матеріалів справи копії повідомлення про відмову від договору. Протокольною ухвалою судом задоволено клопотання представників учасників справи та долучено вказані документи до матеріалів справи.

Також враховуючи відсутність клопотань та повідомлень учасників судового процесу про намір вчинити дії, строк вчинення яких обмежений підготовчим провадженням, суд протокольною ухвалою закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 09.11.2021.

У судовому засіданні 09.11.2021 представник позивача надала пояснення по суті позовних вимог, позов просила задовольнити, представник відповідача заперечував проти позову в повному обсязі.

У судовому засіданні 09.11.2021 відповідно до ст. 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

02.04.2018 між позивачем (орендодавець) та відповідачем (орендар) було укладено договір оренди №1 (надалі - договір) відповідно до пункту 1.1. якого орендодавець в порядку та на умовах, визначених цим договором, зобов`язується передати орендарю в платне строкове користування (оренду) ящики в кількості 60 000, 00 грн, що є власністю орендодавця, зазначені в додатку №1 (специфікація) до цього договору, а орендар зобов`язується прийняти ящики та сплачувати орендодавцю за користування ящиками плату (орендну плату) в порядку і розмірі, передбачених цим договором.

Найменування, кількість, відновлювальна вартість ящиків, а також вартість орендної плати за ящики, що передаються у користування за цим договором, зазначаються в додатку №1, який є невід`ємною частиною цього договору (п.1.2. договору).

Відповідно до пункту 2.1. договору ящик отримується орендарем на підставі акту приймання-передачі, який підписується уповноваженими представниками та скріплюється печатками сторін. Ящик вважається переданим в оренду орендарю з моменту підписання акта приймання-передачі.

Орендар повертає орендовані ящики орендодавцю на умовах і в строк визначений договором. Повернення ящиків здійснюється за рахунок та силами орендаря, у належному стані (вимиті, складені на євро піддони, обмотані стретч-плівкою). Повернення ящиків з оренди, оформлюється актом приймання-передачі (повернення) між орендарем і орендодавцем. Підтвердженням факту повернення ящиків є належним чином оформлений, підписаний уповноваженими представниками та скріплений печатками орендаря та орендодавця акт приймання-передачі (повернення). Обов`язок складання акта приймання-передачі (повернення) покладається на орендаря (п.2.2. договору).

Згідно із п.2.4. договору у випадку виявлення орендодавцем пошкоджених ящиків орендар несе відповідальність відповідно до умов даного договору. Ящик, який орендар не повернув з оренди, вважається втраченим, а орендар несе відповідальність відповідно до умов даного договору. У випадку виявлення розбіжностей між фактичною кількістю, якістю, асортиментом ящиків та даними, зазначеними в акті прийому-передачі, складається акт про виявлені розбіжності у якому вказуються виявлені розбіжності, зауваження. Зразком акту про виявлені розбіжності при отриманні/повернені ящика є додаток №2 до даного договору. Відповідальність за складання акту про виявлені розбіжності лягає на сторону, яка приймає ящики. Акт про виявлені розбіжності складається та надсилається не пізніше 2 діб з моменту отримання ящиків. У разі ненадання акту про виявлені розбіжності у встановлений строк, ящики вважаються прийнятими за актом отримання ящиків без зауважень.

Відповідно до п.п.3.1., 3.2. договору строк оренди ящиків складає 5 років з можливістю продовження (пролонгації). Відлік строку оренди розпочинається з дати підписання акта приймання-передачі. В день закінчення строку оренди (дата повернення) орендар зобов`язаний повернути ящики орендодавцю. Фактичною датою повернення ящиків вважається дата, зазначена в акті приймання-передачі (повернення). У випадку прострочення дати повернення ящиків орендар несе відповідальність встановлену договором.

Орендар сплачує орендодавцю щомісячно орендну плату, яку зазначено в додатку №1 до даного договору (п.4.1. договору).

Згідно із п.4.2. договору орендар здійснює плату за оренду ящиків на підставі виставленого орендодавцем рахунку на оплату не пізніше 14 числа поточного місяця шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок орендодавця. Орендодавець передає орендарю рахунок на оплату, акт наданих послуг та податкові накладні не пізніше 10 числа наступного за розрахунковим. Якщо сума зазначена орендодавцем у рахунку на оплату перевищує суму отриману шляхом розрахунку за формулою зазначеною в додатку №1 до даного договору, рахунок на оплату вважається недійсним та підлягає оформленню у відповідній редакції, а орендар здійснює платіж за оренду ящиків у сумі розрахованій за формулою зазначеною в додатку №1 до даного договору.

Відповідно до п.6.3. договору в разі порушення строків оплати будь-яких платежів вказаних у цьому договорі орендар за вимогою орендодавця сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від суми простроченої оплати, за кожен день прострочення.

Згідно із п.7.1. договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом п`яти років. У випадку, якщо жодна із сторін за 30 календарних днів не повідомила про розірвання даного договору, строк дії договору вважається автоматично продовженим на наступний рік на тих самих умовах. Кількість пролонгацій необмежена.

Також сторонами було підписано додаток № 1 до договору - специфікація ящиків, які передаються в оренду орендарю відповідно до якого погоджено, зокрема, кількість ящиків - 12 000 шт., відновлювальну вартість за одиницю - 150, 00 грн та вартість щомісячної оренди за користування ящиками в розмірі 36 000, 00 грн.

02.04.2018 між відповідачем та позивачем підписано акт приймання-передачі до договору, згідно із яким позивач передав, а відповідач прийняв за адресою: місто Бровари вулиця Олега Оникієнка, 61 у платне строкове користування 12 000 шт. ящиків. Вказаний акт підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками підприємств без будь-яких заперечень і зауважень.

Спір у даній справі виник у зв`язку з неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем свого грошового зобов`язання за договором у частині повної та своєчасної сплати орендних платежів, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом про стягнення 1 368 000, 00 грн основного боргу, 93 944, 22 грн пені, 17 430, 00 грн 3% річних та 57 708, 00 грн інфляційних втрат.

Частинами 1, 2 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч.1 ст.762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ч.4 ст.286 Господарського кодексу України строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено та не заперечується відповідачем, що відповідач у порушення умов договору оренди належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повної та своєчасної сплати орендних платежів за період з квітня 2018 року по травень 2021 року.

Відповідач визнає факт укладення договору та отримання за ним у оренду 12 000 шт. ящиків, однак зазначає, що позивачем передано не всі ящики передбачені договором, а тому щомісячна орендна плата та сума боргу є невірною, а також відповідач не отримував від позивача рахунки на оплату, акти та податкові накладні, що позбавляє позивача права вимагати стягнення суми заборгованості.

Так, у пункті 1.2. договору сторони погодили, що найменування, кількість, відновлювальна вартість ящиків, а також вартість орендної плати за ящики, що передаються у користування за цим договором, зазначаються в додатку №1, який є невід`ємною частиною цього договору.

На виконання вказаного пункту між позивачем та відповідачем підписано додаток № 1 до договору - специфікацію ящиків, які передаються в оренду орендарю відповідно до якого погоджено, зокрема, кількість ящиків - 12 000 шт. та вартість щомісячної оренди за користування ящиками в розмірі 36 000, 00 грн.

Як установлено судом вище 02.04.2018 між відповідачем та позивачем підписано акт приймання-передачі до договору, згідно із яким позивач передав, а відповідач прийняв у платне строкове користування 12 000 шт. ящиків. Суд наголошує, що вказаний акт підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками підприємств без будь-яких заперечень і зауважень.

Згідно із п.2.4. договору у випадку виявлення розбіжностей між фактичною кількістю, якістю, асортиментом ящиків та даними, зазначеними в акті прийому-передачі, складається акт про виявлені розбіжності у якому вказуються виявлені розбіжності, зауваження. Відповідальність за складання акту про виявлені розбіжності лягає на сторону, яка приймає ящики.

Акт розбіжностей відповідно до пункту 2.4. в матеріалах справи відсутній та відповідачем суду не надавався. Також в матеріалах справи відсутні докази звернення відповідача щодо надання іншої частини ящиків (48 000 шт.) чи погодження специфікації щодо надання в оренду вказаних ящиків.

Отже, сторонами самостійно погоджено в додатку №1 до договору кількість ящиків (12 000 шт.), а також вартість орендної плати за користування вказаними ящиками (щомісячно 36 000, 00 грн), а тому посилання відповідача щодо не передання позивачем всіх ящиків та невірного розрахунку щомісячної орендної плати є необґрунтованими та суперечливими, оскільки суперечать самій поведінці відповідача в частині виконання п.2.4. договору, підписання додатку до договору без зауважень, відсутність претензій тощо, що свідчить про схвалення відповідачем кількості ящиків, саме визначеній в специфікації.

Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами п.4.2. договору орендар здійснює плату за оренду ящиків на підставі виставленого орендодавцем рахунку на оплату не пізніше 14 числа поточного місяця шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок орендодавця.

Водночас суд наголошує, що не виставлення/не направлення позивачем рахунку на оплату не звільняє відповідача від обов`язку оплатити послуги, надані позивачем. Ненадання рахунку (рахунку-фактури) не є відкладальною умовою у розумінні приписів ст. 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора у розумінні ст. 613 Цивільного кодексу України. Тому наявність або відсутність рахунка - фактури не звільняє відповідача від обов`язку сплатити грошові кошти за договором.

За своєю правовою природою рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер. Рахунок є розрахунковим документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти.

Така правова позиція є сталою в судовій практиці і викладена в постановах Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №910/32579/15, від 22.05.2018 у справі №923/712/17, від 21.01.2019 у справі №925/2028/15, від 02.07.2019 у справі №918/537/18, від 29.08.2019 у справі №905/2245/17, від 26.02.2020 у справі №915/400/18 від 07.02.2018 у справі №910/49/17, від 29.04.2020 зі справи № 915/641/19.

Суд зазначає, що в пункті 4.2. сторонами погоджено строк оплати (не пізніше 14 числа поточного місяця) та в додатку №1 суму щомісячної орендної плати (36 000, 00 грн), а тому посилання відповідача на неотримання рахунків, як на підставу звільнення від сплати заборгованості за договором є необґрунтованими.

Окрім того, як убачається з матеріалів справи 17.05.2021 позивачем, разом з претензію за вих.№1 від 12.05.2021, було направлено відповідачу рахунки фактури та акти приймання передачі за договором за період з квітня 2018 року по квітень 2021 року, що підтверджується описом вкладення в цінний лист та накладною Укрпошти з фіскальним чеком №410, які отриманні останнім 19.05.2021, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №410 (т1. а.с.101-105), а також підтверджено відповідачем у відповіді на претензію від 16.06.2021 за вих..№123 (т.1 а.с. 174-175). Доказів підписання вказаних актів матеріали справи не містять.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частини 1, 3 статті 74 цього Кодексу).

У пунктах 8.15- 8.22 постанови Верховного Суду від 29.01.2021 у справі № 922/51/20 зазначено таке: "8.15. Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із п.4.2. договору орендар здійснює плату за оренду ящиків на підставі виставленого орендодавцем рахунку на оплату не пізніше 14 числа поточного місяця шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок орендодавця.

Доказів сплати відповідачем грошових коштів за оренду ящиків матеріали справи не містять та останнім суду таких доказів надано не було.

Згідно із ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Отже, враховуючи вказані вище норми, оцінивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума основного боргу за період користування ящиками з квітня 2018 по травень 2021 року в загальному розмірі 1 368 000, 00 грн (38 місяців х 36 000, 00 грн), а позов у цій частині підлягає задоволенню.

Також за порушення виконання грошового зобов`язання позивач просить стягнути з відповідача 93 944, 22 грн пені за загальний період з 02.12.2020 по 01.06.2021.

Відповідно до ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

За приписами ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно із ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідальність у вигляді пені за невиконання умов договору в разі порушення строків оплати будь-яких платежів вказаних у цьому договорі передбачена в пункті 6.3. договору відповідно до якого орендар за вимогою орендодавця сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від суми простроченої оплати, за кожен день прострочення.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Отже, законодавець передбачив право сторін визначати в договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Згідно зі ст. 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Статтею 252 Цивільного кодексу України передбачено, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Пунктом 6.3. договору сторонами погоджено, що пеня за прострочення оплати за договором нараховується за кожен день прострочення.

Разом з тим, пункт 6.2. договору не містить ні іншого строку, відмінного від встановленого частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України, наприклад, який є меншим або більшим шести місяців, ні вказівки на подію, що має неминуче настати, ні зазначенням "до дати фактичного виконання", тощо.

Отже, умову, передбачену в п. 6.3. договору неможливо визнати такою, що встановлює інший строк нарахування штрафних санкцій, ніж передбачений ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верхового Суду від 15.11.2019 у справі № 904/1148/19 та від 12.12.2019 у справі № 911/634/19.

Перевіривши розрахунок пені в розмірі 93 944, 22 грн, судом встановлено, що зазначений розрахунок є невірним, оскільки позивачем при здійснені розрахунку не враховано положення ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України щодо нарахування пені в межах шести місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано за кожним місяцем.

Отже, здійснивши перевірку розрахунку, враховуючи строк оплати по кожному місяцю оренди відповідно до пункту 4.2. та положення ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, обмежуючись періодом визначеним позивачем, суд зазначає, що строк нарахування пені за період користування ящиками з квітня 2018 року по травень 2020 року повністю закінчився, в зв`язку з чим судом здійснено власний перерахунок пені за кожним місяцем, а саме:

Період орендиЗаборгованість (грн)Період нарахування пені Розмір пені (грн)
Червень 2020 року36 000, 0002.12.2020-15.12.2021165, 25
Липень 2020 року36 000, 0002.12.2020-15.01.2021531, 15
Серпень 2020 року36 000, 0002.12.2020-15.02.2021897, 86
Вересень 2020 року36 000, 0002.12.2020-15.03.20211 240,10
Жовтень 2020 року36 000, 0002.12.2020-15.04.20211 637, 58
Листопад 2020 року36 000, 0002.12.2020-15.05.20212 081, 42
Грудень 2020 року36 000, 0015.12.2020-01.06.20212 179, 48
Січень 2021 року36 000, 0015.01.2021-01.06.20211 813, 81
Лютий 2021 року36 000, 0015.02.2021-01.06.20211 446, 90
Березень 2021 року36 000, 0015.03.2021-01.06.20211 105, 64
Квітень 2021 року36 000, 0015.04.2021-01.06.2021708, 16
Травень 2021 року36 000, 0015.05.2021-01.06.2021266, 30
Всього 14 073, 65

Отже, враховуючи викладене вище до стягнення з відповідача підлягає пеня в загальному розмірі 14 073, 65 грн, а тому позов у цій частині підлягає частковому задоволенню в розмірі визначеному судом.

Також у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем свого грошового зобов`язання позивачем заявлено до стягнення з останнього 3% річних у сумі 17 430, 00 грн за період з 02.12.2020 по 01.06.2021 та 57 708, 00 грн інфляційних втрат, розрахованих за загальний період з грудня 2020 року по березень 2021 року.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми за користування коштами.

Передбачені викладеними вище нормами законодавства, наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Дії відповідача, які полягають в порушенні зобов`язання щодо своєчасної оплати товару, є порушенням умов договору, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Вказана позиція також викладена в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної Палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19.

Здійснивши перерахунок 3% річних у сумі 17 430, 00 грн за період з 02.12.2020 по 01.06.2021 судом встановлено, що вказаний розрахунок є арифметично вірним та обґрунтованим, а тому позов у цій частині підлягає задоволенню.

Також перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат за загальний період з грудня 2020 року по березень 2021 року в розмірі 57 708, 00 грн, судом визнано його обґрунтованим та арифметично вірними, а тому позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.5 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду по справах №910/13407/17, №915/370/16 та №916/3545/15.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене вище, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду.

На підставі викладеного, враховуючи доведення позивачем своїх позовних вимог, а відповідачем не представлення суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 1 368 000, 00 грн основного боргу, 14 073, 00 грн пені, 17 430, 00 грн 3% річних та 57 708, 00 грн інфляційних втрат

Згідно із ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «БЕКРИСТОН» (02072, місто Київ, вулиця Бориса Гмирі, будинок 2, офіс 215, ідентифікаційний код 36085749) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Контейнер-Рент» (04215, місто Київ, проспект Гонгадзе, будинок 20-В, квартира 600, ідентифікаційний код 41945945) 1 368 000 (один мільйон триста шістдесят вісім тисяч) грн 00 коп. основного боргу, 14 073 (чотирнадцять тисяч сімдесят три) грн 65 коп. пені, 17 430 (сімнадцять тисяч чотириста тридцять) грн 00 коп. 3% річних, 57 708 (п`ятдесят сім тисяч сімсот вісім) грн 00 коп. інфляційних втрат та 21 858 (двадцять одну тисячу вісімсот п`ятдесят вісім) грн 19 коп. судового збору.

3. У задоволенні іншої частини позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

5. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст. 254, 256, 257 ГПК України.

Повний текст складено та підписано 17.11.2021.

Суддя Я.А.Карабань