ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" жовтня 2021 р. Справа№ 910/18420/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Тарасенко К.В.

Іоннікової І.А.

Секретар судового засідання: Безрадна А.Л.

За участю представників учасників процесу:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

Розглянув у відритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підпрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.03.2021 у справі №910/18420/20 (суддя К.І. Головіна, м. Київ, повний текст складено 05.05.2021)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Атен", м. Київ,

до Державного підприємства "Національна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" , м. Нетішин.

про стягнення 3 488 236,24 грн,

За результатами розгляду апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Атен" (далі - позивач/ТОВ "НВП "Атен") звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" (далі - відповідач/ДП "НАЕК "Енергоатом") про стягнення заборгованості в сумі 3 488 236,24 грн, з яких: основний борг у сумі 3 422 400,00 грн, інфляційні втрати у сумі 23 757,55 грн та 3 % річних у сумі 42 078,69 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач порушив умови Договору поставки № 16345/53-124-01-20-12045 від 21.04.2020 в частині повної та своєчасної сплати вартості поставленого товару, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість. Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за вказаним договором, позивачем були нараховані 3% річних та інфляційні втрати у поряду ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.03.2021 у справі №910/18420/20 позов задоволено.

Стягнуто з відповідача на користь позивача основний борг у сумі 3 422 400,00 грн, інфляційні втрати у сумі 23 757,55 грн, інфляційні втрати у сумі 42 078,69 грн, судовий збір у сумі 52 323,54 грн.

Обґрунтовуючи рішення із посиланням на положення ст.ст. 525, 526, 610, 617, 625, 655, 692 Цивільного кодексу України та ст.ст. 193, 202, 218, 265 Господарського кодексу України місцевий господарський суд встановив факт поставки позивачем товару на загальну суму 3 442 400,00 грн та факт несплати відповідачем отриманого товару, і, відповідно, прийшов до висновку про доведеність позовних вимог ТОВ "НВП "Атен".

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із прийнятим рішенням Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підпрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" (далі - скаржник) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 29.03.2021 у справі № 910/18420/20 в частині нарахування штрафних санкцій та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у вищезазначених нарахуваннях відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підпрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" обґрунтована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального права, зокрема, - ст.ст. 617, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст. 185, 218 Господарського кодексу України та ст.ст. 180, 181 Податкового кодексу України, а також порушення норм процесуального щодо недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи.

Зокрема, узагальнені доводи скаржника зводяться до того, що:

- поза увагою місцевого господарського суду залишився той факт, що нарахування 3% річних та інфляційних втрат на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України може здійснюватися лише на суму простроченого грошового зобов`язання з оплати вартості товару без урахування суми податку на додану вартість, що включений до вартості такого товару за договором, а проведення таких нарахувань на суму податку на додану вартість, що включено до вартості товару не відповідає змісту призначеного на суті самих нарахувань 3% річних та інфляційних втрат, що передбачені положеннями ст. 625 Цивільного кодексу України (позивачем здійснено нарахування 3% річних та інфляційних втрат на основну суму поставленого товару та і суму податку на додану вартість);

- судом першої інстанції не було враховано правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18, щодо можливості зменшення судом як неустойки, штрафу, так і процентів річних, нарахованих відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України;

- місцевим господарським судом не у повній мірі враховано наведені відповідачем об`єктивні обставини які спричинили несвоєчасний розрахунок останнього з позивачем за виконані роботи, і, відповідно, поза увагою залишено положення ст. 617 Цивільного кодексу України

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

23.06.2021 від позивача через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, у якому останній просить апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підпрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 29.03.2021 у справі №910/18420/20 (в оскаржуваній відповідачем частині) - без змін.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підпрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" вказував на те, що рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підстави для його скасування - відсутні.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.06.2021 апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підпрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Разіна Т.І., судді: Іоннікова І.А., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.06.2021 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/18420/20 та призначено до розгляду на 06.07.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.07.2021 розгляд справи №910/18420/20 відкладено на 27.07.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.07.2021 розгляд справи №910/18420/20 відкладено на 14.09.2021,

Проте у зв`язку з перебуванням судді Разіної Т.І., (суддя - доповідач) у відпустці, судове засідання, призначене на 14.09.2021, не відбулося.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.09.2021 у справі №910/18420/20 розгляд апеляційної скарги призначено на 19.10.2021.

Явка учасників процесу

Представники сторін у судове засідання 19.10.2021 не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином, що підтверджується наявними у матеріалах справи повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Заяв/клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги від сторін через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду не надходило.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на те, що сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання у даній справі, явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони (ст. 42 ГПК України), зважаючи на відсутність від сторін клопотань/заяв про відкладення розгляду справи з поданням відповідних доказів, а також враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін.

Фактичні обставини справи встановлені судом апеляційної інстанції

Як убачається із матеріалів справи, між ТОВ "НВП "Атен", як постачальником та ДП "НАЕК "Енергоатом", як покупцем був укладений Договір поставки № 16345/53-124-01-20-12045 (далі - Договір), відповідно п. 1.1. якого постачальник зобов`язується передати покупцю, а покупець прийняти і оплатити товар у кількості, асортименті і цінах, зазначених у специфікації № 1.

Згідно із п. 3.1. Договору поставка товару здійснюється протягом 70 календарних днів з дати укладання сторонами договору.

Поставка здійснюється транспортом і за рахунок постачальника на умовах DDP згідно Інкотермс 2020 на складі вантажоотримувача за адресою: м. Нетішин, Хмельницька обл., вул. Енергетиків, 36, Хмельницьке відділення ВП "Складське господарство", склад № 10 (п. 3.2. Договору).

У п. 4.1. Договору сторони визначили, що ціна товару по договору становить 2 852 000,00 грн, крім того ПДВ 20% 571 040,00 грн. Всього ціна договору: 3 442 400,00 грн.

Ціна за одиницю товару, кількість та загальна вартість товару визначена у специфікації № 1 договору (п. 4.2 Договору).

Оплата відбувається на протязі 45 календарних днів з дати поставки товару на склад вантажоотримувача за умови відповідності поставленого товару вимогам договору щодо кількості та якості (п. 5.1. Договору).

Пунктом 6.1. Договору визначено, що приймання товару по кількості і якості здійснюється відповідно до Інструкцій П-6 "Про порядок приймання продукції по кількості" та П-7 "Про порядок приймання продукції по якості", СОУ НАЕК 038:2017 "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції АЕС".

Договір вступає в силу з моменту підписання обома сторонами, скріплення печаткою та реєстрації його в ДП "НАЕК "Енергоатом , та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань (п. 11.1. Договору).

Специфікацією № 1 до договору сторони погодили найменування товару, його тип, характеристики, кількість та вартість на загальну суму 3 422 400,00 грн.

У подальшому, на виконання вказаного Договору, відповідно до видаткової накладної № 21 від 04.05.2020, підписаної сторонами без зауважень, позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 3 422 400,00 грн.

Проте, відповідач свої зобов`язання зі сплати вартості поставленої продукції виконав неналежним чином, вартість товару на вказану суму не сплатив.

21.07.2020 ТОВ "НВП "Атен" звернулось до відповідача із вимогою сплатити вартість поставленого товару у сумі 3 422 400,00 грн.

Однак, вказана вимога ДП "НАЕК "Енергоатом" була залишена без відповіді та задоволення.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача (в оскаржуваній ним частині) не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Оскільки апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції подано лише в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних, виходячи з положень ст. 269 ГПК України, рішення Господарського суду міста Києва у даній справі підлягає апеляційному перегляду лише в межах його оскаржуваної частини відповідно до вимог заявника апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції вважає, що встановивши факт прострочення відповідачем виконання взятого на себе грошового зобов`язання, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з боржника інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих позивачем на підставі ст. 625 ЦК України.

Так, позивачем заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати у розмірі 23 757,55 грн за період з 01.07.2020 по 30.10.2020.

За змістом ч. 3 ст. 11 та ч. 1 ст. 13 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Законодавець у ст. 509 ЦК України визначив зобов`язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, зокрема, сплатити гроші, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Отже, цивільне зобов`язання передбачає наявність обов`язку боржника відносно кредитора, якому кореспондується право кредитора вимагати у боржника виконання відповідного обов`язку. Таке зобов`язання в силу ч. 3 ст. 11 ЦК України може виникати на підставі акта цивільного законодавства.

Частиною 2 ст. 4 ЦК України передбачено, що основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України.

У силу ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону, а саме: ч. 2 ст. 625 ЦК України, виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

У кредитора, відповідно, виникає право вимагати від боржника сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції незалежно від вини боржника, сплати ним неустойки та наявності відповідного погодження в умовах договору.

Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону). Статтею 2 цього Закону передбачено як об`єкти індексації грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у частині першій цієї статті; водночас, частиною другою статті 2 цього Закону законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті.

З метою реалізації Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" Кабінет Міністрів України постановою №1078 від 17.07.2003 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок), пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (пункти 1-1, 4 Порядку).

Отже, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007.

Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 Цивільного кодексу України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ №1078).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що ст. 625 ЦК України визначено право особи отримати компенсацію інфляційних збитків за весь період прострочення. Якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - "дефляція", то це не змінює його правової природи і не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ №1078 від 17.07.2003.

Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 роз`яснено, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Перевіривши розрахунок інфляційних втрат за період з 01.07.2020 з 31.10.2020 року, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що він є обґрунтованим та арифметично вірним, тому позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 23 757,55 грн є обґрунтованими.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 42 078,69 грн за період з 19.06.2020 по 15.11.2020.

Положення ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому, судом апеляційної інстанції враховано те, що відповідач повинен був оплатити товар у строк до 18.06.2020 включно, і, відповідно, початком періоду нарахування 3% річних є 19.06.2020.

Перевіривши розрахунок 3% річних за період з 19.06.2020 по 15.11.2020, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що він є обґрунтованим та арифметично вірним, тому позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 42 078,69 грн є обґрунтованими.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що апеляційна скарга Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підпрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" не містить жодних доводів щодо неправильності присуджених до стягнення сум компенсаційних та штрафних санкцій.

Мотиви прийняття або відхилення аргументів, викладених скаржником апеляційній скарзі

Стосовно доводів заявника апеляційної скарги про те, що Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підпрозділу "Хмельницька атомна електрична станція", зокрема, перебуває у скрутному фінансовому становищі, зумовленому знаходженням ринку електричної енергії України в кризовому стані, зростанням простроченої заборгованості ДП «Енергоринок» перед відповідачем, введенням карантину, наявність збройного конфлікту на Сході України на територіях яких зосереджена важка промисловість яка є споживачем значної частини електроенергії яка виробляється в державі, анексію Автономної Республіки Крим яка цілком залежала від поставок електроенергії з території материкової України, як на підставу не оплати суми заборгованості не приймаються судом апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Приписами ст. 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

За змістом ч. 2 ст. 218 ГК України підставою для звільнення від відповідальності є тільки непереборна сила, що одночасно має ознаки надзвичайності та невідворотності.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності, згідно із ч. 2 ст. 218 ГК України.

Таким чином, для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання згідно зі ст. 617 ЦК України, ст. 218 ГК України особа, яка порушила зобов`язання, повинна довести: 1) наявність обставин непереборної сили; 2) їх надзвичайний характер; 3) неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; 4) причинний зв`язок між цими обставинами і понесеними збитками.

Окрім того, повинен бути наявним елемент неможливості переборення особою перешкоди або її наслідків (альтернативне виконання). Відтак, для звільнення від відповідальності сторона також повинна довести неможливість альтернативного виконання зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76 ГПК України).

Частиною 1 ст.74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження відсутності вини останнього у простроченні виконання зобов`язань за Договором поставки №16345/53-124-01-20-12045 від 21.04.2020, зокрема, доказів істотного зменшення обсягу відпуску скаржника електроенергії.

Посилання скаржника на факт перебування ринку електричної енергії України в кризовому стані судом апеляційної інстанції оцінюються критично, оскільки за умовами ст. 42 ГК України підприємництво є самостійною господарською діяльністю, яка здійснюється на власний ризик, відтак сам по собі основний вид господарської діяльності відповідача у вигляді виробництва електроенергії жодним чином не свідчить про наявність правових підстав для звільнення останнього від відповідальності за порушення зобов`язань за вищенаведеним договором на виконання робіт.

Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги посилання заявника апеляційної скарги на п. 7.1. Договору №16345/53-124-01-20-12045 від 21.04.2020, відповідно до якого сторони звільняються від відповідальності за повне або часткове невиконання своїх зобов`язань за цим договором унаслідок настання форс мажорних обставин.

При цьому, частиною 1 статті 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", передбачено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

У пункті 7.5. Договору поставки № 16345/53-124-01-20-12045 від 21.04.202 також передбачено, що доказом виникнення форс-мажорних обставин та строку їх дії є сертифікат Торгово-промислової палати в Україні.

Однак в матеріалах справи відсутній відповідний сертифікат Торгово-промислової палати України, а також відсутні докази на підтвердження наміру його отримати відповідачем (листи, звернення, тощо).

З огляду на викладене, посилання відповідача на наявність карантину, як на форс-мажорну обставину, не є підставою для невиконання зобов`язань за договором поставки та звільнення відповідальності за невиконання зобов`язань за укладеними договором, оскільки відповідачем не доведено належними та допустимим доказами наявності зв`язку між введенням карантину та неможливістю виконання грошового зобов`язання за договором.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 26.05.2020р. у справі №918/289/19.

Стосовно аргументів скаржника про неврахування місцевим господарським судом правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Щодо заперечення заявника апеляційної скарги в частині стягнення інфляційних втрат, то суд апеляційної інстанції зазначає, що право суду зменшувати розмір інфляційних втрат нормами чинного законодавства не передбачено.

У контексті наведеного посилання скаржника на постанову Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованим, оскільки відповідного правового висновку про можливість зменшення судом належного до стягнення розміру інфляційних збитків наведена постанова не містить.

Стосовно аргументів скаржника про неврахування місцевим господарським судом правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Аналогічні приписи наведено у ст. 233 Господарського кодексу України, за змістом якої у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Однак, відсотки річних та інфляційні втрати, нараховані на підставі ст. 625 ЦК України, не є санкціями, а мають компенсаційний характер, виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора, який полягає у відшкодуванні його матеріальних втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неправомірне користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Вказані нарахування здійснюються незалежно від вини боржника та сплати ним неустойки (пені) за порушення грошового зобов`язання. Зважаючи на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість доводів відповідача про можливість їх зменшення судом.

Разом з тим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, на яку посилався відповідач, викладений правовий висновок про те, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов, з урахуванням конкретних обставин справи, а також критеріїв, визначених ст. 233 ГК України, може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до ст. 625 ЦК України, оскільки всі вони є заходами відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання та спрямовані на відновлення майнової сфери кредитора.

Статтею 13 закону України "Про судоустрій і статус суддів" закріплено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права (частина 6 наведеної норми).

Разом з тим, як зазначалось вище, ч. 1 ст. 551 ЦК України суду надано право зменшити розмір неустойки.

Однак, як встановлено судом апеляційної інстанції відповідач із зазначеним клопотанням щодо 3% річних та інфляційних втрат до місцевого господарського суду не звертався.

Аргумент скаржника про те, що судом першої інстанції не було взято до уваги те, що нарахування кредитором для боржника 3% річних та інфляційних втрат на підставі ст. 625 ЦК України може здійснюватися лише на суму простроченого грошового зобов`язання з оплати вартості товару без врахування суми ПДВ, що включений до вартості такого товару за договором, а проведення таких нарахувань на суму ПДВ, що включена до вартості товару, не відповідає змісту, призначенню та суті самих нарахувань 3% річних та інфляційних втрат, що передбачені ст. 625 ЦК України, судом апеляційної інстанції відхиляються, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 509 ЦК України та ст. 173 ГК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства ( ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (ст. 632 ЦК України).

З урахуванням викладених норм права вбачається, що у відповідача виникло грошове зобов`язання перед позивачем з оплати вартості товару в загальній сумі 3 488 236,24 грн (п. 4.1. Договору поставки № 16345/53-124-01-20-12045 від 21.04.2020) і зазначена вартість товару визначена та погоджена сторонами з урахуванням податку на додану вартість. Зазначений розмір грошового зобов`язання перед позивачем самим же відповідачем не заперечується.

Положення ст. 625 ЦК України передбачає стягнення інфляційних втрат та 3% річних виходячи з простроченої суми боргу.

Прострочена сума боргу, у свою чергу є погодженою сторонами договору на добровільних засадах і вже включає в себе ПДВ, оскільки цього вимагають положення Податкового кодексу України

Так, відповідно до пункту 185.1. статті 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Податок на додану вартість - непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V Податкового кодексу України.

Виходячи зі змісту норм Податкового кодексу України, податок на додану вартість - це надбавка до ціни товару/роботи/послуги. Покупець сплачує ПДВ, коли купує у продавця продукцію, товари, замовляє послуги, а обов`язок вести облік з податку і сплатити його в бюджет лежить на продавці (постачальнику).

Отже, сума ПДВ фактично є частиною новоствореної вартості на товар і відповідач, оплачуючи отриманий товар, сплачує її загальну вартість, яка включає в себе і ПДВ.

Таким чином, з огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія положень ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків місцевого господарського суду, викладених в оскаржуваному рішенні.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі ст.ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, виходячи із фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог, у зв`язку з їх доведеністю та обґрунтованістю.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Частиною 1 ст. 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду в розумінні ст. 277 ГПК України, з викладених в апеляційній скарзі обставин.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд зазначає, що рішення місцевого господарського суду прийняте з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування рішення Господарського суду міста Києва від 29.03.2021 у справі №910/18420/20 (в оскаржуваній відповідачем частині), та, відповідно, апеляційна скарга Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підпрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати пов`язані з розглядом апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 29.03.2021 у справі №910/18420/20 покладаються на скаржника.

Так, суддя Тарасенко К.В. з 22.10.2021 по 05.11.2021 перебувала у відпустці; суддя - Іоннікова І.А., з 23.10.2021 по 01.11.2021 перебувала у відпустці, головуючий суддя (суддя - доповідач) - Разіна Т.І. з 08.11.2021 по 12.11.2021 перебувала у відпустці.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 240, 267-270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підпрозділу "Хмельницька атомна електрична станція" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 29.03.2021 у справі №910/18420/20 залишити без змін.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Справу №910/18420/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складений та підписаний суддями - 15.11.2021 (після виходу суддів Разіної Т.І., Іоннікової І.А. та Тарасенко К.В. із відпусток).

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді К.В. Тарасенко

І.А. Іоннікова