ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" листопада 2021 р.м. ХарківСправа № 922/3294/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Смірнової О.В.

при секретарі судового засідання Деньковичі А.Й.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом ОСОБА_1 , м. Чугуїв Харківської області
до 1. ОСОБА_2 , м. Київ; , 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "ХАТА КРИТА", м. Харків
про стягнення 327 710,00 грн
за участю представників сторін:

позивача - не з`явився;

1-го відповідача - адвоката Рудоконога В.М., ордер №1069212 від 26.09.2021;

2-го відповідача - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до ОСОБА_2 та Товариства з обмеженою відповідальністю "Хата Крита", в якій просить:

1. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Хата Крита" на користь ОСОБА_1 дивіденди в загальному розмірі 73 890,00 грн. з яких за 2018 рік в розмірі 30% від отриманого Товариством прибутку, що становить 25830,00 грн.; за 2019 рік в розмірі 30% від отриманого Товариством прибутку, що становить 48060,00 грн.

2. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму завданої шкоди (збитків) у вигляді втраченого прибутку (дивідендів) в розмірі за 2020 рік в розмірі 53820 грн. та 200000,00 грн. моральної шкоди.

Витрати по сплаті судового збору позивач просить покласти на відповідачів.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 25 серпня 2021 р. позовну заяву залишено без руху та зобов`язано позивача надати суду докази оплати судового збору у встановленому порядку та розмірі.

04.09.2021 р. позивач за вх. № 5242 надав заяву про усунення недоліків, до яких додав квитанцію про сплату судового збору в сумі 4916,00 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 07.09.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на "28" вересня 2021 р. о 12:15.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 28.09.2021 заяву представника позивача про відкладення розгляду справи задоволено. Клопотання представника 1-го відповідача про відкладення розгляду справи задоволено. Підготовче засідання відкладено на "12" жовтня 2021 р. о 11:05.

11.10.2021 до господарського суду Харківської області від 1-го відповідача у справі надійшов відзив на позовну заяву за вх. № 23911, який оглянуто судом та прийнято до розгляду.

На електронну адресу господарського суду Харківської області 12.10.2021 від представника позивача надійшло клопотання за вх.№ 6485, яке підписано електронним цифровим підписом представника позивача - адвокатом Третьякової Н.Ю. У поданому клопотанні заявник просить витребувати від Товариства з обмеженою відповідальністю "ХАТА КРИТА" всю інформацію, повну та вичерпну, та її документальне підтвердження (належним чином посвідчені копії) про діяльність товариства, за 2018, 2019, 2021 календарні роки, в тому числі, проте не виключно: річні баланси, звіти товариства про його діяльність, протоколи зборів, всі накази керівника, які стосуються діяльності товариства, повну інформацію про відкриті банківські рахунки товариства, інформацію про залишки коштів на рахунках, виписки по банківських рахунках товариства, всі первинні бухгалтерські документи, які стосуються діяльності товариства, всю інформацію про придбання товарів, робіт, послуг, оприбуткування придбаних товарів, робіт, послуг по рахунках та по складу, подальше використання придбаних товарів, робіт послуг у власній господарській діяльності товариства (первинні бухгалтерські документи про подальший продаж товарів послуг, а саме договори, видаткові накладні, рахунки-фактури, товарно-транспортні накладні, подорожні листи, тощо), інформацію про проведені розрахунки із контрагентами, дані про проведені інвентаризації, інформації про залишки товару на складі, повну інформацію про прибутки та витрати товариства, штатний розклад товариства, внутрішній трудовий розпорядок, колективний договір, інформацію про виплати працівникам (заробітна плата, надбавки, премії, тощо), інформацію про сплачені податки та обов`язкові збори, повну інформацію про всі правочини, укладені від імені та в інтересах товариства. Обґрунтовує необхідність витребування доказів необхідністю проведення судової економічної експертизи для встановлення факту, чи призвели дії ОСОБА_2 , як керівника підприємства, до збитковості підприємства, та як наслідок до завдання збитків Позивачу. Вказане клопотання позивача було прийнято судом до розгляду.

Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 12.10.2021 суд оголосив перерву в підготовчому засіданні до 19.10.2021 о 11:45.

18.10.2021 до Господарського суду Харківської області від 1-го відповідача у справі надійшли заперечення за вх.№ 24250 щодо поданого позивачем клопотання про витребування доказів, які оглянуті судом та прийняті до розгляду.

Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 19.10.2021 року підготовче засідання було відкладено на 02.11.2021 року на 11:10 год.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 02.11.2021 у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів (вх. 6485 від 18.10.2021 року) - відмовлено. Закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на "09" листопада 2021 р. о 11:45.

Представник позивача у судове засідання з розгляду справи по суті не з`явився. На електронну адресу господарського суду Харківської області 09.11.2021 від представника позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи, у зв`язку із знаходженням представника позивача Третьякової Н.Ю. на навчально - екзаменаційній сесії у Харківському національному університету внутрішніх справ у період з 25.10.2021 по 13.11.2021 за вх.№ 6971. В підтвердження вказаного клопотання представником позивача надано повідомлення Харківського національного університету внутрішніх справ по факультету № 6 направлене на ім`я Третьякової Н.Ю.

Присутній представник 1-го відповідача у судовому засіданні пояснив, що вирішення заяви позивача про відкладення розгляду справи він залишає на розсуд суду.

Протокольною ухвалою Господарського суду Харківської області від 09.11.2021 судом відмовлено у задоволенні клопотання позивача про відкладення розгляду справи, оскільки представник позивача - адвокат Третьякова Н.Ю. брала участь у підготовчому засіданні 02.11.2021 у даній справі, тобто в день коли у Харківському національному університеті внутрішніх справ по факультету № 6 вже розпочалась навчально - екзаменаційна сесія, проте не зважаючи на це погодила дату судового засідання з розгляду справи по суті, а саме 09.11.2021, отже повідомлена про дату та час належним чином, тому вказані представником позивача причини нез`явлення у судове засідання поважними судом не визнаються.

Присутній представник 1-го відповідача проти позову заперечував, просив у його задоволенні відмовити, з підстав викладених ним у відзиві на позов.

Представник 2-го відповідача у судове засідання не з`явився, на час розгляду справи інформація щодо належного повідомлення 2-го відповідача відсутня.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги та заперечення проти них, вислухавши пояснення присутнього представника 1-го відповідача, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

Позивач вказує, що він - фізична особа ОСОБА_1 є співзасновником Товариства з обмеженою відповідальністю "ХАТА КРИТА" (код ЄДРПОУ 3915). Статутний капітал ТОВ "ХАТА КРИТА" становить 24 000 (двадцять чотири тисячі) гривень.

Частка ОСОБА_1 в статутному капіталі Товариства становить 7200,00 грн., тобто 30% від загального розміру статутного капіталу Товариства.

1-ий відповідач у справі - ОСОБА_2 є директором Товариства.

При цьому позивач зазначає, що 1-ий відповідач ігнорує права позивача по справі, як співзасновника Товариства, ігнорує питання щодо призначення та проведення загальних зборів Товариства.

Так, співзасновниками Товариства було ініційовано питання про призначення питання про призначення та проведення загальних зборів шляхом направлення на адресу директора ТОВ "ХАТА КРИТА" Катрича О.О. вимоги про скликання позачергових загальних зборів учасників Товариства від 25.02.2021 з наступним порядком денним:

1. Звіт керівника ТОВ "ХАТА КРИТА" з 2014 по 2021 роки про діяльність товариства, фінансовий звіт за цей період.

2. Прийняття рішення про заборону керівнику Товариства "ХАТА КРИТА" відчужувати майно Товариства.

3. Прийняття рішень про початок проведення Ревізійною комісією перевірки фінансової та господарської діяльності директора Товариства.

4. Вивчення фінансової та бухгалтерської документації ТОВ "ХАТА КРИТА" з 2014 по 2021 роки.

5. Звіт директора з руху майна ТОВ "ХАТА КРИТА" з 2014 по 2021 рік, використання, списання, перегляд фінансових та бухгалтерських документів.

Зазначена вимога була направлена цінним листом із описом вкладення на адресу директора ТОВ "ХАТА КРИТА" - Катрича О.О. та ТОВ "ХАТА КРИТА", докази надані до справи.

Проте, зазначена вимога була повністю проігнорована директором Товариства Катричем О.О., загальні збори учасників Товариства не скликані.

Позивач вказує, що співзасновники Товариства не можуть дізнатись про стан господарської діяльності товариства, керівник Катрич О.О. ігнорує всі звернення до нього з цього приводу, на телефонні дзвінки, листи не відповідає. За весь час діяльності Товариства, тобто з 2014 року, співзасновники не отримували дивіденди.

З метою дізнатись про діяльність Товариства, на адресу ЦОП Індустріальної ДПІ ГУ ДПС у Харківській області було скеровано запит із вимогою надати інформацію щодо розміру прибутку ТОВ "ХАТА КРИТА", отриманому підприємством за останні три календарні роки та надати належним чином посвідчені копії річних фінансових звітів (балансів) за останні три календарні роки.

ГУ ДПС у Харківській області адвокату Третьяковій Н. надано відповідь за № 28106/6/20-40-18-17-21 від 14.07.2021, та повідомлено проте, що ТОВ "ХАТА КРИТА" перебуває на податковому обліку в Головному управлінні ДПС у Харківській області. За запитуваний період підприємством задекларовано наступні фінансові результати: за 2018 рік фінансовий результат до оподаткування (прибуток) - 86,1 тис.грн.; за 2019 рік фінансовий результат до оподаткування (прибуток) - 160,2 тис.грн.; за 2020 рік фінансовий результат до оподаткування (збиток) - 179,4 тис.грн.; за 1 півріччя 2021 року звітність не надавалась, оскільки Товариству відповідно до п. 137.5 "в" статті 137 Податкового Кодексу України встановлений річний податковий звітний період.

Таким чином, зважаючи на отриману інформацію, позивач вважає, що має право на отримання дивідендів в загальному розмірі 73 890,00 грн. з яких за 2018 рік в розмірі 30% від отриманого Товариством прибутку, що становить 25830,00 грн.; за 2019 рік в розмірі 30% від отриманого Товариством прибутку, що становить 48060,00 грн. та просить вказані грошові кошти стягнути з 2-го відповідача.

Також, позивач, як співзасновник Товариства, у зв`язку із прийняттям 1-им відповідачем, як керівником Товариства рішень, які призвели до збитковості підприємства, завдано збитків у вигляді не отриманого прибутку за результатами господарської діяльності товариства (неможливості отримання дивідендів) за 2020 рік в розмірі 30%, що становить 53 820 гривень., вказану суму позивач просить стягнути з 1-го відповідача.

Крім того, позивач просить стягнути з 1-го відповідача 200 000,00 грн. моральної шкоди, оскільки його протиправними рішеннями щодо повного ігнорування позивача у справі, як співзасновника Товариства, завдано останньому моральну шкоду, що полягає в моральних стражданнях.

1-ий відповідач проти позову заперечує, просить у його задоволенні відмовити, оскільки Загальними Зборами учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "КРИТА ХАТА" рішень про виплату дивідендів за відповідні роки не приймалося, отже й підстави для стягнення вказаної позивачем суми дивідендів у розмірі 73890,00 грн. за 2018-2019 роки відсутні. 1-ий відповідач не погодився із твердженням позивача проте, що 1-им відповідачем не виконаний обов`язок скликання загальних зборів Товариства, оскільки за положеннями п.9.2. Статуту Товариства, такі Збори скликаються Головою Товариства, проте ОСОБА_2 не є Головою ТОВ "ХАТА КРИТА", Голови зазначеного Товариства не обрано навіть на даний час. На думку 1-го відповідача саме на позивача покладено обов`язок доведення факту протиправної поведінки, розміру завданої шкоди та прямого причинного зв`язку між порушенням зобов`язання та шкодою, для застосування до 1-го відповідача такої міри відповідальності, як стягнення шкоди, проте останнім не доведено наявності в діях 1-го відповідача складу будь - якого правопорушення. Також, 1-ий відповідач зазначив проте, що на підтвердження моральної шкоди, заподіяної 1-им відповідачем, позивачем не надано жодних доказів, що підтверджують, що його право та яке саме порушено, також позивач не зазначив та не надав належних доказів на підтвердження заявленого ним розміру.

2-ий відповідач у строк, встановлений судом не подав до суду відзив на позов, тобто не скористався наданим йому процесуальним правом, передбаченим статтею 165 ГПК України.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог та заперечень проти них, суд виходить з наступного.

Статтею 6 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" визначено, що акція це іменний цінний папір, який посвідчує майнові права його власника (акціонера), що стосуються акціонерного товариства, включаючи право на отримання частини прибутку акціонерного товариства у вигляді дивідендів та право на отримання частини майна акціонерного товариства у разі його ліквідації, право на управління акціонерним товариством, а також немайнові права, передбачені Цивільним кодексом України та законом, що регулює питання створення, діяльності та припинення акціонерних товариств.

Відповідно до ст. 167 Господарського кодексу України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

У статті 116 Цивільного кодексу України та статті 10 Закону України "Про господарські товариства" закріплено, право учасника товариства, на отримання частки прибутку (дивідендів) пропорційно частці кожного з учасників, якщо він є учасником товариства на початок строку виплати дивідендів.

Дивідендом є частина чистого прибутку акціонерного товариства, що виплачується акціонеру з розрахунку на одну належну йому акцію певного типу та/або класу. За акціями одного типу та класу нараховується однаковий розмір дивідендів. Дивіденди виплачуються на акції, звіт про результати розміщення яких зареєстровано у встановленому законодавством порядку. Виплата дивідендів за простими акціями здійснюється з чистого прибутку звітного року та/або нерозподіленого прибутку на підставі рішення загальних зборів акціонерного товариства у строк, що не перевищує шість місяців з дня прийняття загальними зборами рішення про виплату дивідендів. Рішення про виплату дивідендів та їх розмір за простими акціями приймається загальними зборами акціонерного товариства (ст. 30 Закону України "Про акціонерні товариства").

Товариство "ХАТА КРИТА" (далі - Товариство) було створене 26.03.2014 року,

запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: №0062219. Засновниками/учасниками Товариства є ОСОБА_2 (40%), ОСОБА_1 (30%), ОСОБА_3 (30%). Директором Товариства був призначений ОСОБА_2 відповідно до протоколу загальних зборів засновників Товариства №1 від 24.03.2014 року. Усі учасники Товариства працювали у Товаристві та займали посади: ОСОБА_2 - директор; ОСОБА_1 - начальник відділу постачання; ОСОБА_3 - начальник відділу збуту.

Суд, розглядає позовну вимогу позивача про стягнення з 2-го відповідача - дивідендів за 2018-2019 роки у розмірі 73890,00 грн., з яких за 2018 рік в розмірі 30% від отриманого Товариством прибутку, що становить 25 830 грн., за 2019 рік в розмірі 30% від отриманого Товариством прибутку, що становить 48 060 грн.

Відповідно до п.п.є п.9.4. Статуту Товариства, до виключної компетенції Загальних зборів учасників Товариства належить визначення порядку розподілу прибутку, строку та порядку виплати частки прибутку (дивідендів), порядку покриття збитків.

Згідно з п.10.2. Статуту Товариства, виплата частки прибутку (дивідендів) проводиться 1 раз на рік за підсумками календарного року.

Загальними зборами Учасників Товариства рішення про виплату дивідендів не

приймалося.

1-ий відповідач зазначає, а позивачем не спростовано те, що протягом 2014-2020 рр. будь-який з учасників Товариства не заявляв вимогу про скликання позачергових загальних зборів Учасників Товариства з проектом включення до порядку денного питання про визначення порядку розподілу прибутку, строку та порядку виплати частки прибутку (дивідендів).

У бухгалтерському обліку під дивідендами розуміють частину чистого прибутку, розподілену між учасниками (власниками) відповідно до частки їх участі у власному капіталі підприємства (п. 4 НП(С)БО 15).

Для цілей оподаткування визначення терміна "дивіденди" містить пп. 14.1.49 ПКУ. Згідно з указаною нормою дивіденди - це платіж, що здійснює юридична особа, у тому числі емітент корпоративних прав, інвестиційних сертифікатів чи інших цінних паперів, на користь власника таких корпоративних прав, інвестиційних сертифікатів та інших цінних паперів, що засвідчують право власності інвестора на частку (пай) у майні (активах) емітента, у зв`язку з розподілом частини його прибутку, розрахованого за правилами бухгалтерського обліку.

Отже, рішення про виплату дивідендів та їх розмір приймається вищим органом управління Товариством - Загальними Зборами Учасників Товариства. На підставі рішення (протоколу) загальних зборів керівник підприємства видає наказ про виплату дивідендів.

Строк та порядок виплати частки прибутку (дивідендів) та визначення порядку покриття збитків належить до виключної компетенції загальних зборів, а отже не може бути передане іншим органам товариства. Тобто, чинне законодавство про господарські товариства розгляд питань стосовно нарахування та виплати дивідендів відносить до компетенції вищого органу управління акціонерного товариства - загальних зборів. Нарахування та виплата дивідендів проводиться за рішенням загальних зборів один раз на рік за підсумками календарного року після покриття матеріальних та прирівняних до них витрат і витрат на оплату праці.

При цьому рішення про виплату дивідендів учасникам не може бути прийнято у судовому порядку. На цьому наголошується у пункті 3.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин" від 25.02.2016 р. № 4, адже згідно з п.12 ч.2 ст.30 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" затвердження річних результатів діяльності юридичної особи, порядку розподілу прибутку, строку та порядку виплати частки прибутку (дивідендів) належить до виключної компетенції загальних зборів.

Суд має право прийняти рішення про стягнення дивідендів лише за наявності рішення загальних зборів юридичної особи про спрямування прибутку на виплату дивідендів, на підставі якого визначаються розмір належних позивачу-учаснику (акціонеру, члену) дивідендів, строки та порядок їх виплати.

У постанові Верховного Суду від 17.01.2018 у справі №910/11316/17, Суд сформував правову позицію, зокрема вказав про таке:

"Отже, у разі прийняття загальними зборами товариства рішення про виплату дивідендів у такого товариства виникає обов`язок сплатити акціонеру відповідну суму коштів у строк, що не перевищує шість місяців з дня прийняття такого рішення, чи у строк, визначений загальними зборами.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, у справах "Пайн Велі Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії" від 23.10.1991, "Федоренко проти України" від 01.06.2006 зазначив, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути "існуючим майном" або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

У межах вироблених ЄСПЛ підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування щодо ефективного здійснення свого "права власності".

Статтю 1 Першого протоколу Конвенції можна застосовувати для захисту "правомірних (законних) очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності.

Отже, сплата акціонеру дивідендів, щодо виплати яких було прийнято рішення загальними зборами відповідача, надає акціонеру, на користь якого таке рішення прийняте, "законне очікування", що йому будуть такі дивіденди виплачені. Невиплата товариством таких дивідендів акціонеру прирівнюється до порушення права останнього на мирне володіння майном (рішення ЄСПЛ у справах "Брумареску проти Румунії" (п. 74), "Пономарьов проти України" (п. 43), "Агрокомплекс проти України" (п. 166)".

Таким чином Верховний Суд вказав, що право на виплату акціонеру дивідендів виникає тільки після прийняття товариством рішення про виплату дивідендів, та встановлення у такому рішенні строків проведення розрахунків з учасником у товариства виникає обов`язок виплати дивідендів без будь-яких додаткових умов у строк, встановлений у рішенні загальних зборів.

Отже суд приходить до висновку, що у зв`язку із відсутністю відповідного рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "ХАТА КРИТА" про виплату дивідендів за відповідні роки відсутні й підстави для виплати дивідендів учасникам Товариства, відповідно до цього позовна вимога позивача про стягнення з 2-го відповідача - дивідендів за 2018-2019 роки у розмірі 73890,00 грн., з яких за 2018 рік в розмірі 30% від отриманого Товариством прибутку, що становить 25 830 грн., за 2019 рік в розмірі 30% від отриманого Товариством прибутку, що становить 48 060 грн. є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Суд, розглядає позовну вимогу про стягнення з 1-го відповідача суми завданої шкоди у вигляді втраченого прибутку (дивідендів) за 2020 рік у розмірі 53820,00 грн.

За підсумками 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ХАТА КРИТА" отримало від`ємне значення бази оподаткування податком на прибуток, тобто збиток, що підтверджується фінансовою звітністю Товариства за 2020 рік, у розмірі 179,6 тис.грн. Прибуток є показником фінансових результатів господарської діяльності товариства.

У статті 142 Господарського кодексу України визначено, що прибутком (доходом суб`єкта господарювання є показник фінансових результатів його господарської діяльності, що визначається шляхом зменшення суми валового доходу суб`єкта господарювання за певний період на суму валових витрат та суму амортизаційних відрахувань.

Господарською діяльністю згідно із статтею 3 Господарського кодексу України є діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 15.12.2011 по справі № К- 35575/09 зазначав: "Господарська операція, направлена на отримання доходу, не завжди може мати позитивний економічний ефект, що є об`єктивним процесом здійснення господарської діяльності, оскільки при здійсненні господарських операцій існує звичайний комерційний ризик не отримати дохід від конкретної операції".

Податковий кодекс України взагалі передбачає можливість існування за підсумками податкового року від`ємного значення бази оподаткування податком на прибуток, тобто збитку. Навіть наслідки такого існування встановлено: підпунктом 140.4.4 п. 140.4 ст. 140 ПКУ встановлено, що фінансовий результат до оподаткування зменшується на суму від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років.

Цивільним кодексом України (ст. 92) передбачено, що "орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень".

Згідно зі ст. 40 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", директор Товариства з обмеженою відповідальністю повинен діяти добросовісно і розумно в інтересах товариства. Окрім того, директор несе відповідальність перед товариством за збитки, заподіяні товариству його винними діями або бездіяльністю.

Збиток як фінансовий результат діяльності компанії, розрахований за даними фінансового та бухгалтерського обліку, сам по собі не є підставою для стягнення та основною для прорахунку відшкодування.

Відповідно до закону збитками в широкому сенсі цього слова є: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною.

Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

За приписами статті 89 Господарського кодексу України визначено, що посадові особи відповідають за збитки, завдані ними господарському товариству. Відшкодування збитків, завданих посадовою особою господарському товариству її діями (бездіяльністю), здійснюється у разі, якщо такі збитки були завдані: діями, вчиненими посадовою особою з перевищенням або зловживанням службовими повноваженнями; діями посадової особи, вчиненими з порушенням порядку їх попереднього погодження або іншої процедури прийняття рішень щодо вчинення подібних дій, встановленої установчими документами товариства; діями посадової особи, вчиненими з дотриманням порядку їх попереднього погодження або іншої процедури прийняття рішень щодо вчинення відповідних дій, встановленої товариством, але для отримання такого погодження та/або дотримання процедури прийняття рішень посадова особа товариства подала недостовірну інформацію; бездіяльністю посадової особи у випадку, коли вона була зобов`язана вчинити певні дії відповідно до покладених на неї обов`язків; іншими винними діями посадової особи.

Відповідно до частини 1, 2 статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідною є наявність усіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправна поведінка; збитки; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданими збитками; вина.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювана шкоди.

При цьому, саме на позивача покладено обов`язок доведення факту протиправної поведінки, розміру завданої шкоди та прямого причинного зв`язку між порушенням зобов`язання та шкодою.

Щодо доводів позивача про те, що 1-им відповідачем не виконаний обов`язок скликання позачергових загальних зборів учасників Товариства, то вони є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до п.9.2.2. Статуту Товариства, позачергові Загальні збори Учасників Товариства скликаються Головою Товариства. При цьому відповідно до ч.1 ст.32 Закону України "Про товариства з обмеженою відповідальністю" Статутом товариства може бути визначений інший орган, уповноважений на скликання загальних зборів учасників.

Отже, у Товаристві органом, уповноваженим на скликання загальних зборів учасників, є Голова Товариства. При цьому чинний Статут Товариства не визначає порядок призначення/обрання Голови Товариства. Як зазначає 1-ий відповідач до теперішнього часу Голова Товариства загальними зборами учасників Товариства не обраний. Будь-яких рішень щодо обрання/призначення особи Голови Товариства, порядку його призначення/обрання Загальні збори учасників Товариства ніколи не приймали.

Отже, положення чинного законодавства та Статуту дають підстави стверджувати, що Голова Товариства не є директором, оскільки Статутом передбачене право виконавчого органу вимагати скликання позачергових загальних зборів (п.9.2.3 Статуту), а не скликати збори безпосередньо.

У вимозі, яка додана до позовної заяви, також міститься вимога саме до Голови Зборів про скликання загальних зборів Учасників Товариства, при цьому з невідомих підстав Позивач призначає 1-го відповідача Головою Товариства з обмеженою відповідальністю "ХАТА КРИТА".

Суд звертає увагу на те, що у ст. 2 Господарського процесуального кодексу України закріплено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. У належному та правильному вирішенні господарського спору провідне місце посідає дослідження доказів, що містять інформацію щодо обставин даного спору.

Стаття 74 ГПК України, розподіляючи обов`язки щодо доказування, встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Ч. 4 ст. 74 ГПК закріплює положення, згідно з якими суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у разі, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №914/1131/18 необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Головним обов`язком суду та взагалі суттю судового провадження є встановлення істинних фактичних обставин у справі. У свою чергу учасники по справі здійснюють відповідні процесуальні дії щодо доведення тих чи інших обставин (фактів) шляхом надання доказів, а вже суд їх повинен об`єктивно оцінити.

У статті 79 ГПК зазначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, система доказування у господарському процесі, засновується на розподілі тягаря доказування між сторонами по справі. Посилаючись на ту, чи іншу обставину або спростовуючи їх у суді сторона повинна доводити такі обставини відповідними належними та допустимими доказами. При чому, ключовим фактором у тому як сторона користується стандартами доказування виступає її зацікавленість у вирішенні господарського спору на свою користь.

Суд, оцінивши наявні у справі докази, встановив, що позивач, заявляючи вимогу про відшкодування збитків, мав би ретельно обґрунтувати свою позицію: зазначити, які саме дії вчинив 1-ий відповідач, чому він вважає, що дії вчинені із порушенням принципів розумності та/чи добросовісності, як саме підтверджується, що негативні наслідки (збитки) сталися саме через порушенням директором своїх обов`язків; яким чином підтверджується розмір збитків.

Така правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду Верховного Суду у справах: №923/1315/16 від 04.09.2018, №910/2018/17 від 04.04.2018, №910/5100/19 від 07.05.2020.

Враховуючи вищенаведене та те, що позивачем не доведено в діях 1-го відповідача складу будь-якого правопорушення та інших обов`язкових елементів відповідальності вимога позивача про стягнення з 1-го відповідача суми завданої шкоди у вигляді втраченого прибутку (дивідендів) за 2020 рік у розмірі 53820,00 грн. є безпідставною.

Суд, розглядає позовну вимогу позивача про стягнення з 1-го відповідача моральної шкоди у розмірі 200 000,00 грн.

Як передбачено ст. 386 Цивільного кодексу України, власник права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової шкоди та моральної шкоди.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст.23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені в ст.1167 ЦК України.

Так, згідно ч. 1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. В той же час законодавством не передбачена презумпція наявності моральної шкоди.

Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов відповідальності за заподіяну шкоду (загальні умови). Це:

а) наявність моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага;

б) неправомірні рішення, дії чи бездіяльність заподіювана шкоди;

в) причинний зв`язок між неправомірною поведінкою і моральною шкодою;

г) вина заподіювана шкоди.

У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) зроблено висновок, що, виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (за змінами та доповненнями), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до правового висновку, викладених у постанові Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №К/9901/10765/18, відшкодування моральної шкоди за своєю природою є санкцією за порушення прав особи, які були виявлені і доведені.

У пункті 92 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі №216/3521/16-ц (провадження № 14/74цс19) від 01.09.2020 визначено, що виходячи з положень ст. 16 та ст.23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі Недайборщ проти Російської Федерації зазначив, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом.

На підтвердження моральної шкоди, заподіяної 1-им відповідачем, позивачем не надано жодних доказів, що підтверджують, що його право та яке саме порушено, також позивач не зазначив та не надав належних доказів на підтвердження заявленого ним розміру.

Враховуючи вищенаведене, позовна вимога позивача про стягнення з 1-го відповідача моральної шкоди у розмірі 200 000,00 грн. є необґрунтованою, тому суд вважає за необхідне у задоволенні вказаної вимоги відмовити повністю.

Судовий збір, відповідно приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, за подання позовної заяви у розмірі 4916,00 грн покладається судом на позивача, оскільки у задоволенні позову відмовлено.

На підставі статей 6, 8, 19, 55, 124, 129 Конституції України, статтями 16, 22, 23, ч.3 ст. 386, 1167 Цивільного кодексу України, та керуючись статтями 4, 20, 73, 74, 77, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити у позові повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ).

1-ий відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 ).

2-ий відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "ХАТА КРИТА" (61128, м. Харків, просп. П`ятидесятиріччя СРСР, буд. 151 В, ідентифікаційний код 39150951).

Повне рішення складено "16" листопада 2021 р.

Суддя О.В. Смірнова