ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2021 року м. Черкаси справа № 925/1165/16(925/203/21)

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Боровика С.С. з секретарем судового засідання Пастуховою О.С., за участю:

від позивача (ліквідатора): не з`явився,

від відповідача: Янчик М.І. (ордер),

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу №925/1165/16 (925/203/21)

за позовом публічного акціонерного товариства Жашківський маслозавод в особі арбітражного керуючого Кучака Ю.Ф.

до ОСОБА_1

про визнання недійсним договору, зобов`язати вчинити дії та стягнення 2 680 432,92 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Ліквідатор ПАТ "Жашківський маслозавод" Кучак Ю.Ф. звернувся до Господарського суду Черкаської області із позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просить суд: визнати недійсним договір №63-16 від 27.09.2016; спростувати майнові дії ПАТ "Жашківський маслозавод" щодо перерахування на користь Відповідача грошових коштів; стягнути з Відповідача 2 680 432,92 грн.

Ухвалою суду від 04.03.2021 Господарський суд Черкаської області залишив вказану позовну заяву без руху та встановив десятиденний строк з дня одержання вказаної ухвали для усунення недоліків позовної заяви.

15.03.2021 до Господарського суду Черкаської області надійшли докази усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 09.04.2021 Господарський суд Черкаської області відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 04.06.2021 продовжено процесуальний строк на подачу відзиву Відповідачу.

Ухвалою суду від 14.09.2021 підготовче провадження у справі № 925/1165/16 (925/203/21) закрито та призначено справу до розгляду по суті на 19.10.2021 року.

Ухвалою суду від 19.10.2021 року судове засідання з розгляду справи призначено на 11.11.2021 року.

Розглянувши у судовому засіданні 11.11.2021 позовну заяву ліквідатора ПАТ "Жашківський маслозавод" Кучака Ю.Ф. №02-01/82-109 від 17.02.2021 та додані до неї матеріали, дослідивши подані сторонами документи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступне.

27.09.2016 між ПАТ "Жашківський маслозавод" та ФОП Шевченком І.Ю. було укладено договір поворотної фінансової допомоги №63-16.

Згідно з пунктом 1 зазначеного Договору, Позикодавець ПАТ "Жашківський маслозавод" надає в тимчасове користування Позичальнику ФОП Шевченко І.Ю. грошові кошти в сумі 1 331 553,92 грн., а Позичальник зобов`язується повернути дану суму коштів в строк та на умовах, передбачених цим Договором. Позикодавець зобов`язується повернути отриману допомогу в повному обсязі не пізніше 27.09.2019.

Відповідно до наданої ліквідатором ПАТ "Жашківський маслозавод" Кучаком Ю.Ф. банківської виписки, по рахунку НОМЕР_1 в ПАТ "Банк Восток", Відповідачеві було надано в користування 2 680 432,92 грн. такими грошовими переказами: 200 000,00 грн. від 04.10.2016 р.; 200 000,00 грн. від 04.10.2016 р.; 200 000,00 грн. від 04.10.2016 р.; 131 553,92 грн. від 04.10.2016 р.; 200 000,00 грн. від 04.10.2016 р.; 200 000,00 грн. від 04.10.2016 р.; 200 000,00 грн. від 04.10.2016 р.; 200 000,00 грн. від 10.11.2016 р.; 248 879,00 грн. від 10.11.2016 р.; 150 000,00 грн. від 18.11.2016 р.; 200 000,00 грн. від 18.11.2016 р.; 200 000,00 грн. від 18.11.2016 р.; 200 000,00 грн. від 18.11.2016 р.; 150 000,00 грн. від 21.11.2016 р.

На переконання ліквідатора, такий договір підлягає визнанню недійсним на підставі частини 2 статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства, а тому він просить: визнати недійсним договір №63-16 від 27.09.2016; спростувати майнові дії ПАТ "Жашківський маслозавод" щодо перерахування на користь Відповідача грошових коштів; стягнути з Відповідача 2 680 432,92 грн.

У відповідь на позовну заяву ліквідатора від Відповідача надійшли: Заява б/н від 27.05.2021 про застосування наслідків спливу строку позовної давності та Додаткова заява б/н від 29.06.2021 про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Суд приходить до висновку, що заява ліквідатора не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

На підставі приписів статті 2 КУзПБ провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Частиною 2 статті 7 КУзПБ передбачено, що господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник, в тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником.

Відповідно до частин 1,2 статті 42 КУзПБ правочини, вчинені боржником після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора, якщо вони завдали збитків боржнику або кредиторам, з таких підстав: боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку; боржник до відкриття провадження у справі про банкрутство взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим; боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами, відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів; боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів до боржника перевищувала вартість майна; боржник узяв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог. Правочини, вчинені боржником протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство, можуть бути визнані недійсними господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або кредитора також з таких підстав: боржник безоплатно здійснив відчуження майна, взяв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог; боржник уклав договір із заінтересованою особою; боржник уклав договір дарування.

Способи захисту цивільного права чи інтересу - це закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16). Це дії, спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 310/11024/15-ц та Постанова Великої Палати Верховного Суду від 01.04.2020 у справі № 610/1030/18).

Суд звертає увагу, що стаття 42 КУзПБ з урахуванням приписів пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу, який стосується процесуальних норм КУзПБ, застосовується до усіх заяв арбітражних керуючих та кредиторів, поданих після вступу в дію КУзПБ, а темпоральним критерієм її застосування є дата відкриття провадження у справі про банкрутство. Передбачений цією статтею КУзПБ трирічний строк у будь-якому разі відраховується від дати відкриття провадження у справі про банкрутство.

Приписи статті 42 КУзПБ у частині підстав визнання недійсними правочинів боржника не підлягають застосуванню до правочинів, що були вчинені боржником до дати введення в дію КУзПБ, тобто 21.10.2019. До правовідносин, що склалися до 21.10.2019, підлягають застосуванню приписи статті 20 Закону про банкрутство.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 02.06.2021 у справі № 904/7905/16.

З матеріалів справи вбачається, що провадження у справі про банкрутство ПАТ "Жашківський маслозавод" відкрито 08.11.2016, оспорюваний договір було укладено 27.09.2016, перерахування коштів на користь Відповідача здійснено 04.10.2016, 10.11.2016, 18.11.2016, 21.11.2016, тобто в період дії норм Закону про банкрутство, у зв`язку з чим в даному випадку застосуванню підлягають норми статті 20 Закону України про банкрутство.

Так, відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 20 Закону про банкрутство, правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора з підстави, коли боржник безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог. Наведена підстава, окрім терміну підозрілого періоду, є аналогічна нормі частини 2 статті 42 КУзПБ.

Отже, для визнання недійсним правочину на підставі частини 1 статті 20 Закону необхідно, щоб такий правочин (майнова дія) був вчинений в межах однорічного підозрілого періоду та наслідком такого правочину (майнової дії) було безоплатне відчуження майна боржником, прийняття боржником зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмова боржника від власних майнових вимог тощо. Такі наслідки прямо пов`язані зі зменшенням конкурсної маси боржника та, як наслідок, зменшенням відсотку задоволення вимог кредиторів в ліквідаційній процедурі.

Обставинами справи та наданими доказами підтверджується той факт, що оспорюваний договір було укладено 27.09.2016 в межах однорічного підозрілого періоду, який у конкретній справі становить від 08.11.2015 до 08.11.2016 (дата відкриття провадження).

Умови спірного договору не передбачають, що Відповідач мав надати боржникові рівновартісного еквіваленту (майна, послуг тощо) після отримання від боржника грошових коштів.

Відповідачем не спростовано доводів ліквідатора та не надано жодних доказів, які б підтверджували факт повернення наданих в користування грошових коштів. Відтак, в даному випадку має місце безоплатне відчуження майна боржника на користь Відповідача.

З огляду на наведене ліквідатор приходить до висновку, що оспорюваний договір за звичайних умов підлягав би визнанню недійсним на підставі абз. 1 ч. 1 ст. 20 Закону про банкрутство як правочин, що вчинений протягом однорічного підозрілого періоду та спрямований на безоплатне відчуження майна боржника.

Суд зазначає, що Відповідачем зроблено дві заяви про застосування до вимог позовної давності. Суд надає оцінку заявам, адже їх в порядку статті 267 ЦК України зроблено у процесуально прийнятній формі та спосіб та до прийняття судом рішення по суті спору.

Так, відповідно до частини 1 статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з частиною 1 статті 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (Рішення ЄСПЛ від 20.12.2007 у справі "Фінікарідов проти Кіпру").

Такі правові позиції ЄСПЛ є джерелом права для суду в силу приписів частини 1 статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Аналізуючи зміст поданих заяв про застосування строків позовної давності, заслухавши доводи Відповідача, суд приходить до висновку про їх задоволення з огляду на наступне.

Щодо застосування строку позовної давності до вимог ліквідатора про визнання договору недійсним та про наслідки такої недійсності.

Суд погоджується з доводами Відповідача про те, що оспорюваний договір було укладено 27.09.2016, а тому, відрахований з цієї дати трирічний строк позовної давності сплинув 27.09.2019. Позов про визнання оспорюваного договору недійсним був прийнятий до розгляду 09.04.2021, тобто майже через 2 роки після спливу строку позовної давності.

Так, при визначенні початку перебігу позовної давності у спорі за вимогами боржника/арбітражного керуючого не допускається врахування як обставин (дати) порушення провадження у справі про банкрутство та дати призначення (заміни кандидатури) арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), оскільки ні Закон про банкрутство (положення якого втратили чинність), ні КУПБ не встановлюють спеціальних норм про позовну давність (у тому числі щодо звернення до суду арбітражного керуючого із заявою про визнання недійсними правочинів, укладених боржником). Отже, до цих правовідносин застосовуються загальні норми позовної давності. Для юридичної особи, як сторони правочину (договору тощо), днем початку перебігу позовної давності слід вважати день вчинення правочину, оскільки він збігається із днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права за цим правочином.

Ця позиція наведена у Постанові Верховного Суду від 11.02.2020 у справі № 10/5026/995/2012.

Таким чином, суд приходить до висновку, що строк позовної давності на оскарження оспорюваного договору було пропущено. В силу частини 4 статті 267 Цивільного кодексу України це має наслідком відмову у позові, тому суд відмовляє у позові в цій частині позовних вимог.

Позовні вимоги про спростування майнової дії ПАТ "Жашківський маслозавод" щодо перерахування на користь відповідача грошових коштів та стягнення з відповідача 2 680 432,92 грн. є похідними від позовної вимоги про визнання недійсним договору.

За цих обставин, суд відмовляє у задоволенні цих позовних вимог.

Судові витрати покладаються на позивача відповідно до вимог статті 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строк визначені ст. 241 ГПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складене та підписане 11.11.2021 року.

Суддя С.С.Боровик