ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2021 р. Справа№ 910/6205/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Разіної Т.І.

Іоннікової І.А.

при секретарі судового засідання: Горді В.В.

за участі представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 06.10.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства охорони здоров`я України

на рішення Господарського суду міста Києва

від 21.12.2020 (повний текст складено та підписано 12.01.2021)

у справі №910/6205/20 (суддя: Шкурдова Л.М.)

за позовом Львівської міської ради

до відповідачів:

1. Міністерства охорони здоров`я України

2. Державної установи «Львівський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України»

за участю третьої особи 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача 1 - Фонду державного майна України

за участю третьої особи 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради

про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації права власності та скасування державної реєстрації права господарського відання

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

1.1. короткий зміст позовних вимог

Львівська міська рада звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства охорони здоров`я України, Державної установи «Львівський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України», за участю третьої особи 1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача 1 - Фонду державного майна України, за участю третьої особи 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації права власності та скасування державної реєстрації права господарського відання.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 03.03.2004 на підставі рішення Галицького (Ленінського) райвиконкому м. Львова №222 від 14.04.1987 була проведена реєстрація права комунальної власності за територіальною громадою м. Львова на будинок №12 по вул. Огієнка у м. Львові. З відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що 20.11.2018 на нежитлові приміщення 1-8 загальною площею 60,7 кв. м на вул. Огієнка, 12 зареєстровано право державної власності за Міністерством охорони здоров`я України. Позивач зазначає, що спірне майно перебуває у комунальній власності та у державну власність не передавалось, в зв`язку з чим просив суд витребувати майно з чужого незаконного володіння Міністерства охорони здоров`я України, скасувати державну реєстрацію права власності Міністерства охорони здоров`я України на спірне майно та скасувати державну реєстрацію права господарського відання Державної установи «Львівський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України».

1.2. короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.12.2020 у справі №910/6205/20 позов задоволено.

Витребувано з чужого незаконного володіння Міністерства охорони здоров`я України нежитлові приміщення 1- 8 загальною площею 60,7 кв.м на вул. Огієнка, 12 у м.Львові реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) на користь Львівської міської ради.

Скасовано державну реєстрацію права державної власності Міністерства охорони здоров`я України на нежитлові приміщення 1- 8 загальною площею 60,7 кв. на вул. Огієнка, 12 у м. Львові (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Скасовано державну реєстрацію права господарського відання державної установи «Львівський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» на нежитлові приміщення 1-8 загальною площею 60,7 кв.м на вул. Огієнка, 12 у м.Львові (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Присуджено до стягнення з Міністерства охорони здоров`я на користь Львівської міської ради 20 618 грн 60 коп. - витрати по сплаті судового збору.

Присуджено до стягнення з Державної установи «Львівський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» на користь Львівської міської ради 20 618 грн 60 коп. - витрати по сплаті судового збору.

Рішення мотивоване тим, що підстави для володіння МОЗ нежитловими приміщеннями №1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8 загальною площею 60,3 кв. м на вул. І. Огієнка, 12 відсутні, а тому позовні вимоги в частині скасування державної реєстрації права державної власності Міністерства охорони здоров`я України на вищевказані нежитлові приміщення та скасування державної реєстрації права господарського відання держаної установи «Львівський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» на нежитлові приміщення №1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8 загальною площею 60,3 кв.м на вул.І. Огієнка, 12 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

1.3. короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із винесеним рішенням, Міністерство охорони здоров`я України звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить суд рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2020 у справі №910/6205/20 скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

2. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ:

2.1. визначення складу суду, заяви, клопотання

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.02.2021 справу передано колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді: Разіна Т.І., Іоннікова І.А.

Розгляд справи неодноразово відкладався.

26.03.2021 від Львівської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Від Державної установи «Львівський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» 29.03.2021 надійшов відзив на апеляційну скаргу.

29.03.2021 від Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу.

23.06.2021 від Львівської міської ради надійшли письмові пояснення по справі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.07.2021 зобов`язано Міністерство охорони здоров`я України надати акти передачі спірного майна з комунальної власності до державної власності.

27.07.2021 від Міністерства охорони здоров`я України надійшло клопотання про долучення доказів на виконання ухвали суду.

13.09.2021 від Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради надійшли письмові пояснення у справі.

У судове засідання 06.10.2021 позивач, відповідач-1 та третя особа-2 з`явились та надали пояснення по суті спору.

2.2. узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є необґрунтованим, прийнятим на підставі неповного з`ясування обставин, що мають значення у справі, з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідач-1 зазначає, що оскільки Львівська обласна рада 08.10.2002 прийняла рішення № 48 яким надала згоду на передачу спірного майна до державної власності, то спірне нерухоме майно належить до державної власності, а отже вимоги позивача є неправомірними.

При цьому, судом не було надано належної оцінки діям Кабінету Міністрів України, Львівської обласної ради та Міністерства охорони здоров`я України, які діяли як суб`єкти владних повноважень.

2.3. узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Львівська міська рада у своєму відзиві та поясненнях на апеляційну скаргу проти доводів апеляційної скарги заперечувала, просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Позивач зазначає, що використання нерухомих приміщення закладом державної санітарно-епідеміологічної служби жодним чином не свідчить про належність майна до державної власності.

Крім того, позивач погоджується з висновками суду першої інстанції, що спірні приміщення є нежитловими які розміщені в житловому будинку, який належить до комунальної власності Львівської міської ради.

Позивач також наголошує, що Львівська обласна рада рішенням № 48 від 08.10.2002, зокрема, рекомендувала органам місцевого самоврядування передати у державну власність приміщення, будівлі, споруди тощо, що належать до комунальної власності органів місцевого самоврядування, тобто вказаним рішенням не вирішувалось питання про передачу спірного майна, а лише рекомендувалось передати майно, однак рішення про передачу майна Львівською міською радою, як власником майна, не приймалось, а тому спірне майно належить до комунальної власності, що встановлено судом першої інстанції.

Державна установа «Львівський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» у відзиві на апеляційну скаргу підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити та скасувати оскаржуване рішення.

Державна установа зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 21.09.1998 № 1482 та розпорядженням Кабінету Міністрів України від 28.07.2004 № 520 передано об`єкти з комунальної власності у державну, зокрема і спірне майно, а тому доводи позивача, що спірне майно йому належить є безпідставними.

Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради у своєму відзиві зазначає, що спірне майно вибуло із володіння власника без його волі, а право власності було зареєстровано без належної правової підстави, а тому суд першої інстанції правомірно прийняв рішення про задоволення позову.

У додаткових письмових поясненнях Львівська міська рада зазначає, що спірне майно ніколи не належало територіальні громаді Львівської області, а отже і не могло бути передано Львівською обласною радою у державну власність.

2.4. інші процесуальні дії у справі

У судовому засіданні 06.10.2021 представник відповідача-1 надав пояснення, в яких підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача та третьої особи-2 в судовому засіданні 06.10.2021 надали пояснення, в яких заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Представники відповідача-2 та третьої особи-1 у судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Враховуючи обставини справи та наявні в ній докази, заслухавши думку представників позивача, відповідача-1 та третьої особи-2, колегія суддів дійшла висновку про можливість перегляду оскаржуваного рішення у апеляційному порядку за наявними доказами та за відсутності представників відповідача-2 та третьої особи-1.

Мотивувальна частина.

3.ПОЗИЦІЯ СУДУ:

3.1. встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини

Як вбачається з матеріалів справи, в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 03.03.2004 на підставі рішення Галицького (Ленінського) райвиконкому м. Львова №222 від 14.04.1987 була проведена реєстрація права комунальної власності за територіальною громадою м. Львова на будинок №12 по вул. Огієнка у м. Львові.

29.12.2003 Львівська міська рада передала нежитлові приміщення в оренду Санітарно-епідеміологічній станції Галицького району на підставі договору оренди №Л-1852. Термін дії договору до 29.12.2005.

07.12.2017 на пленарному засіданні сесії Львівська міська рада прийняла ухвалу №2700 «Про надання установі дитячо-юнацьких та молодіжних клубів Галицького району м. Львова в оренду нежитлових приміщень на вул. І. Огієнка, 12». Згідно з цією ухвалою нежитлові приміщення першого поверху під інд. 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8 загальною площею 60,3 кв. м на вул. І. Огієнка, 12 передаються в оренду Установі дитячо-юнацьких та молодіжних клубів Галицького району м. Львова для занять з дітьми, в зв`язку з чим 25.01.2018 укладено договір оренди.

З відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що 20.11.2018 на нежитлові приміщення 1-8 загальною площею 60,7 кв. м на вул. Огієнка, 12 зареєстровано право державної власності за Міністерством охорони здоров`я України.

Підстава виникнення права власності розпорядження Кабінету Міністрів України №520-р від 28.07.2004, лист регіонального відділення ФДМ України №03-03890 від 20.06.2018, технічний паспорт.

На вказані нежитлові приміщення зареєстроване право господарського відання за Державною установою «Львівський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України».

Підставою для проведення державної реєстрації права власності було розпорядження Кабінету Міністрів України №520-р від 28.07.2004 «Про передачу цілісних майнових комплексів санітарно-епідеміологічних станцій із спільної власності територіальних громад областей та комунальної власності територіальної громади м.Севастополя у державну власність».

Згідно з цим розпорядженням передбачалося прийняти пропозицію Міністерства охорони здоров`я, обласних рад та Севастопольської міської ради щодо передачі цілісних майнових комплексів санітарно-епідеміологічних станцій згідно з додатком із спільної власності територіальних громад областей та комунальної власності територіальної громади м.Севастополя у державну власність.

Розпорядження Кабінету Міністрів України №520-р від 28.07.2004, яке стало підставою для реєстрації права державної власності на приміщення на вул. Огієнка, 12, стосується передачі в державну власність цілісних майнових комплексів із спільної власності територіальних громад областей.

3.2. обставини встановлені судом апеляційної інстанції і визначення відповідно до них правовідносин та доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції

Звертаючись з позовом до суду Львівська міська рада зазначає, що нежитлові приміщення 1-8 загальною площею 60,7 кв. м на вул. Огієнка, 12 незаконно перебувають у володінні Міністерства охорони здоров`я.

З метою впровадження в дію приписів Закону України «Про власність», Кабінетом Міністрів України 05.11.1991 було прийнято постанову №311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю)», що заклало правові основи для розподілу майна, яке в радянський період було виключно державним, на державне та комунальне.

У даній постанові до переліку державного майна України, що передається до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності), зокрема, міста Львова було передано, житловий та нежитловий фонд міської Ради народних депутатів, житлово-експлуатаційні, ремонтно-будівельні та інші організації, пов`язані з обслуговуванням та експлуатацією цього житлового фонду. У подальшому відбулося прийняття законодавчих актів, якими було врегульовано процедуру оплатного відчуження майна, що перебуває у загальнодержавній, республіканській (Республіки Крим) і комунальній власності, на користь фізичних та недержавних юридичних осіб (Закон України «Про приватизацію державного майна») та безоплатного (окрім продажу надлишків загальної площі) відчуження квартир (будинків) та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України (Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду»).

Пунктом 3 зазначеної постанови передбачено, що розмежування майна між власністю областей, міст Києва та Севастополя і власністю районів, міст обласного підпорядкування провадиться облвиконкомами, Київським і Севастопольським міськвиконкомами за участю виконкомів нижчестоящих Рад народних депутатів.

На виконання цієї постанови виконавчий комітет Львівської обласної ради народних депутатів прийняв рішення від 24.12.1991 №728 «Про розмежування обласної комунальної власності і власності адміністративно-територіальних одиниць/підприємств та організацій житлово-комунального господарства області». Цим рішенням затверджено перелік підприємств та організацій, які відносяться до комунальної власності Львівської міської ради народних депутатів, до якого включено житловий та нежитловий фонд Львівської міської ради народних депутатів районів м. Львова.

Отже будівля, частина приміщень у якій становлять предмет спору у цій справі є житловим будинком, а відтак зміна правового режиму приміщень у ньому можлива внаслідок приватизації житлових та нежитлових приміщень. У зв`язку з цим, житлові і нежитлові приміщення, які не були відчужені на користь фізичних та/або юридичних осіб належать до комунальної власності територіальної громади міста.

Як встановлено судом першої інстанції, нежитлові приміщення на вул.Огієнка, 12 не належали на спільної власності територіальним громадам Львівської області, а перебували в комунальній власності територіальної громади міста Львова, від імені якої діє Львівська міська рада.

08.10.2002 Львівська обласна рада прийняла рішення №48 «Про надання згоди на передачу об`єктів спільної власності територіальних громад області до державної власності». Згідно з цим рішенням Львівська обласна рада вирішила дати згоду на передачу об`єктів спільної власності територіальних громад Львівської області установ та закладів санітарно-епідеміологічної служби до державної власності і до сфери Міністерства охорони здоров`я України.

Пунктом 2 цього рішення передбачено, що для забезпечення фінансування видатків з державного бюджету на капітальні ремонти будівель, придбання обладнання рекомендувати органам місцевого самоврядування Львівської області згідно з вимогами чинного законодавства передати у державну власність як цілісні майнові комплекси приміщення, будівлі, споруди, обладнання, транспортні засоби тощо, що належать до комунальної власності органів місцевого самоврядування Львівської області та використовуються установами і закладами державної санітарно-епідеміологічної служби.

Отже, зі змісту вказаного рішення вбачається, що Львівська обласна рада лише рекомендувала передати ці приміщення у державну власність.

08.12.2004 Міністерство охорони здоров`я України прийняло наказ №608 «Про передачу цілісних майнових комплексів санітарно-епідеміологічних станцій із спільної власності територіальних громад областей та комунальної власності територіальної громади м.Севастополя у державну власність».

Пунктом 2 наказу передбачено, що для прийняття санітарно-епідеміологічних станцій створюються комісії з питань передачі об`єктів у державну власність (додаток 2). Проте, як вбачається з додатку 2 до цього наказу, по Львівській області склад комісії з передачі об`єктів затверджений не був.

Згідно з п.3 наказу передбачалося комісіям здійснити приймання-передачу державного майна, оформити відповідними актами згідно з вимогами Порядку надання та розгляду пропозицій щодо передачі об`єктів з комунальної у державну власність та утворення і роботи комісій з питань передачі об`єктів у державну власність, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.09.1998 №1482, і у десятиденний термін подати їх Міністерству на затвердження.

Листом №3534 від 03.03.2020 управління майном спільної власності Львівської обласної ради повідомило, що акти приймання-передачі цілісних майнових комплексів санітарно-епідеміологічних станцій по Львівській області відсутні.

Як свідчать матеріали справи Львівська міська рада не приймала рішення про передачу нежитлових приміщень на вул.Огієнка, 12 в державну власність.

Крім того, в межах розгляду даної справи Міністерству охорони здоров`я України було запропоновано надати суду акти приймання-передачі майна у державну власність, однак відповідно до наданих відповідачем-1 документів (т. 2 а.с.169-220) вбачається, що міністерством надано відомості про нерухоме державне майно станом на 01.01.2021, витяги з реєстру щодо майна та рішення обласної ради, однак актів передачі майна у державну власність чи навіть відомостей, що такі акти взагалі існували відповідачем не надано.

Як вбачається з листа Державної санітарно-епідеміологічної служби України до Фонду державного майна України від 19.05.2014 №06.21-47476/14 процес передачі із комунальної до державної власності на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 28.07.2004 №520-р «Про передачу цілісних майнових комплексів санітарно-епідеміологічних станцій із спільної власності територіальних громад областей та комунальної власності територіальної громади м.Севастополя у державну власність» не було завершено та свідоцтва про право державної власності санітарно-епідеміологічними станціями МОЗ України отримані не були. Процедура передачі майна з комунальної власності в державну у встановленому законодавством порядку проведена не була, не затверджено персональний склад комісії з передачі, відсутнє рішення власника майна Львівської міської ради про передачу об`єкта нерухомого майна, не підписано акт приймання-передачі.

Враховуючи те, що матеріали справи не містять доказів передачі нежитлових приміщень по вул.Огієнка, 12 з комунальної до державної власності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що майно територіальної громади міста Львова вибуло з володіння власника, від імені якого діє Львівська міська рада поза її волею, що є підставою, відповідно до статті 387 ЦК України, для витребування майна з чужого незаконного володіння.

Оскільки підстави для володіння МОЗ нежитловими приміщеннями №1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8 загальною площею 60,3 кв. м на вул. І. Огієнка, 12 відсутні, позовні вимоги в частині скасування державної реєстрації права державної власності Міністерства охорони здоров`я України на вищевказані нежитлові приміщення та скасування державної реєстрації права господарського відання держаної установи «Львівський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» на нежитлові приміщення №1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8 загальною площею 60,3 кв.м на вул.І. Огієнка, 12 є обґрунтованими та такими, що правомірно задоволені судом першої інстанції.

Посилання відповідача-1 на те, що розпорядженням Кабінету Міністрів України від 28.07.2004 №520-р та наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.12.2004 №608 передано із спільної власності областей та комунальної власності територіальної громади м. Севастополя у державну власність до сфери управління МОЗ цілісні майнові комплекси санітарно-епідеміологічних станцій, зокрема, цілісні майнові комплекси, розташовані у місті Львів, проспект Свободи, 5 та вул. Огієнка, 12, та такі акти у судовому порядку недійсними не визнавались є необґрунтованими, з огляду на те, що позивач у межах розгляду справи про витребування майна з чужого незаконного володіння на підставі ст. 388 ЦК України вправі посилатися на незаконність рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюгу договорів та інших правочинів щодо спірного майна без заявлення вимоги про визнання їх незаконними чи недійсними. Закон не вимагає встановлення судом таких обставин у іншій судовій справі, зокрема не вимагає визнання незаконними рішень.

Водночас, для витребування спірного майна з чужого незаконного володіння має бути: встановлено та ідентифіковано чіткі об`єкти спірного індивідуального визначеного майна; підтверджено право власності або законного володіння у власника або титульного володільця на ці об`єкти; підтверджено існування в натурі цих об`єктів, як предметів матеріального світу, на момент подачі позову та прийняття рішення про витребування такого майна; підтверджено, що відповідач саме на момент подачі позову та прийняття рішення фактично тримає його у себе, внаслідок чого власник чи титульний володілець не має можливості здійснювати фактичне володіння над річчю.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 09.08.2018 у справі №927/876/17, від 11.09.2018 у справі №910/9555/16, від 02.04.2018 у справі №906/1300/16, постановах Верховного Суду України у справах №3-1515гс16 від 15.03.2017, №3-1533гс16 від 25.01.2017, №3-1058гс16 від 23.11.2016, №3-604гс16 від 05.10.2016, від 26.06.2018 у справі №914/1953/17 та від 10.10.2018 у справі №916/759/16.

За результатами розгляду справи судом встановлено, що спірне майно є індивідуально визначеним, право власності територіальної громади міста Львова є підтвердженим, майно існує в натурі, відповідачі фактично володіють майном, оскільки відповідач-2 безпосередньо розміщується в спірних приміщеннях, що не заперечується сторонами, водночас спірне майно зареєстровано як державне на підставі дій осіб, які не мали права ним розпоряджатись, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог.

3.3. чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси за захистом яких мало місце звернення до суду

Порушенням права є такий стан суб`єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб`єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов`язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

З огляду на обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем доведено порушення відповідачами його права на користування належним йому майном.

4. ВИСНОВКИ СУДУ ТА ДЖЕРЕЛА ПРАВА:

4.1. висновки за результатами розгляду матеріалів справи

Враховуючи, що позивач довів належними та допустимими доказами наявності підстав для витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації прав на спірне майно, позовні вимоги правомірно задоволені судом першої інстанції.

4.2. посилання на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

07.02.1991 Верховною радою УРСР було прийнято Закон УРСР «Про власність», яким встановлювалася рівноправність таких форм власності, як індивідуальна (особиста і приватна трудова), колективна, державна та визначалося, що до державної власності в Українській PCP належать загальнодержавна (республіканська) власність і власність адміністративно-територіальних одиниць і комунальна власність). Під суб`єктом права загальнодержавної (республіканської) власності визнавалася держава в особі Верховної Ради Української PCP, під суб`єктом права комунальної власності - адміністративно-територіальні одиниці в особі обласних, районних, міських, селищних, сільських Рад народних депутатів. Під об`єктами права комунальної власності розумілося майно, що забезпечує діяльність відповідних Рад і утворюваних ними органів; кошти місцевих бюджетів, державний житловий фонд, об`єкти житлово-комунального господарства; майно закладів народної освіти, культури, охорони здоров`я, торгівлі, побутового обслуговування; майно підприємств; місцеві енергетичні системи, транспорт, системи зв`язку та інформації, включаючи націоналізоване майно, передане відповідним підприємствам, установам, організаціям; а також інше майно, необхідне для забезпечення економічного і соціального розвитку відповідної території.

З метою впровадження в дію приписів Закону України «Про власність», Кабінетом Міністрів України 05.11.1991 було прийнято постанову №311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю)», що заклало правові основи для розподілу майна, яке в радянський період було виключно державним, на державне та комунальне.

У даній постанові до переліку державного майна України, що передається до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності), зокрема, міста Львова було передано, житловий та нежитловий фонд міської Ради народних депутатів, житлово-експлуатаційні, ремонтно-будівельні та інші організації, пов`язані з обслуговуванням та експлуатацією цього житлового фонду. У подальшому відбулося прийняття законодавчих актів, якими було врегульовано процедуру оплатного відчуження майна, що перебуває у загальнодержавній, республіканській (Республіки Крим) і комунальній власності, на користь фізичних та недержавних юридичних осіб (Закон України «Про приватизацію державного майна») та безоплатного (окрім продажу надлишків загальної площі) відчуження квартир (будинків) та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України (Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду»).

Пунктом 3 зазначеної постанови передбачено, що розмежування майна між власністю областей, міст Києва та Севастополя і власністю районів, міст обласного підпорядкування провадиться облвиконкомами, Київським і Севастопольським міськвиконкомами за участю виконкомів нижчестоящих Рад народних депутатів.

Відповідно до ч.3 та 4 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальні громади сіл, селищ, міст, районів у містах безпосередньо або через органи місцевого самоврядування можуть об`єднувати на договірних засадах на праві спільної власності об`єкти права комунальної власності, а також кошти місцевих бюджетів для виконання спільних проектів або для спільного фінансування (утримання) комунальних підприємств, установ та організацій і створювати для цього відповідні органи і служби. Районні та обласні ради від імені територіальних громад сіл, селищ, міст здійснюють управління об`єктами їхньої спільної власності, що задовольняють спільні потреби територіальних громад.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» передача об`єктів з комунальної у державну власність здійснюється за рішенням сільських, селищних, міських, районних у містах рад - щодо об`єктів права комунальної власності відповідних територіальних громад; районних, обласних рад - щодо об`єктів права спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, що перебувають в управлінні районних, обласних рад.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно з ч.3 ст.16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Право комунальної власності - право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Відповідно до ч.8 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Згідно з ч. 2 ст. 327 Цивільного кодексу України управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

У відповідності до ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (ч. 3 ст. 388 Цивільного кодексу України).

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

5. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ:

5.1. мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта, що оскільки Львівська обласна рада 08.10.2002 прийняла рішення № 48 яким надала згоду на передачу спірного майна до державної власності, то спірне нерухоме майно належить до державної власності, з огляду на те, що Львівська міська рада лише рекомендувала передати майно, однак відповідна передача у передбачений законом спосіб не відбулась.

Відхиляються і доводи апелянта, що судом не було надано належної оцінки діям Кабінету Міністрів України, Львівської обласної ради та Міністерства охорони здоров`я України, які діяли як суб`єкти владних повноважень, оскільки вказані суб`єкти владних повноважень не мали права розпоряджатись майном, яке належало і належить територіальній громаді міста Львова, а отже їх дії не спричинили до зміни власника майна.

6. ВИСНОВКИ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ:

Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2020 у справі №910/6205/20 підлягає залишенню без змін.

Апеляційна скарга Міністерства охорони здоров`я України на рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2020 у справі №910/6205/20 задоволенню не підлягає.

7. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ:

7.1. Судові витрати у вигляді судового збору за розгляд апеляційної скарги, згідно ч. 1 ст. 129 ГПК України покласти на скаржника.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Міністерства охорони здоров`я України на рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2020 у справі №910/6205/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 21.12.2020 у справі №910/6205/20 залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Міністерством охорони здоров`я України.

4. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Сторони мають право оскаржити постанову в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано після виходу колегії суддів з відпусток 15.11.2021.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді Т.І. Разіна

І.А. Іоннікова