ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2021 справа № 914/3079/20

Господарський суд Львівської області у складі судді Гоменюк З.П., при секретарі судового засідання Юрків М.Г., розглянув матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія.», м.Київ

до відповідача Львівського комунального автотранспортного підприємства №1, м.Львів

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, ОСОБА_1 , Львівська область, Самбірський район, с.Погірці

про стягнення 11208,26 грн

за участю представників:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

від третіх осіб: не з`явилися

Обставини розгляду справи.

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія.» до Львівського комунального автотранспортного підприємства №1 про стягнення 11208,26 грн.

Ухвалою суду від 30.11.2020 р. позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу 10-денний строк з дня вручення ухвали на виправлення допущених недоліків шляхом надання суду доказів сплати судового збору в сумі 2102 грн та відомостей про повне найменування та ідентифікаційний код відповідача.

Ухвалою суду від 28.12.2020 р. відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження; судове засідання у справі призначено на 25.01.2021 р.; залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, ОСОБА_1 , витребувано у відповідача підтверджену відповідними документами інформацію про те, яку посаду і з якої дати займає ОСОБА_1 у Львівському комунальному автотранспортному підприємстві №1, та про те, чи виконував він на дату ДТП (14.09.2019 р.) свої трудові (службові) обов`язки, керуючи автобусом Електрон (р.н. НОМЕР_1 ).

13.01.2021 р. від позивача надійшла заява про розгляд справи без участі його представника (вх.№693/21).

Відповідач надіслав лист (вх.№1692/21 від 25.01.2021 р.), в якому надав витребувану судом інформацію щодо ОСОБА_1 та до якого долучив витяг з наказу по персоналу на підтвердження повідомлених відомостей.

Ухвалою суду від 25.01.2021 р., занесеною до протоколу судового засідання від 21.01.2021 р., розгляд справи відкладено на 22.02.2021 р.

Ухвалою суду від 22.02.2021 р., занесеною до протоколу судового засідання від 22.02.2021 р., розгляд справи відкладено на 15.03.2021 р.

В судове засідання з розгляду справи по суті 15.03.2021 р учасники справи явку представників не забезпечили.

Суд вважає, що ним було виконано умови Господарського процесуального кодексу України стосовно належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, а відповідач мав достатньо часу для виконання вимог ухвал суду щодо встановленого строку на подання відзиву на позов, однак таким правом не скористався.

Відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши наявні у справі докази, врахувавши, що сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, і взявши до уваги відсутність підстав для відкладення розгляду справи, суд дійшов висновку про необхідність прийняття рішення у справі та вийшов до нарадчої кімнати для ухвалення рішення.

В судовому засіданні 15.03.2021 р. в нарадчій кімнаті судом складено і підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору та правова позиція учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в дорожньо-транспортній пригоді, спричиненій з вини працівника відповідача, було пошкоджено автомобіль, страховиком якого є позивач, і внаслідок страхового випадку позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 32924,81 грн без врахування коефіцієнту фізичного зносу. В подальшому позивач звернувся до страховика, в якого була застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка заподіяла шкоду, та отримав від нього відшкодування у порядку суброгації на суму 21716,55 грн (з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу та за вирахуванням розміру франшизи, яка становила 1000 грн).

Як стверджує позивач, він недоотримав різницю між фактичним розміром шкоди (32924,81 грн) та страховою виплатою, здійсненою страховиком відповідача (21716,55 грн), і решта шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, у сумі 11208,26 грн, підлягає стягненню з відповідача, оскільки на момент завдання шкоди особа виконувала свої трудові обов`язки саме як працівник відповідача.

Розглянувши матеріали справи, повно та об`єктивно дослідивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

10.09.2019 р. страховик Приватне акціонерне товариство «Українська транспортна страхова компанія.» та страхувальник і вигодонабувач Товариство з обмеженою відповідальністю «Відлуння А» в особі директора Гінтарас Біла уклали договір добровільного страхування наземного транспорту №2021/01/18-0004252.

Відповідно до п.3 договору, предметом договору є майнові інтереси страхувальника (вигодонабувача), що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом, вказаним у п.5 договору (далі ТЗ) та встановленим додатковим обладнанням, що зазначені у п.6 договору (далі ДО).

Застрахованим транспортним засобом згідно п.5 договору є легковий ТЗ Mazda 6, реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузова (шасі) НОМЕР_3 , рік випуску 2016, колір сірий, об`єм двигуна 2488 см3.

Як передбачено п.11 договору, страховою сумою є 370000 грн.

Згідно з п.13 договору, страховим випадком є пошкодження, повне конструктивне знищення або втрата застрахованого ТЗ (ДО) внаслідок наступних страхових ризиків, що позначені нижче «ТАК» і сталися під час дії договору та підтверджені відповідними документами компетентних органів згідно умов договору, а саме: ДТП, протиправні дії третіх осіб, викрадення ТЗ, стихійні явища, пожежа, вибух, удар блискавки, вплив сторонніх предметів.

В п.14 сторонами узгоджені, зокрема, наступні особливі умови надання страхового захисту за договором при страхуванні ТЗ/ДО:

особи, допущені до керування ТЗ: для страхувальника юридичної особи фізичні особи, допущені до керування ТЗ на законних підставах, а саме: штатні водії та штатні працівники страхувальника;

врахування зносу при виплаті страхового відшкодування: без урахування зносу;

вибір ремонтного підприємства (СТО): на вибір страхувальника (погоджено страховиком);

наявність пошкоджень ТЗ та/або ДО: пошкодження наявні. Наявні пошкодження визначені в акті огляду ТЗ, що є додатком №2 до договору. Дата огляду 10.09.2019 р.

У п.15 договору зазначено, що розмір безумовної франшизи при пошкодженні ТЗ за ризиками «ДТП», «ПДТО», «Стихія», «ПВ», «УБ», «ВСП», «Транспортування», «Техногенний провал», «ІВП» становить 0,25%.

Строк дії договору з 00 годин 00 хвилин 11.09.2019 р. по 24 годину 00 хвилин 10.09.2020 р.

За умовами п.27.1. договору, виплата страхового відшкодування здійснюється відповідно до умов договору в розмірі завданого збитку, який визначається страховиком на підставі отриманих документів (п.26 договору) та страхового акту, що складається страховиком після визначення розміру збитків, але не більше страхової суми та відповідних лімітів відповідальності, що встановлені договором, а також з урахуванням положень п. 27.2-27.15 договору та інших умов договору.

Відповідно до п.27.2.3. договору, виплата страхового відшкодування при пошкодженні застрахованого ТЗ та/або ДО здійснюється в розмірі витрат на відновлення (відновлювальний ремонт) пошкодженого застрахованого ТЗ та/або ДО до стану, в якому воно знаходилось безпосередньо на дату настання страхового випадку (з врахуванням зносу або без урахування зносу в залежності від умов, вказаних в п.14.2 договору) та особливостей ціноутворення у місцевості його розташування, за вирахуванням франшизи, розмір якої обумовлено договором, та з урахуванням інших умов договору, але не більше від страхової суми чи відповідних лімітів відповідальності, що встановлені договором по такому застрахованому ТЗ та/або ДО.

При цьому, згідно з п.27.2.3.1., витрати на відновлення (відновлювальний ремонт) мають бути документально підтверджені і включають у себе письмово погоджені зі страховиком витрати: а) на матеріали і запасні частини, необхідні для відновлення (відновлювального ремонту) в цінах і тарифах, що діяли на момент настання страхового випадку (з врахуванням зносу або без урахування зносу частин застрахованого ТЗ та/або ДО, що замінюються в процесі ремонту, в залежності від умов, вказаних в п. 14.2 договору); б) на оплату ремонтних робіт по відновленню застрахованого ТЗ та/або ДО в межах середніх тарифів на проведення таких робіт в регіоні, де знаходиться застрахований ТЗ та/або ДО, що діяли на момент настання страхового випадку (з урахуванням умов п.27.2.3.3 договору); в) на доставку матеріалів і запасних частин до місця проведення відновлення (відновлювального ремонту) (в межах 50 км) в тарифах (цінах), що діяли на момент настання страхового випадку, та інші документально підтверджені та письмово погоджені страховиком витрати, які необхідні для відновлення пошкодженого застрахованого ТЗ та/або ДО до стану, в якому вони знаходилось безпосередньо на дату настання страхового випадку.

В залежності від умов, вказаних в п.14.3 договору по вибору ремонтного підприємства (СТО), витрати на відновлення (відновлювальний ремонт) визначаються страховиком: а) «На вибір страхувальника (погоджене страховиком)» відповідно до рахунків (калькуляції ремонтно-відновлювальних робіт) станції технічного обслуговування (СТО) чи спеціалізованих сервісних центрів (ремонтних підприємств) за ремонт пошкодженого застрахованого ТЗ та/або ДО, які були самостійно обрано страхувальником та які було попереднього письмово погоджено зі страховиком; б) «Згідно розрахунку (калькуляції) страховика» відповідно до розрахунку (калькуляції ремонтно-відновлювальних робіт) страховика, що здійснена страховиком самостійно із застосуванням програмного комплексу «Audatex», або відповідно до розрахунку (калькуляції ремонтно-відновлювальних робіт) за актом автотоварознавчої експертизи, з якою згоден страховик (п.27.2.3.3. договору).

Як встановлено у п.27.2.4. договору, при розрахунку страхового відшкодування не враховується вартість відсутніх або пошкоджених деталей і агрегатів, відсутність або пошкодження яких не має прямого відношення до події, про яку було заявлено страховику, а також витрати на усунення пошкоджень чи дефектів застрахованого ТЗ та/або ДО, які мали місце на дату укладання договору (при розрахунку страхового відшкодування страховик вираховує витрати, необхідні для усунення таких пошкоджень чи дефектів).

Згідно з п.27.2.9. договору, для визначення розміру страхового відшкодування страховик може залучати незалежного експерта. Оплата експертизи проводиться за рахунок страховика. Страховик не відшкодовує витрати на експертизу, якщо вона була замовлена страхувальником без узгодження із страховиком.

Відповідно до п.27.2.11. договору, для розрахунку суми страхового відшкодування вартість пошкодженого застрахованого ТЗ та/або ДО може обчислюватися за цінами, які діяли на дату настання страхового випадку.

Розмір страхового відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник (вигодонабувач) або інша особа, що матиме право (або заявляє своє право) на отримання страхового відшкодування. (п.27.2.12. договору).

За умовами п.27.3. договору, виплата страхового відшкодування може проводиться страховиком шляхом перерахування: а) на рахунок станції технічного обслуговування (СТО) чи спеціалізованого сервісного центру (ремонтного підприємства), що здійснювало (буде здійснювати) відновлення (ремонт) застрахованого ТЗ та/або ДО; б) на рахунок у банку, що вказаний у заяві про виплату страхового відшкодування або повідомлений страховику іншим чином; в) іншим чином, письмово погодженим із страховиком.

Як встановлено у п.27.6. договору, страхове відшкодування виплачується лише в розмірі заданого збитку і не може перевищувати страхової суми та лімітів відповідальності, що зазначені у договорі.

Виплата страхового відшкодування не проводиться, якщо збитки або витрати не зумовлені страховим випадком. При розрахунку страхового відшкодування не враховуються додаткові витрати, які викликані терміновістю проведення робіт, а також при визначенні розміру страхового відшкодування не беруться до уваги інші витрати, що не обумовлені договором або не погоджені страховиком. В усіх випадках остаточний розмір страхового відшкодування розраховується з урахуванням безумовної франшизи, встановленої договором. Виплата страхового відшкодування не здійснюється, якщо доведений (обґрунтований) розмір збитків менший чи дорівнює розміру безумовної франшизи, встановленої договором. (п.27.7. договору).

У акті огляду ТЗ, який є додатком №2 до договору, описано такі наявні пошкодження: заднє праве крило подряпини; передній капот вм`ятини, сколи, подряпини; заднє ліве крило подряпини; обшивка задніх правих дверей подряпини; передня права частина авто сліди відновлення після ДТП; передня права стійка незначні сколи лакофарбового покриття; передня права дверка незначні сколи лакофарбового покриття.

Відповідно до повідомлення про обставини події за участю ТЗ, застрахованого за договором добровільного страхування наземного транспорту (КАСКО), яке 16.09.2019 р. склав директор ТзОВ «Відлуння А» Гінтарас Біла, 14.09.2019 р. на виїзді з парковки (Ашан) по вул.Стрийській у с.Сокільники Львівської області відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Mazda 6, реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував директор ТзОВ «Відлуння А» Гінтарас Біла, та транспортного засобу Електрон, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить Львівському КАТП №1.

Як зазначено у повідомленні, під час виїзду з парковки авто зачепив автобус «Електрон», який змінював смугу руху з суцільною розміткою.

У заяві про отримання страхового відшкодування від 03.10.2019 р. страхувальник повідомив страховику реквізити СТО, на які необхідно перерахувати страхове відшкодування (отримувач ОСОБА_2 )

03.10.2019 р. внаслідок оцінки, проведеної 14.09.2019 р. на замовлення ПрАТ «СК «ЮТІКО», складено дослідження спеціаліста автотоварознавця 934Е_SOS_-66 про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу.

Оцінку проведено аварійним комісаром, оцінювачем ОСОБА_3 (свідоцтво аварійного комісара №911 від 19.05.2006 р., свідоцтво оцінювача МФ №5889 від 05.04.2008 р., посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача МФ №6827-ПК від 23.02.2018 року), який має вищу технічну освіту, стаж роботи за спеціальністю з 2006 року.

У складеному звіті оцінювач прийшов до висновку, що ринкова вартість досліджуваного автомобіля МАZDA 6, реєстраційний номер НОМЕР_2 станом на момент до його пошкодження в ДТП складає 476597 грн; вартість відновлювального ремонту автомобіля 33849,81 грн; коефіцієнт фізичного зносу автомобіля 0,0000; вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля в результаті його пошкодження при ДТП 33849,81 грн; вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля в результаті його пошкодження при ДТП (з ПДВ на запасні частини та матеріали) 39915,77 грн.

Відповідно до ремонтної калькуляції №611-19, в якій деталізовано перелік і вартість ремонтних робіт та запасних частин, що підлягають заміні, всього вартість ремонту становить 33849,81 грн (загальна сума вартості робіт 1952 грн, фарбування 6088,89 грн, запчастин 25808,92 грн).

Страховим актом №611-19-1 від 15.10.2019 р. страховик прийшов до висновку, що ДТП, яка сталася 14.09.2019 р. на виїзді з парковки Ашан по вул.Стрийській у с.Сокільники Львівської області за участю транспортного засобу Mazda 6, реєстраційний номер НОМЕР_2 та транспортного засобу Електрон, реєстраційний номер НОМЕР_1 , є страховим випадком, а відшкодування в сумі 32924,81 грн підлягає виплаті за наведеними в акті реквізитами ФО-П Штанічевої О.В.

До страхового акту додано розрахунок страхового відшкодування, з якого вбачається, що відшкодування розраховано за формулою: Св = З + Дв-Дз, де З це збиток, Дв це додаткові витрати страхувальника (0 грн), а Дз це розмір знижки (франшизи), що складає 925 грн.

Розмір збитку визначено за формулою: З = Ср + См +Сс * (1-Ез), де Ср це вартість робіт (3520 грн), См вартість матеріалів (5026,95 грн), Сс вартість складових на заміну (25302,86 грн).

Загалом розмір збитку складає 33849,81 грн (3520 грн + 5026,95 грн + 25302,86 грн), а розмір страхового відшкодування 32924,81 грн (33849,81 грн 925 грн).

Протягом 15.10.2019 р. 05.11.2019 р. ПАТ «УТСК» перерахувало на рахунок ПП Штанічевої О.В. загалом 32924,81 грн з призначенням платежів «Страх.відшк-ння зг.акту №611-19-1 від 15.10.19 р.,202/01/18-0004252, без ПДВ».

11.10.2019 р. постановою Пустомитівського районного суду Львівської області у справі №450/3154/19 встановлено, що водій ОСОБА_1 14.09.2019 р. о 17:20 год. в с.Сокільники по вул. Стрийська,30 Пустомитівського району Львівської області, керуючи автобусом «Електрон А18501» н.з. НОМЕР_1 , не був уважний не стежив за дорожньою обстановкою, під час зміни напрямку руху не переконався, що це буде безпечно та не створить перешкод іншим учасникам руху, не дотримався бокового інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Мазда» н.з. НОМЕР_2 , завдавши транспортним засобам технічних пошкоджень, чим порушив п. 2.3, 10.1, 13.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ст.124 КУпАП.

Даною постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/3768475 на транспортний засіб Електрон А18501, номерний знак НОМЕР_1 , страховиком за полісом є ПрАТ «Страхова компанія «Уніка», а страхувальником Львівське комунальне АТП №1. Строк дії полісу з 03.08.2019 р. до 02.02.2020 р. включно; страхова сума за шкоду, заподіяну майну 100000 грн; франшиза 1000 грн.

В матеріалах справи наявна вимога про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП в порядку суброгації, №526-10 від 06.12.2019 р., з якою ПрАТ «УТСК» звернулося до ПрАТ «СК «Уніка», та в якій зазначило про здійснену виплату страхового відшкодування у розмірі 32924,81 грн і просило здійснити відшкодування шкоди в порядку суброгації на цю суму.

У страховому акті/наказі №00318712 від 26.12.2019 р. ПрАТ «СК «Уніка» здійснило власний розрахунок страхового відшкодування, відповідно до якого коефіцієнт фізичного зносу становить 0,44; вартість складових з врахуванням зносу 14169,60 грн; вартість матеріального збитку з врахуванням зносу 22716,55 грн; франшиза 1000 грн; сума страхового відшкодування 21716,55 грн.

27.12.2019 р. ПрАТ «СК «Уніка» сплатило позивачеві 21716,55 грн страхового відшкодування.

У вимозі про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, №35 від 20.01.2020 р., з якою ПрАТ «УТСК» звернулося до Львівського комунального АТП №1, товариство повідомило, що ПрАТ «СК «Уніка» перерахувало йому страхове відшкодування у порядку суброгації у розмірі 21716,55 грн, оскільки відповідно до норм законодавства у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу. Разом з тим, водій, винний у настанні ДТП, ОСОБА_1 є працівником ЛК АТП №1 та на момент ДТП виконував, керуючи автобусом, свої трудові (службові) обов`язки, відтак на підприємство як на роботодавця покладається відшкодування шкоди завданої його працівником. У зв`язку з цим ПрАТ «УТСК» просило ЛК АТП №1 добровільно відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) у розмірі 11208,26 грн.

Львівське комунальне автотранспортне підприємство №1 повідомило суд, що ОСОБА_1 працює на підприємстві на посаді водія автотранспортних засобів з 09.11.2018 р., що підтверджується витягом з наказу по персоналу №287-к від 08.11.2018 р., і на дату ДТП (14.09.2019 р.) ОСОБА_1 виконував свої трудові обов`язки, керуючи автобусом марки Електрон, д.н.з. НОМЕР_1 .

При прийнятті рішення суд виходив з такого.

Згідно зі ст.509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов`язань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Як передбачено ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Як передбачено статтею 1 Закону України «Про страхування», страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (крім залізничного) п.6 ч.4 ст.6 Закону.

Між позивачем та ТзОВ «Відлуння А» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Згідно зі ч.1 ст.16 Закону України «Про страхування», договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Пунктом 3 статті 988 встановлено, що страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору.

Стаття 8 Закону України «Про страхування» визначає, що страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до ст.9 Закону, страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку, а страховим відшкодуванням страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Статтею 990 Цивільного кодексу України та ст.25 Закону України «Про страхування» передбачено порядок і умови здійснення страхових виплат та страхового відшкодування здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Аналогічні положення містить і укладений договір добровільного страхування наземного транспорту.

Зі змісту договору випливає, що виплата страхового відшкодування здійснюється без урахування зносу; вибір ремонтного підприємства (СТО) страхувальником за погодження зі страховиком, а у застрахованому транспортному засобі наявні пошкодження, що були зафіксовані в акті огляду.

Відповідно до п.27.2.3. договору, виплата страхового відшкодування при пошкодженні застрахованого транспортного засобу здійснюється в розмірі витрат на відновлення (відновлювальний ремонт) пошкодженого застрахованого ТЗ до стану, в якому він знаходився безпосередньо на дату настання страхового випадку без урахування зносу за вирахуванням франшизи, розмір якої обумовлено договором.

Страховик, встановивши, що випадок (ДТП, що сталася 14.09.2019 р.) є страховим, на підставі відповідних документів та у зв`язку з відсутністю підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування, виплатив страхувальнику страхове відшкодування у розмірі 32924,81 грн шляхом його перерахування на рахунок СТО, як це передбачено умовами договору. Виплата страхового відшкодування підтверджується відповідними платіжними дорученнями.

При цьому, підставою для визначення саме такого розміру страхового відшкодування згідно з умовами договору став, зокрема, звіт оцінювача з ремонтною калькуляцією, в якій деталізовано перелік і вартість ремонтних робіт та запасних частин, що підлягають заміні.

У складеному звіті оцінювач виходив з того, що коефіцієнт фізичного зносу автомобіля дорівнює 0,0000, а вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля в результаті його пошкодження при ДТП 33849,81 грн.

Таким чином, фактично страховик здійснив виплату страхового відшкодування страхувальнику без врахування коефіцієнта фізичного зносу, адже у звіті експерта такий коефіцієнт дорівнює нулю. Вказане відповідає умовам договору, які передбачають, що виплата здійснюється саме у розмірі витрат на відновлення (відновлювальний ремонт) пошкодженого застрахованого ТЗ до стану, в якому він знаходився безпосередньо на дату настання страхового випадку без урахування зносу.

На переконання суду, розмір страхового відшкодування є обгрунтованим, визначеним та виплаченим відповідно до умов договору та не перевищує розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Згідно зі статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Як роз`яснено постановою Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 р. у справі № 755/18006/15-ц, після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється у ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Частиною 1 ст.1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як встановлено постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 11.10.2019 р. у справі №450/3154/19, винним у вчиненні ДТП, яке сталося 14.09.2019 р. та у зв`язку з яким позивач виплатив 32924,81 грн страхового відшкодування, є ОСОБА_1 .

Страховиком транспортного засобу, яким керував ОСОБА_1 , є ПрАТ «Страхова компанія «Уніка»,

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Відповідно до ст.9.4. Закону, страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Згідно зі ст.ст.22.1 та 22.2. Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до цього Закону потерпілим юридичним особам страховик, а у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ відшкодовує виключно шкоду, заподіяну майну.

У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. (ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»

Отже, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика винної особи, у межах, встановлених цим Законом, та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Позивач звертався до страховика винної особи, внаслідок чого отримав від страхової компанії 21716,55 грн відшкодування, тобто в порядку суброгації отримав страхове відшкодування у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі (в межах ліміту відповідальності страховика винної особи) та виходячи з того, що здійснене відшкодування виплачено страховиком винної особи з урахуванням зносу пошкодженого транспортного засобу.

Підстави для застосування коефіцієнту фізичного зносу визначає Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затверджена наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 р. №142/5/2092.

Згідно з цією Методикою, відновлювальний ремонт (або ремонт) це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики)

Відповідно до вимог пункту 8.2 цієї Методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою: Сврз = С р + С м + С с Х (1- Е З), де: С р вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн; С м вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн; С с вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн; Е з коефіцієнт фізичного зносу.

У ПрАТ «СК «Уніка» як страховика цивільної відповідальності виник обов`язок здійснити відшкодування у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки виплата відшкодування у повному розмірі (без врахування коефіцієнта зносу) суперечила би статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка прямо визначає, що шкода, пов`язана з пошкодженням транспортного засобу і відшкодовується страховиком за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, становить вартість витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2017 р. у справах №№910/3650/16, 910/32969/15 та у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 р. у справі №910/3867/16, від 01.02.2018 р. у справі №910/22886/16.

Пунктом 7.38 Методики встановлено, значення Ез (коефіцієнт фізичного зносу) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років для інших легкових КТЗ; 3 роки для вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД; 4 роки для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів; 5 років для мототехніки.

Згідно пункту 7.39 Методики, винятком стосовно використання зазначених вимог є: а) якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; в) якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4.

Суд вважає, що ПрАТ «СК «Уніка» підставно застосувало коефіцієнт фізичного зносу при визначені суми, яка підлягала відшкодуванню позивачеві, з врахуванням пп.б) п.7.39 Методики, так як в акті огляду ТЗ, доданому до укладеного між позивачем та ТзОВ «Відлуння А» договору страхування, зазначено про те, що передня права частина автомобіля містить сліди відновлювального ремонту.

Порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, встановлено статтею 1194 ЦК України, за змістом якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1187 Цивільного кодексу України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Тобто нормами частини другої статті 1187 ЦК України визначено особливого суб`єкта, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, його законного володільця.

З огляду на зазначене, якщо розмір завданої шкоди перевищує належним чином визначену страхову суму, відшкодування шкоди в обсязі такої різниці здійснюється в межах окремого деліктного зобов`язання за участі деліквента (особи, яка винна у скоєнні ДТП) та потерпілого, або іншої особи, до якої у встановленому порядку перейшло право потерпілого вимагати відшкодування завданої шкоди. У спірних правовідносинах такою особою є страховик ТзОВ «Відлуння А» ПрАТ «УТСК.», яке забезпечило майнові інтереси потерпілого у відносинах майнового страхування.

Виплачені страховиком відповідача (ПрАТ «СК «Уніка») грошові кошти не відшкодовують у повному обсязі фактично понесених позивачем витрат на виплату суми страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту.

У постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 р. у справі № 6-691цс15 та у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18.09.2019 р. у справі №364/959/16-ц наведено правовий висновок про те, що правильним є стягнення з винної особи різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці.

Як вбачається з наданої відповідачем інформації, транспортний засіб, яким керувала особа, винна у скоєнні ДТП, на момент завдання шкоди належав відповідачеві, а водій відповідача здійснював свої трудові обов`язки, керуючи цим автобусом.

Згідно із ч.1 ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки роботодавець.

Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Покласти відповідальність на особу, яка заподіяла шкоду внаслідок користування джерелом підвищеної небезпеки підприємства, з яким перебувала у трудових відносинах на підставі трудового договору (договору підряду), можливо лише в тому разі, якщо буде доведено, що ця особа заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя та четверта статті 1187 Цивільного кодексу України).

Такої ж позиції дотримується Верховний Суд в постанові від 19.09.2018р. у справі №910/20622/17 та постанові від 05.12.2018 р. у справі №426/16825/16-ц.

Протягом розгляду справи відповідач не доводив, що ОСОБА_1 неправомірно заволодів транспортним засобом та зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду на загальних підставах, як і не спростував той факт, що його працівник є винним у ДТП і завдав майнової шкоди страхувальнику позивача, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що відповідач є особою, відповідальною за заподіяну шкоду, як роботодавець ОСОБА_1 та як власник джерела підвищеної небезпеки і в даному випадку саме відповідач, а не особа, яка керувала транспортним засобом та вчинила ДТП, повинен відшкодувати спричинену шкоду.

Таким чином, до позивача як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат перейшло право вимоги, яке ТзОВ «Відлуння А» як страхувальник, що одержав страхове відшкодування, має до Львівського комунального автотранспортного підприємства №1 як особи, відповідальної за завдані збитки. Оскільки позивач отримав від страховика відповідача ПрАТ «СК «Уніка» страхову виплату в сумі 21716,55 грн, тобто в у сумі, що була визначена з урахуванням зносу пошкодженого автомобіля, то з відповідача підлягає стягненню 11208,26 грн, що становить різницю між фактично понесеними витратами (реальними збитками) і вказаною страховою виплатою.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною другою статті 4 Господарського процесуального кодексу України визначено, що юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 13 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Як встановлено ч.1 ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 2 статті 86 ГПК України передбачено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що права позивача були порушені, а позовні вимоги підлягають задоволенню.

Як передбачено п.2 ч.5 ст.238 ГПК України, в резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат.

Оскільки згідно з п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст.4, 13, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 233, 236, 237, 238, 241, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Львівського комунального автотранспортного підприємства №1, м.Львів, вул.Грунтова, 1 Б (ідентифікаційний код 23884071) на користь Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія.», м.Київ, вул.Саксаганського, 77 (ідентифікаційний код 22945712) 11208,26 грн шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та 2102 грн судового збору.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

В судовому засіданні 15.03.2021 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повне рішення складено 26.04.2021 р.

Суддя З.П. Гоменюк