ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" листопада 2021 р. Справа№ 917/484/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Шапрана В.В.

секретар судового засідання - Добрицька В.С.

учасники справи згідно протоколу судового засідання

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Кумейської Нелі Степанівни

на рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2021 (повний текст рішення складено 27.09.2021)

у справі №917/484/21 (суддя Демидов В.О.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Кумейської Нелі Степанівни

до Публічного акціонерного товариства "БАНК "ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ", Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ГЕЛІОС"

про визнання договору про відновлювальну кредитну лінію №К-134-2007, укладений 15.10.2007 припиненим у зв`язку з належним виконанням

УСТАНОВИВ:

ФОП Кумейська Нелі Степанівна звернулась до господарського суду із позовом до Публічного акціонерного товариства "БАНК "ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ" про визнання договору від 15.10.2007 про відновлювальну кредитну лінію №К-134-2007, припиненим у зв`язку з належним виконанням.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.09.2021 у справі №917/484/21 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення мотивоване тим, що позивачем в матеріали справи не надано належних, достатніх та допустимих доказів в порядку статей 76, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, які б підтверджували припинення договору про відновлювальну кредитну лінію №К-134-2007 у зв`язку з його належним виконанням.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Фізична особа-підприємець Кумейська Неля Степанівна подала апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 23.09.2021 у справі№917/484/21. Ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Визнати договір про відновлювальну кредитну лінію №К-134-2007, укладений 15.10.2007 між Фізичною особою-підприємцем Кумейською Нелею Степанівною та Публічним акціонерним товариством "БАНК "ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ" припиненим у зв`язку з належним виконанням. Вирішити питання про розподіл судових витрат.

Апеляційна скарга обґрунтована наступним. На думку апелянта місцевим господарським судом необґрунтовано було відмовлено у задоволенні позову. При цьому апелянт посилається на те, що ним було сплачено за договором про відновлювальну кредитну лінію № К-134-2007 кошти в сумі 2791611,04 грн, що підтверджується розрахунком та платіжними дорученнями, меморіальними ордерами, банківськими виписками. На думку апелянта договір про відновлювальну кредитну лінію № К-134-2007 від 15.10.2007 є припиненим у зв`язку з належним виконанням.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.10.2021 відкрите апеляційне провадження у справі №917/484/21 за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Кумейської Нелі Степанівни, призначено справу до розгляду на 10.11.2021.

ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ГЕЛІОС" подало письмовий відзив на апеляційну скаргу у якому просило суд рішення залишити без змін, а скаргу - без задоволення. При цьому відповідач посилається на безпідставність вимог апеляційної скарги та обґрунтованість і законність оскаржуваного рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 15.10.2007 між Фізичною особою-підприємцем Кумейською Нелею Степанівною та Відкритим акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит", було укладено договір про відновлювальну кредитну лінію №К-134-2007, відповідно до умов якого банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 600 000,00 грн, а позичальник зобов`язався повернути отримані в рахунок кредитної лінії грошові кошти згідно з графіком зниження ліміту з кінцевим строком погашення 15.10.2012, та сплатити за користування кредитними коштами проценти у розмірі 19% річних, а за користування кредитними коштами з моменту, зазначеного у пп. б п. 3.1 договору, сплатити проценти у підвищеному розмірі.

У подальшому сторони неодноразово укладали додаткові угоди до договору про відновлювальну кредитну лінію №К-134-2007 від 15.10.2007, зокрема, від 11.03.2008, від 05.05.2008, від 10.10.2008, від 14.01.2010, від 20.12.2010.

Відповідно до п.1.1 кредитного договору (зі змінами та доповненнями) банк відкриває позичальнику невідновлювальну кредитну лінію на загальну суму 1 685 387,39 грн, а позичальник зобов`язується повернути отримані в рахунок невідновлювальної кредитної лінії грошові кошти згідно з Графіком зниження ліміту невідновлювальної кредитної лінії (додаток №1) з кінцевим строком погашення до 15.10.2013 і сплатити за користування кредитними коштами проценти відповідно до розділу 3 цього договору.

Відповідно до п. 2.4 договору позичальник зобов`язується повернути кредитні кошти банку згідно з Графіком зниження ліміту кредитної лінії (додаток №1) з кінцевим строком погашення в строк, що вказаний в п. 1.1 цього договору, шляхом перерахування грошових коштів на позичковий рахунок.

Згідно з п. 2.5 кредитного договору позичальник сплачує банку комісійні винагороди.

Відповідно до п. 3.1 кредитного договору позичальник сплачує банку проценти за користування кредитними коштами у валюті кредиту за процентними ставками:

А) 21% річних за період з дня надання до терміну повернення кредиту, що зазначений в п. 1.1 цього договору;

Б) у разі порушення позичальником строків погашення кредиту згідно з Графіком зниження ліміту кредитної лінії (додаток №1) 31,5% річних від суми невиконаного своєчасно зобовязання за кредитом згідно з вищевказаним графіком за період часу з моменту непогашення кредиту (частини кредиту) до дня фактичного погашення цієї заборгованості за кредитом;

С) 31,5% річних за період з терміну повернення кредиту, що зазначений в п. 1.1 цього договору, а також у випадку порушення строків повернення кредитних коштів, що вказані в п.п. 4.5, 6.1 цього договору, до дня фактичного погашення заборгованості за кредитом.

Пунктом 3.3 договору визначено, що розрахунок процентів здійснюється за період користування кредитними коштами з моменту списання кредитних коштів з позичкового рахунку позичальника до моменту повернення коштів на позичковий рахунок позичальника. Розрахунок процентів за день видачі здійснюється як за повний день, а за день повернення не здійснюється. Розрахунок процентів здійснюється виходячи з 365 днів в році (366 днів у високосному році) в місяці - за календарем.

Відповідно до п. 3.4 договору нарахування і сплата процентів за користування кредитними коштами здійснюється щомісячно. Позичальник сплачує проценти в строк з 01 по 15 числа поточного місяця. У зазначений строк сплачуються проценти, нараховані за користування кредитними коштами.

11.03.2008 між ТОВ "Банк "Фінанси та Кредит" і Кумейською Нелею Степанівною укладено договір іпотеки №І-134-2008 з урахуванням договору про внесення змін до договору іпотеки від 05.05.2008, як забезпечення повернення кредитних коштів, виданих за договором про відновлювану кредитну лінію № К-134-2008 від 15.10.2007 та усіх додаткових договорів до нього на суму 1 677 000,00 грн.

05.07.2011 між ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит", Кумейською Нелею Степанівною (поручитель) та ФОП Кумейська Неля Степанівна (боржник) укладено договір поруки №ІІ-134/2-2007/1, відповідно до якого поручитель зобов`язується перед кредитором в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язань по кредитному договору № К-134-2007 від 15.10.2007, згідно з яким боржнику надано кредит у розмірі 1 677 000,00 грн зі сплатою 21,0% річних у гривні та 16,0% річних у доларах США.

Згідно акта від 18.01.2010 звірки залишків заборгованості за кредитним договором №К-134-2007 від 15.10.2007, позичальник отримав за кредитним договором 1 677 000,00 грн, станом на 01.01.2010 позичальником повернуто 510 284,30 грн, залишок основної заборгованості станом на 01.01.2010 становить 1 166 715,70 грн, з яких прострочено 21 615,70 грн.

На думку апелянта місцевим господарським судом необґрунтовано було відмовлено у задоволенні позову. При цьому апелянт посилається на те, що ним було сплачено за договором про відновлювальну кредитну лінію № К-134-2007 кошти в сумі 2791611,04 грн, що підтверджується розрахунком та платіжними дорученнями, меморіальними ордерами, банківськими виписками. На думку апелянта договір про відновлювальну кредитну лінію № К-134-2007 від 15.10.2007 є припиненим у зв`язку з належним виконанням.

Згідно висновку експерта Полтавського бюро судово-економічної експертизи та аудиту №1 від 14.06.2021, наданого позивачем, фізичною особою-підприємцем Кумейська Неля Степанівна згідно кредитного договору № К-134-2007 від 15.10.2007 та додатковими угодами отримано кредит в розмірі 1 651 883,45 грн. Розрахунок суми заборгованості по кредитному договору №К-134-2007 від 15.10.2007, що підлягає до сплати боржником ФОП Кумейська Неля Степанівна за період з 15.10.2007 по 31.12.2012 (який подано з позовною заявою до Господарського суду м. Києва по справі №917/484/21) документально та розрахунково підтверджується. Заборгованість по кредитному договору № К-134-2007 від 15.10.2007 відсутня.

З матеріалів справи убачається, що рішенням апеляційного суду Полтавської області від 16.03.2016 у справі № 541/1227/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" до Кумейської Нелі Степанівни , фізичної особи-підприємця Кумейської Нелі Степанівни, Миргородського підприємства технічної інвентаризації та експертизи "Інвентаризатор" про стягнення заборгованості за кредитним договором від 15 жовтня 2007 року № К-134-2007, стягнуто з Кумейської Н.С. на користь ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" 1 324 589 грн 82 коп. заборгованості за кредитним договором, із яких: 885 962 грн 42 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 362 488 грн 85 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 76 138 грн 55 коп. - пеня. Стягнуто з Кумейської Н.С. на користь ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" судові витрати в розмірі 3 628 грн 42 коп.

Указане рішення суду не виконано, перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця Скрипник В.Л.

02.10.2019 між ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" та ТОВ "ФК "ГЕЛІОС" було укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до додатку №1 до якого, відповідач-2 отримав право вимоги до позивача за вказаним кредитним договором у розмірі: залишок по тілу кредиту - 885 962,42 грн, залишок по відсоткам - 1 849 618,43 грн, залишок по пені та штрафу - 3 434 997,25 грн.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач-2 зазначає, що останні оплати за кредитним договором були здійснені позивачем 06.12.2012, у подальшому позивач в односторонньому порядку припинив виконувати свої зобов`язання за кредитним договором, тому заборгованість за кредитним договором не погашена, припинення зобов`язання не можливе у зв`язку з його невиконанням.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільного права або інтересу може бути визнання права.

Суд відзначає, що позов про визнання права подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається іншою особою. Тобто, метою звернення до суду з позовом про визнання права є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб`єктів, створення необхідних умов для реалізації права і запобігання дій з боку третіх осіб, які можуть перешкоджати його здійсненню. До прав, які підлягають судовому захисту, відносяться всі майнові та особисті немайнові права, які належать суб`єктам цивільного права.

Положеннями ч. 1-2 ст. 509 Цивільного кодексу України унормовано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Нормами ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1-2 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

При тому, ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18).

Згідно ч. 1-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ч. 1-2 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГК України господарське зобов`язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 ст. 203 ГК України встановлено, що господарське зобов`язання, всі умови якого виконано належним чином, припиняється, якщо виконання прийнято управненою стороною.

Як вже указано вище, 15.10.2007 між Фізичною особою-підприємцем Кумейською Нелею Степанівною та Відкритим акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит", було укладено договір про відновлювальну кредитну лінію №К-134-2007, відповідно до п.1.1 кредитного договору (зі змінами та доповненнями) банк відкриває позичальнику невідновлювальну кредитну лінію на загальну суму 1 685 387,39 грн, а позичальник зобов`язується повернути отримані в рахунок невідновлювальної кредитної лінії грошові кошти згідно з Графіком зниження ліміту невідновлювальної кредитної лінії (додаток №1) з кінцевим строком погашення до 15.10.2013 і сплатити за користування кредитними коштами проценти відповідно до розділу 3 цього договору.

Крім того, у матеріалах справи наявна заява Кумейської Н.С. на ім`я ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" від 20.10.2012, відповідно до якої остання зазначає, що фактично отримала від банку кредит в сумі 1 651 883,45 грн., станом на 10.11.2012 виплачено тіло кредиту у розмірі 1 355 509,46 грн, відсотки - 1 256 318,12 грн, сплачено на купівлю та продаж доларів США - 538 195,99 грн. Зазначає, що вона припиняє з 10.11.2012 виплати і просить завершити договірні умови вищевказаного кредитного договору, припинити дії по її розрахунках з банком, зняти заборону на предмет іпотеки та припинити її дію.

Таким чином, позивач зазначає, що отримала кредит у розмірі 1 651 883,45 грн, проте станом на 10.11.2012 виплатила тіло кредиту у розмірі 1 355 509,46 грн, а отже тіло кредиту не було повністю погашено позивачем.

Сторонами не заперечується, що останній платіж за вказаним кредитним договором позивач здійснила 06.12.2012.

Згідно висновку експерта Полтавського бюро судово-економічної експертизи та аудиту №1 від 14.06.2021, наданого позивачем, фізичною особою-підприємцем Кумейська Неля Степанівна згідно кредитного договору № К-134-2007 від 15.10.2007 та додатковими угодами отримано кредит в розмірі 1 651 883,45 грн. Розрахунок суми заборгованості по кредитному договору №К-134-2007 від 15.10.2007, що підлягає до сплати боржником ФОП Кумейська Неля Степанівна за період з 15.10.2007 по 31.12.2012 (який подано з позовною заявою до Господарського суду м. Києва по справі №917/484/21) документально та розрахунково підтверджується. Заборгованість по кредитному договору № К-134-2007 від 15.10.2007 відсутня.

Разом з тим, рішенням апеляційного суду Полтавської області від 16.03.2016 у справі № 541/1227/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" до Кумейської Нелі Степанівни , фізичної особи-підприємця Кумейської Нелі Степанівни, Миргородського підприємства технічної інвентаризації та експертизи "Інвентаризатор" про стягнення заборгованості за кредитним договором від 15 жовтня 2007 року № К-134-2007, стягнуто з Кумейської Н.С. на користь ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" 1 324 589 грн 82 коп. заборгованості за кредитним договором, із яких: 885 962 грн 42 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 362 488 грн 85 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 76 138 грн 55 коп. - пеня. Стягнуто з Кумейської Н.С. на користь ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" судові витрати в розмірі 3 628 грн 42 коп.

Вказане рішення суду не виконано, перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця Скрипник В.Л.

Отже, станом на час розгляду цієї справи, на примусовому виконанні у приватного виконавця перебуває рішення апеляційного суду Полтавської області від 16.03.2016 у справі № 541/1227/14-ц, яким з Кумейської Н.С. стягнуто заборгованість за кредитним договором від 15 жовтня 2007 року № К-134-2007.

Стаття 599 цього Кодексу передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Приписами статті 604 Цивільного кодексу України унормовано, що зобов`язання припиняється за домовленістю сторін. Зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація).

З аналізу вищевказаних норм закону слідує, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/190/18).

Таким чином, у разі коли судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

Судовими рішеннями фактично тільки фіксується належна до стягнення сума боргу, однак, наявність таких рішень не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Крім того, 02.10.2019 між ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" та ТОВ "ФК "ГЕЛІОС" було укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до додатку №1 до якого, відповідач-2 отримав право вимоги до позивача за вказаним кредитним договором у розмірі: залишок по тілу кредиту - 885 962,42 грн, залишок по відсоткам - 1 849 618,43 грн, залишок по пені та штрафу - 3 434 997,25 грн.

З огляду наведене колегія суддів вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження припинення договору про відновлювальну кредитну лінію №К-134-2007 у зв`язку з його належним виконанням. За таких обставин відсутні підстави для задоволення позову фізичної особи-підприємця Кумейської Нелі Степанівни до Публічного акціонерного товариства "БАНК "ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ", Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ГЕЛІОС", про визнання договору про відновлювальну кредитну лінію №К-134-2007 від 15.10.2007 припиненим у зв`язку з належним виконанням.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтями 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі наявних матеріалів справи колегія суддів установила, що обставини, на які посилається скаржник - ФОП Кумейська Нелі Степанівна, у розумінні статті 86 ГПК України не можуть бути підставою для зміни або скасування рішення Господарського суду м. Києва від 23.09.2021 у справі №917/484/21, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ураховуючи наведене, рішення Господарського суду м. Києва від 23.09.2021 у справі №917/484/21 відповідає матеріалам справи, є законним та обґрунтованим, підстави, передбачені ст.ст. 277-278 ГПК України для його скасування, відсутні.

Керуючись ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Кумейської Нелі Степанівни на рішення Господарського суду м. Києва від 23.09.2021 у справі №917/484/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 23.09.2021 у справі №917/484/21 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Фізичну особу-підприємця Кумейську Нелі Степанівну.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 17.11.2021.

Головуючий суддя В.В.Андрієнко

Судді С.І. Буравльов

В.В. Шапран