ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" листопада 2021 р. Справа№ 910/8102/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Чорногуза М.Г.

Агрикової О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон»

на рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2021

у справі № 910/8102/21 (суддя Ващенко Т.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Аркс»

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон»

про стягнення 67 577,71 грн

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Аркс» (далі - ПрАТ «СК «Аркс», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» (далі - ПрАТ «СК «Еталон», відповідач) про стягнення 59 403,00 грн страхового відшкодування.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем, як страховиком виплачено страхувальникові страхове відшкодування, внаслідок чого позивачем отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.05.2021 відкрито провадження у справі № 910/8102/21 та постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

08.07.2021 від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача страхове відшкодування в сумі 67 577,71 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.07.2021 у справі № 910/8102/21 позовні вимоги задоволено повністю, стягнуто з ПрАТ «СК «Еталон» на користь ПрАТ «СК «Аркс» 67 577,71 грн страхового відшкодування та 2 270,00 грн судового збору.

Ухвалюючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив з наявності обов`язку відповідача сплатити страхове відшкодування, у зв`язку з чим дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 67 577,71 грн страхового відшкодування.

Не погодившись із вищезазначеним рішенням, ПрАТ «СК «Еталон» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що відповідачем не порушено жодних прав позивача, оскільки останнім не реалізовано своє право на звернення із заявою про виплату страхового відшкодування, а відтак строк виконання зобов`язання зі сплати страхового відшкодування не настав.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.08.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПрАТ «СК «Еталон» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2021 у справі № 910/8102/21, розгляд апеляційної скарги постановлено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, встановлено ПрАТ «СК «Аркс» строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Позивач правом, наданим статтею 263 ГПК України, не скористався, відзиву на апеляційну скаргу не надав, про строк для подання відзиву на апеляційну скаргу був повідомлений належним чином.

Згідно з ч. 10 ст. 270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до вимог ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 12.06.2020 між позивачем (Страховиком) та ОСОБА_1 (Страхувальником) укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» №76020а0хм від 12.06.2020 (далі - Договір), відповідно до умов якого позивач застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом марки Renault, д.р.н. НОМЕР_1 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 05.01.2021 в с. Подворки Дергачівського району Харківської області по вулиці Сумський Шлях, 24, автомобіль марки Renault, д.р.н. НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження. Дана дорожньо-транспортна пригода сталась внаслідок порушення водієм автомобіля марки Mazda, д.р.н. НОМЕР_2 вимог Правил дорожнього руху України, що встановлено постановою Дергачівського районного суду Харківської області від 05.02.2021 в адміністративній справі № 619/358/21.

У відповідності до заяви про виплату страхового відшкодування, ремонтної калькуляції, акту огляду транспортного засобу, рахунку-фактури № 6 від 14.01.2021, на підставі страхових актів № ARX2703501 від 22.01.2021, № ARX2775100 від 13.05.2021 позивач, виконуючи свої зобов`язання за Договором, здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 55 345,00 грн за платіжним дорученням №744130 від 25.01.2021 та у розмірі 8 174,71 грн за платіжним дорученням №779282 від 14.05.2021, а також здійснив зарахування частини несплачених страхових платежів на суму 6 658,00 грн, а всього на суму 70 122,71 грн.

З полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/001022899 вбачається, що транспортний засіб - автомобіль марки Mazda, д.р.н. НОМЕР_2 , яким спричинено ДТП, застрахований відповідачем.

Вина ОСОБА_2 , яка керувала автомобілем марки Mazda, д.р.н. НОМЕР_2 , встановлена в судовому порядку.

Позивач звернувся до відповідача із заявою № 3855 АРКС від 17.03.2021 про виплату в порядку регресу страхового відшкодування.

Посилаючись на те, що відповідач дану заяву не розглянув, коштів позивачеві не відшкодував, останній звернувся з даним позовом до суду.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, а доводи апелянта вважає необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами 1, 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Нормою ст. 1172 ЦК України визначено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про страхування» встановлено види обов`язкового страхування, одним із яких є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Системний аналіз положень цього Закону дає підстави для висновку, що в момент укладення договору обов`язкового страхування страховик приймає на себе зобов`язання відповідати перед невизначеним і невідомим заздалегідь колом осіб за майнову шкоду, завдану цим особам страхувальником відповідальності, тобто приймає на себе фінансові ризики виплати відшкодування завданої страхувальником іншій особі майнової шкоди.

За змістом ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування (п. 35.1. ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Водночас, враховуючи правовий режим регулювання вказаних правовідносин, наявність страхового випадку передбаченого ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не є безумовною підставою для виплати страхового відшкодування, оскільки зазначений Закон містить перелік випадків, коли шкода не відшкодовується (ст. 32) та підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування, визначені у ст. 37 цього Закону.

Отже, право на отримання страхового відшкодування не є абсолютним, оскільки обмежено як наявністю обставин, необхідних для настання страхового випадку, так і відсутністю випадків, визначених у ст. ст. 32, 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що унеможливлюють здійснення страхового відшкодування.

Згідно з п. п. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода завдана майну потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому апеляційний господарський суд зазначає, що порядок звернення потерпілого до страховика із заявою про здійснення страхового відшкодування є позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка загалом не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування.

Отже, шкода може бути відшкодована на підставі звернення потерпілого до страховика (МТСБУ) за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування відповідно до ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Інший спосіб надає можливість потерпілому звернутись до суду з вимогою до страховика (МТСБУ) про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення. Вказане випливає зі змісту норми п. 36.1 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", якою передбачено, що рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Проте положення п. п. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків, як підстави для відмови у відшкодуванні, стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації - не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права (аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 у справі № 465/4287/15, від 21.08.2018 у справі № 227/3573/16-ц).

Доводи скаржника про те, що у зв`язку з неподанням позивачем зави про відшкодування шкоди, право на відшкодування не виникло, визнаються судом непереконливими, оскільки підставою для виплати страхового відшкодування є настання страхового випадку та відсутність визначених в Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» умов для відмови у відшкодуванні, що у даній справі не встановлено.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що подання відповідної заяви як підстави для виплати страхового відшкодування не заперечує права потерпілого звернутися за судовим захистом у разі ігнорування страховиком такої заяви, незгоди із розміром визначеної страхової виплати чи із рішенням страховика про відмову у страховому відшкодуванні.

Крім того, матеріалами справи спростовуються доводи скаржника про те, що позивачем не реалізовано свого права на звернення із заяву про виплату страхового відшкодування. Так останній звертався до відповідача із заявою про регресні вимоги № 3855 АРКС від 17.03.2021 (а.с. 25), відправлення якої за трек-номером 016 підтверджується належним чином засвідченою копією квитанції оператора поштового зв`язку АТ «Укрпошта» від 17.03.2021 (а.с. 26).

Також позивачем було направлено на адресу відповідача додаток вих. № 3855+4139 АРКС від 01.07.2021 до заяви про регресні вимоги (а.с. 49), відправлення якого за трек-номером 016 підтверджується належним чином засвідченою копією квитанції оператора поштового зв`язку АТ «Укрпошта» від 07.07.2021 про відправлення поштових відправлень відповідно до списку № 156 та копією списку № 156 (а.с. 50-51), наявними в матеріалах справи.

Беручи до уваги те, що в матеріалах справи містяться належні та допустимі докази завдання шкоди потерпілій особі, якій позивачем здійснено виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування, а також з огляду на відсутність унормованих в ст. ст. 32, 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування та звернення позивача з позовом до суду в межах річного строку, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про задоволення позовних вимог повністю та стягнення з ПрАТ «СК «Еталон» на користь ПрАТ «СК «Аркс» 67 577,71 грн страхового відшкодування.

Правова позиція Великої Палати Верховного Суду щодо альтернативного порядку отримання потерпілим страхового відшкодування шляхом звернення із відповідною вимогою до суду викладена у постановах від 11.12.2019 у справі № 465/4287/15 та від 19.06.2019 у справі №465/4621/16-к, а також в постанові Верховного Суду від 12.02.2021 у справі № 910/6013/20.

Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2021 у справі № 910/8102/21 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального права, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга ПрАТ «СК «Еталон» має бути залишена без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні, на підставі статті 129 ГПК України, покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» на рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2021 у справі № 910/8102/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2021 у справі № 910/8102/21 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/8102/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 16.11.2021, після виходу судді Агрикової О.В. з лікарняного.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді М.Г. Чорногуз

О.В. Агрикова