ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2021 року Справа № 918/264/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуюча суддя Коломис В.В., суддя Миханюк М.В. , суддя Саврій В.А.

секретар судового засідання Романець Х.В.

за участю представників сторін:

органу прокуратури - Немкович І.І.;

позивача - Мовчун А.І.;

відповідача - Тарновецький Я.М. - адвокат;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сігірія" на рішення Господарського суду Рівненської області від 02 вересня 2021 року (повний текст складено 13.09.2021) у справі № 918/264/21 (суддя Пашкевич І.О.)

за позовом Виконувача обов`язків керівника Рівненської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Рівненської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сігірія"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Державного реєстратора Дубенської районної державної адміністрації Ружнілова Олександра Володимировича

про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та припинення права власності

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 02 вересня 2021 року у справі №918/264/21 позов Виконувача обов`язків керівника Рівненської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Рівненської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сігірія", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Державного реєстратора Дубенської районної державної адміністрації Ружнілова Олександра Володимировича про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та припинення права власності - задоволено.

Рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №55383870 від 27.11.2020 визнано незаконним та скасовано.

Припинено право власності за Товариством з обмеженою відповідальністю "Сігірія" на об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна - 101) - незавершене будівництво: житловий будинок з вбудовано-прибудованими торговими приміщеннями, об`єкт житлової нерухомості (відсоток готовності - 5%), номер запису про право власності № 39411545, за адресою: Рівненська область, м. Рівне, вул. Соборна (вул. Леніна), 450.

Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сігірія" на користь Рівненської обласної прокуратури 4 540 (чотири тисячі п`ятсот сорок) грн 00 коп. судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, ТОВ "Сігірія" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на порушення господарським судом Рівненської області норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 12 жовтня 2021 року у справі №918/264/21 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Сігірія" на рішення Господарського суду Рівненської області від 02 вересня 2021 року; призначено справу №918/264/21 до розгляду на 08 листопада 2021 року об 11:00 год.

Прокурор та позивач у відзивах на апеляційну скаргу вважають оскаржуване рішення місцевого господарського суду законним та обгрунтованим, а тому просять залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Безпосередньо в судовому засіданні прокурор та представники сторін повністю підтримали вимоги та доводи, викладені відповідно в апеляційній скарзі та у відзивах на неї.

Колегія суддів, заслухавши пояснення прокурора та представників сторін, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити, рішення місцевого господарського суду - скасувати, прийнявши нове рішення, яким в позові відмовити.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 27 листопада 2020 року державним реєстратором Дубенської районної державної адміністрації прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №55383870 та проведено державну реєстрацію права власності на об`єкт незавершеного будівництва, що розташований в Рівненській області, м. Рівне, вул. Соборна, 450, кадастровий номер земельної ділянки :01:003:0028 за суб`єктом ТОВ "Сігірія" (номер запису про право власності №39411545).

У квітні 2021 року Виконувач обов`язків керівника Рівненської окружної прокуратури звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовом в інтересах держави в особі Рівненської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сігірія", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Державного реєстратора Дубенської районної державної адміністрації Ружнілова Олексія Володимировича про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №55383870 від 27.11.2020 з підстав невідповідності такого рішення ч.1 ст.27-1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", оскільки останнє прийняте Реєстратором на підставі документів, які не можуть бути підставою для державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва.

При цьому, прокурор посилається на те, що ТОВ "Сігірія", маючи право власності на об`єкт нерухомості, який знаходиться на земельній ділянці, що належить територіальній громаді міста Рівного в особі Рівненської міської ради, набуває привілейованого права на користування такою земельною ділянкою, що в свою чергу призводить до обмеження у володінні, розпорядженні та користуванні земельною ділянкою її власником.

Місцевий господарський суд, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, прийшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому, суд першої інстанції зазначив в оскаржуваному рішенні, що у даному позові від імені держави в якості позивача Прокуратурою визначено Рівненську міську раду, як орган, чиї інтереси як власника земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:0028 порушені відповідачем, який зареєстрував право власності на об`єкт нерухомого майна на зазначеній земельній ділянці.

Так, Рівненською міською радою, як органом уповноваженим розпоряджатися вищевказаною земельною ділянкою, з листопада 2020 року по теперішній час належних заходів представницького характеру щодо захисту інтересів держави у сфері земельних відносин шляхом усунення перешкод у володінні, розпорядженні земельною ділянкою вжито не було, у зв`язку із чим вказане порушення законодавства на даний час залишається не усунутим, а тому Прокуратура пред`явила даний позов в інтересах держави в особі Рівненської міської ради.

При цьому, місцевий господарський суд зазначив, що ТОВ "Сігірія", маючи право власності на об`єкт нерухомості, який знаходиться на зазначеній земельній ділянці, набуває привілейованого права на користування земельною ділянкою, що може призвести до обмеження у володінні, розпорядженні, користуванні власником земельної ділянки (ст.ст. 120, 122 ЗК України).

З огляду на викладене та враховуючи, що оспорюване рішення Реєстратора №55383870 від 27.11.2020, в порушення ч.1 ст.27-1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", прийнято на підставі документів, які не можуть бути підставою для державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання незаконним та скасування рішення Реєстратора від 27.11.2020 №55383870 про державну реєстрацію права власності на незавершене будівництво, що розташоване за адресою: вул. Соборна, 450, м. Рівне, Рівненська область, кадастровий номер земельної ділянки :01:003:003:0028 за Товариством з обмеженою відповідальністю "Сігірія".

Натомість, з такими доводами та власне висновками місцевого господарського суду колегія суддів погодитись не може з огляду на таке.

Відповідно до ст.131-1 Конституції України, органи прокуратури здійснюють представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Одним із таких органів є прокуратура, на яку покладено функції представництва інтересів держави в суді у випадках, визначених законом.

Згідно ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття "інтерес держави".

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств. Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Статтями 13, 14 Конституції України визначається, що земля та інші природні ресурси є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно ст.80 Земельного кодексу України суб`єктами права власності на землю, зокрема, є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

Відповідно ч.1 ст.83 Земельного кодексу України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

На підставі ч.2 ст.83 Земельного кодексу України в комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Згідно з положеннями ч.1 ст.10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради (п.5 ст.16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Відповідно до ст.33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження щодо здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення.

Частиною 5 статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності.

Оскільки, Рівненською міською радою, як органом уповноваженим розпоряджатися вищевказаною земельною ділянкою, з листопада 2020 року по теперішній час належних заходів представницького характеру щодо захисту інтересів держави у сфері земельних відносин шляхом усунення перешкод у володінні, розпорядженні земельною ділянкою вжито не було, у зв`язку із чим вказане порушення законодавства на даний час залишається не усунутим, прокуратура звернулася з даним позовом в інтересах держави в особі Ради до суду за захистом порушеного права.

Разом з тим, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У рішенні № 18-рп/2004 від 01.12.2004 Конституційного суду України (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Конституційний суд України у вказаному рішенні зазначає, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права" як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Таким чином, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту.

При цьому для отримання судового захисту необхідно довести законність цих прав у суді. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19.02.2020 у справі №913/271/19.

Наявність права на пред`явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а є лише однією з необхідних умов реалізації встановленого права.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Суд звертає увагу, що суди розглядають справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ГПК України випадках.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Таким чином, суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

Вирішуючи спір по суті, господарський суд має встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, для захисту якого звернувся позивач, тобто, встановити чи є особа, за позовом якої порушено провадження у справі, належним позивачем. При цьому, відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин, оскільки лише наявність такого права обумовлює виникнення у інших осіб відповідного обов`язку перед особою, якій таке право належить, і яка може вимагати виконання такого обов`язку (вчинити певні дії) від зобов`язаних осіб. Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення прав і відповідно приймає рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Предметом спору у даній справі є матеріально-правова вимога про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та припинення права власності на об`єкт нерухомого майна, яке, як доводить прокурор, порушує права Рівненської міської ради, як власника земельної ділянки, на якій знаходиться даний об`єкт.

Тобто, прокурор, звертаючись до суду в інтересах держави в особі Рівненської міської ради з даним позовом повинен був довести, яким чином реєстрація відповідачем права власності на незавершене будівництво на земельній ділянці, яка знаходиться у комунальній власності позивача, порушує (зачіпає) права та законні інтереси Рівненської міської ради (позивача), а суд, у свою чергу, - перевірити ці доводи та докази. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст.ст. 13, 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні обставини, які обґрунтовують його вимоги або заперечення.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.08.2010 між Рівненською міською радою (орендодавець) та Управлінням капітального будівництва виконавчого комітету Рівненської міської ради (орендар) був укладений договір оренди (далі - договір оренди, т.1, а.с. 9-12), згідно п.1 якого орендодавець, згідно рішення Рівненської міської ради від 29.06.2010 №3701 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. Соборній, 450 та передачу її в оренду", надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку з вбудовано-прибудованими торговими приміщеннями, яка знаходиться на вул. Соборній, 450, який 15.09.2010 було зареєстровано у Рівненському міськрайонному відділі Рівненської регіональної філії Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за № 75.

Згідно п.8 договору оренди останній укладено на 10 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Земельна ділянка передається в оренду для будівництва та обслуговування житлового будинку з вбудовано-прибудованими торговими приміщеннями і з правом укладання договору суборенди (п.15 договору оренди).

30.04.2015 між Управління капітального будівництва виконавчого комітету Рівненської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сігірія" був укладений договір суборенди земельної ділянки (т.1, а.с.15-17), згідно умов якого орендар зобов`язувався за плату передати суборендареві земельну ділянку у строкове платне володіння та користування без зміни цільового призначення, а суборендар зобов`язувався прийняти і використовувати земельну ділянку відповідно до умов цього договору та вимог земельного законодавства (пункт 1.1. договору суборенди).

За пунктом 1.2. договору суборенди, земельна ділянка передається в суборенду згідно рішення Рівненської міської ради від 29.06.2010 р. №3701 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. Соборній, 450 та передачу її в оренду".

Термін суборенди - до 15.09.2020 р., але не довше строку дії договору оренди укладеного між Рівненською міською радою та Управлінням капітального будівництва (п.2.1. договору суборенди).

Тобто, Рівненська міська рада, укладаючи договір оренди земельної ділянки, в силу дії пунктів 1, 15 договору оренди від 19.08.2010, усвідомлювала призначення такої земельної ділянки та мету укладеного договору - для будівництва та обслуговування житлового будинку з вбудовано-прибудованими торговими приміщеннями з правом укладання договору суборенди.

Відповідно, укладаючи договір оренди та надаючи земельну ділянку для виконавчого органу місцевого самоврядування в оренду з правом передачі її в суборенду третій особі, зважаючи на категорію такої земельної ділянки (землі житлової та громадської забудови міста) Рівненська міська рада знала та мала б передбачити, що на ній буде здійснюватися будівництво відповідного об`єкта, яке в подальшому буде зареєстроване за третьою особою - інвестором-забудовником (відповідачем у даній справі).

Викладеним, в свою чергу, спростовуються доводи прокурора та Ради про те, що реєстрація права власності на об`єкт нерухомого майна - незавершене будівництво: житловий будинок з вбудовано-прибудованими торговими приміщеннями, об`єкт житлової нерухомості (відсоток готовності - 5%) на земельній ділянці з кадастровим номером :01:003:0028 обмежує її права, як власника даної земельної ділянки.

При цьому, колегія суддів зазначає, що у даній справі питання здійснення Рівненською міською радою речових прав та обов`язків на земельну ділянку, на якій знаходиться вказаний об`єкт незавершеного будівництва не вирішувалося.

Слід зазначити, що державна реєстрація прав є лише офіційним визнанням державою факту виникнення права власності, але саме право власності у забудовника на об`єкт незавершеного будівництва виникає в силу приписів статті 331 Цивільного кодексу України, а відтак безумовним правом власника є здійснення державної реєстрації права власності на належний йому об`єкт нерухомого майна.

Таким чином, державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації.

При цьому, позовних вимог стосовно необхідності, зокрема усунення перешкод у здійсненні Рівненською міською радою права користування земельною ділянкою, на якій знаходиться спірний об`єкт незавершеного будівництва, ні прокурором, ні позивачем не заявлялося.

Відтак, виходячи із предмету та підстав позову, посилання суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні на порушення прав Рівненської міської ради, як власника землельної ділянки, не є релевантним, оскільки державна реєстрація права власності на об`єкт незавершеного будівництва, яке слідує з положень ст.331 ЦК України, за відсутності спору про право щодо майна (земельної ділянки) у даному випадку жодним чином не порушує права та охоронювані законом інтереси Рівненської міської ради.

Крім того з матеріалів справи вбачається, що 11 лютого 2021 року Рівненською міською радою прийнято №58 "Про відмову від укладання на новий строк договору оренди земельної ділянки на вул. Соборній, 450", відповідно до п.1 якого Рівненська міська рада відмовилась від укладення з Управлінням капітального будівництва виконавчого комітету Рівненської міської ради на новий строк договору оренди земельної ділянки площею 9 548 кв. м. на вул. Соборній, 450, (кадастровий номер земельної ділянки - :01:003:0028), яка перебуває в оренді в Управління капітального будівництва виконавчого комітету Рівненської міської ради згідно договору оренди землі від 15.09.2010р. №75 (витяг із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права оренди земельної ділянки від 19.03.2015р. № 9114045). Пунктом 2 рішення зобов`язано Управління земельних відносин виконавчого комітету Рівненської міської ради вчинити дії щодо припинення дії договору оренди землі та внесення відповідних змін у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (т.1, а.с.220).

Разом з тим, колегією суддів береться до уваги те, що постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.09.2021 у справі №918/209/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сігірія" до Рівненської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Управління капітального будівництва виконавчого комітету Рівненської міської ради, про визнання недійсними пунктів 1, 2 рішення Рівненської міської ради від 11.02.2021 №58 та рішення Рівненської міської ради від 15.04.2021 №520 та їх скасування, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сігірія" - задоволено. Рішення Господарського суду Рівненської області від 15.06.2021 у справі №918/209/21 - скасовано. Прийнято нове рішення, яким позов задоволено. Скасовано пункти 1, 2 рішення Рівненської міської ради від 11.02.2021 №58 "Про відмову від укладання на новий строк договору оренди земельної ділянки на вул. Соборній, 450". Скасовано рішення Рівненської міської ради від 15.04.2021 №520 "Про проведення поділу земельної ділянки на вул. Соборній, 450".

При цьому, в даній постанові судом апеляційної інстанції встановлено, що "договір оренди від 19.08.2010 було зареєстровано 15.09.2010, а тому перебіг строку у 10 років, на який було укладено договір розпочався саме 15.09.2010 і закінчився 15.09.2020. Тобто договір оренди від 19.08.2010 земельної ділянки по вул. Соборній, 450 в м. Рівне припинив свою дію 15.09.2020. Разом з тим, 12.08.2020 УКБ Рівненського міськвиконкому звернулося до орендодавця - Рівненської міської ради у строк, встановлений ЗУ "Про оренду землі", тобто не пізніше ніж як за один місяць до закінчення строку дії договору оренди землі, з клопотанням вих. № 01-11/349 про поновлення договору оренди від 19.08.2010 на новий строк, що стверджується листом УКБ Рівненського міськвиконкому від 10.10.2020 р. № 01-11/564. Однак відповідачем (орендодавцем) не направлялося на адресу орендаря - УКБ Рівненського міськвиконкому лист-повідомлення про заперечення у поновленні договору оренди землі. Після закінчення строку дії договору оренди від 19.08.2010 р. і до моменту прийняття рішення від 11.02.2021 р. № 58 УКБ Рівненського міськвиконкому продовжувало користуватися земельною ділянкою. З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення відповідача від 11.02.2021 №58 порушує переважне право орендаря на укладення договору оренди на користування земельною ділянкою по вул. Соборній, 450 в м. Рівне на новий строк, передбачене ст. 33 Закону України "Про оренду землі".

Тобто, на даний момент вирішується питання щодо поновлення договору оренди від 19.08.2010 на новий строк.

За змістом статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Суд вважає за необхідне зазначити, що, вирішуючи господарський спір, суд повинен дотримуватися певного алгоритму дії, а саме з`ясувати, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити (аналогічна правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.06.2019 у справі № 910/6642/18).

Частиною 1 ст. 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності колегія суддів вважає, прокурором не доведено, що наявність зареєстрованого права власності на об`єкт незавершеного будівництва, який розташований на земельній ділянці, яка належить до земель комунальної власності, порушує права Рівненської міської ради як власника даної земельної ділянки, що, в свою чергу, свідчить про відсутність правових підстав для визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на об`єкт незавершеного будівництва №55383870 від 27.11.2020 та припинення права власності за ТОВ "Сігірія".

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що відсутність порушеного права позивача на користування та розпорядження земельною ділянкою комунальної власності у зв`язку із проведенням державної реєстрації права власності на незавершене будівництво є самостійною, достатньою підставою для відмови у задоволенні позову (подібні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №910/15262/18 та від 03.03.2020 у справі №910/6091/19).

Відтак, позовні вимоги про визнання недійсним та скасування рішення державного реєстратора Дубенської районної державної адміністрації Ружнілова Олексія Володимировича №55383870 від 27.11.2020 про державну реєстрацію права власності на об`єкт незавершеного будівництва - незавершене будівництво житлового будинку з вбудовано-прибудованими торговими приміщеннями, об`єкт житлової нерухомості (відсоток готовності - 5%), що розташоване за адресою: вул. Соборна, 450, м. Рівне, Рівненська область, кадастровий номер земельної ділянки :01:003:003:0028, за Товариством з обмеженою відповідальністю "Сігірія" та припинення права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю "Сігірія" на об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна - 101) - незавершене будівництво: житловий будинок з вбудовано-прибудованими торговими приміщеннями, об`єкт житлової нерухомості (відсоток готовності - 5%), номер запису про право власності № 39411545, за адресою: Рівненська область, м. Рівне, вул. Соборна (вул. Леніна), 450 не підлягають до задоволення.

Враховуючи викладене, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що рішення Господарського суду Рівненської області прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а висновки, викладені в ньому, не відповідають обставинам справи.

З огляду на це, апеляційну скаргу відповідача слід задоволити, а рішення господарського суду Рівненської області від 02.09.2021 у справі №918/264/21 - скасувати, прийнявши нове рішення, яким в позові відмовити.

Керуючись ст.ст. 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сігірія" задоволити.

2. Рішення Господарського суду Рівненської області від 02 вересня 2021 року у справі №918/264/21 скасувати. Прийняти нове рішення.

В позові відмовити.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

4. Справу №918/264/21 повернути Господарському суду Рівненської області.

Повний текст постанови складений "11" листопада 2021 р.

Головуюча суддя Коломис В.В.

Суддя Миханюк М.В.

Суддя Саврій В.А.