СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2021 року м. Харків Справа № 917/939/21

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Пуль О.А., суддя Тарасова І.В. , суддя Шевель О.В.;

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю МВІБУД (вх.№2861П/2) на рішення господарського суду Полтавської області від 16.08.2021 у справі №917/939/21 (повний текст рішення складено та підписано 16.08.2021 суддею Киричуком О.А. у приміщенні господарського суду Полтавської області)

за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Соборності 40 В, м.Полтава,

до Товариства з обмеженою відповідальністю МВІБУД, м.Полтава,

про стягнення 19351,59 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Соборності 40 В звернулося до господарського суду Полтавської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю МВІБУД про стягнення заборгованості зі сплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території у сумі 19351,59 грн, з яких: 18102,96 грн - основна заборгованість, 363,70 грн - 3% річних , 884,93 грн - інфляційних втрат.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 16.08.2021 у справі №917/939/21 позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю МВІБУД на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку Соборності 40 В 18102,96 грн основної заборгованості, 363,70 грн 3% річних, 884,93 грн інфляційних втрат, витрати по сплаті судового збору в сумі 2270,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3100,00 грн.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції, посилаючись на норми чинного законодавства та частину 11 розділу 3 Статуту позивача, яким визначено, що рішення загальних зборів, прийняте відповідно до Статуту, є обов`язковими для усіх співвласників, зазначив, що наявність чи відсутність договору між співвласниками будинку та позивачем не впливає на обов`язок співвласника виконувати рішення загальних зборів Об`єднання та брати участь в утриманні будинку. Господарським судом встановлено, що відповідач в порушення прийнятих на себе зобов`язань в період з січня 2020 року по травень 2021 року включно не сплатив внески на утримання будинку та прибудинкової території, заборгованість складає 18102,96 грн. Здійснивши перевірку розрахунку позовних вимог у частині стягнення з відповідача 884,93 грн інфляційних втрат за період з 01.03.2020 по 01.06.2021 та 363,70 грн 3% річних за період з 11.02.2020 по 11.06.2021 (з урахуванням моменту виникнення зобов`язання з оплати внесків за кожний окремий місяць), суд визнав його правомірним та дійшов висновку про задоволення вимог у цій частині відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України. Крім того, господарський суд, з огляду на надані докази, дійшов висновку про задоволення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3100,00 грн, оскільки є підтвердженим матеріалами справи та співрозмірним наданому об`єму адвокатських послуг.

Заявник апеляційної скарги з рішенням не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм чинного законодавства, просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 16.08.2021 у даній справі та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає таке:

-відповідач не отримував ухвалу господарського суду Полтавської області від 25.06.2021, у зв`язку з чим був позбавлений процесуального права на належне реагування у справі. Товариство частково перебуває за адресою: м.Полтава, вул.Європейська,107, як власник приміщення та частково передано в оренду, що підтверджується договором оренди нежитлового приміщення №01-07/2020 від 01.07.2020;

-позивачем не дотримано вимог пункту 1 частини 1 ст.164 Господарського процесуального кодексу України, оскільки відповідач не отримував позовної заяви;

- судом першої інстанції порушено вимоги частини 4 ст.176 Господарського процесуального кодексу України;

- у 2017 році ОСББ проводило ремонт фасаду будинку, який є спільним майном співвласників. У зв`язку з недостатньою кількістю коштів на відповідні заходи головою правління запропоновано іншим співвласникам нежитлових приміщень ОСББ надати допомогу у їх здійсненні у подальшому із зарахуванням вартісного показника у рахунок сплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території. Зокрема, як стверджує апелянт, товариством надано допомогу щодо оплати робіт по ремонту гранітних сходів у сумі 6540,00 грн та придбання труби профільної на суму 16200,00 грн. Протоколом загальних зборів ОСББ «Соборності 40В» №2 від 22.11.2018 проведено зарахування коштів у рахунок сплати внесків (взаємозалік) лише за виконані ремонтні роботи на суму 6540 грн, питання щодо вартості матеріалів у сумі 16200 грн не розглядалося. З метою врегулювання відповідних відносин ТОВ «МВІБУД» направляло неодноразові звернення на адресу ОСББ щодо зарахування суми виконаних робіт, але дані звернення на поточну дату залишені без відповідного реагування;

- апелянт заперечує проти заявлених позивачем 3% річних та інфляційних втрат, просить зменшити їх розмір на 100 відсотків;

- щодо витрат на професійну правничу допомогу апелянт зазначає, що у нього відсутні копії відповідних документів, тому він не має можливості надати свої заперечення.

До апеляційної скарги додано копії: договору на виконання робіт №1469 від 12.06.2017, рахунку №1471 від 12.06.2017 на суму 6540,00 грн, платіжного доручення №150 від 12.06.2017 на суму 6540,00 грн, акту №1470 від 15.09.2018 на суму 6540,00 грн, акту приймання-передачі виконаних робіт від 22.11.2018, рахунку на оплату №47 від 16.06.2017 на суму 16200,00 грн, платіжного доручення №34 від 26.02.2018 на суму 16200,00 грн, акту приймання-передачі від 16.06.2017, протоколу №2 загальних зборів ОСББ «Соборності 40В» від 22.11.2018, листів ТОВ «МВІБУД» від 10.10.2017, 12.12.2018, 12.12.2018, 20.02.2020 на адресу ОСББ «Соборності, 40В», Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30.03.2012, витягу про державну реєстрацію прав від 03.04.2012, технічного паспорту на нежитлові приміщення в житловому будинку (офісі), журналу внутрішніх обмірів та розрахунків площ приміщень виробничого та громадського будинку №40В літер А-8-9 по вул.Жовтнева у м.Полтаві, договору оренди нежитлового приміщення №01-07/2020 від 01.07.2020.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою Господарського процесуального кодексу покладається саме на заявника, а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов`язаний самостійно з`ясовувати відповідні причини.

Частиною 1, 4 статті 80 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частина 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, підставою для прийняття апеляційною інстанцією додаткових доказів є докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від заявника, а також підтвердження такими доказами фактів, на які учасники справи посилаються у підтвердження своїх доводів та вимог.

Колегія суддів зазначає, що заявником не обґрунтовано та не доведено належними та допустимими доказами під час апеляційного розгляду справи неможливість подання цих доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З огляду на викладене, судова колегія не приймає до розгляду додаткові докази як такі, що подані в суд апеляційної інстанції з порушенням норм процесуального права.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20.09.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною Товариства з обмеженою відповідальністю МВІБУД (вх.№2861П/2) на рішення господарського суду Полтавської області від 16.08.2021 у справі №917/939/21. Встановлено строк позивачу для подання відзиву на апеляційну скаргу чи інших заяв та клопотань у справі №917/939/21 протягом 10 днів з дня отримання ухвали про відкриття апеляційного провадження. Розглянуто апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю МВІБУД на рішення господарського суду Полтавської області від 16.08.2021 у справі №917/939/21 у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами у порядку письмового провадження.

04.10.2021 від позивача до суду надійшов відзив (вх.№11532) на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що твердження апелянта спростовуються матеріалами справи, зокрема, ухвала суду від 15.06.2021 надіслана учасникам справи 18.06.2021 рекомендованим листом, що підтверджується штампом суду про відправлення на зворотному аркуші ухвали. Згідно з повідомленням про вручення поштового відправлення копія ухвали сулу отримана позивачем 24.06.2021. Копія ухвали суду направлялася за місцезнаходженням відповідача, що співпадає з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, повернулась до суду з відміткою АТ «Укрпошта» «адресат відсутній за вказаною адресою». Крім того, відповідач в апеляційній скарзі не наводить правових підстав та не зазначає норми законодавства, на підставі якої позивач зобов`язаний зарахувати суму понесених витрат на придбання труби профільної у розмірі 16200,00 грн в рахунок сплати внесків ТОВ «МВІБУД» на утримання будинку та прибудинкової території. Щодо акту приймання-передачі матеріалів від 16.06.2017 позивач зазначає, що голова правління ОСББ «Соборності 40В» Тютюнник В.А. вказаний акт взагалі не підписував. Крім того, з даного акту не убачається, що у позивача виникли будь-які зобов`язання перед ТОВ «МВІБУД» на суму 16200,00 грн, зокрема, оплати зазначених товарів чи зарахування їх вартості. Таким чином, акт приймання-передачі матеріалів від 16.06.2017 не є доказом того, що у позивача виник обов`язок перед відповідачем зарахувати 16200,00 грн в рахунок сплати внесків ТОВ «МВІБУД». Згідно з абз.4 ст.2 розділу ІV Статуту ОСББ «Соборності 40В» та ст.22 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» списання боргів у разі виконання робіт співвласниками це право, а не обов`язок загальних зборів ОСБББ, вказаний пункт чітко визначає, що списання боргів можливе лише за умови виконання робіт. Питання зарахування чи не зарахування суми понесених витрат на придбання будівельних матеріалів на ремонт у розмірі 16200,00 грн у рахунок сплати внесків не входить до предмету позову у даній справі. Щодо зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат то позивач заперечує, оскільки ст.551 Цивільного кодексу України, на яку посилається апелянт, стосується лише неустойки, яка позивачем до стягнення не заявлялася. Апелянтом не наведено виключних обставин та не надано відповідних доказів, що б свідчили про них та були підставою для зменшення розміру №% річних та інфляційних втрат. Просить суд у задоволенні апеляційної скарги відмовити, судові витрати, понесені позивачем (витрати на правову допомогу) у розмірі 2200,00 грн покласти на відповідача.

До відзиву на апеляційну скаргу додано: договір про надання професійної правничої допомоги від 20.09.2021, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Серії ПТ №3749 від 26.01.2021, ордера серії ВІ №1059337, акт виконаних-прийнятих робіт від 30.09.2021, копію квитанції №24 від 30.09.2021.

06.10.2021 від відповідача до суду надійшли доповнення до апеляційної скарги (вх.№11628), в яких просить суд прийняти доповнення до апеляційної скарги до розгляду. Скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 16.08.2021 у справі №917/939/21 та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідно до частини 1 статті 266 Господарського процесуального кодексу України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження.

За змістом частини 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що звернення ТОВ «МВІБУД» із доповненням до апеляційної скарги на рішення господарського суду Полтавської області від 16.08.2021 у справі №917/939/21 відбулося поза межами строку на апеляційне оскарження рішення місцевого господарського суду.

Ураховуючи положення частини 1 статті 266 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає, що подані поштою скаржником 05.10.2021 та зареєстровані судом 06.10.2021 доповнення до апеляційної скарги суд апеляційної інстанції не приймає до розгляду, оскільки строк на апеляційне оскарження закінчився 06.09.2021.

Відповідно до пункту 10 ст.270 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Учасники справи належним чином повідомлені про розгляд справи, що підтверджується матеріалами справи, зокрема, рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, з яких убачається, що ухвалу Східного апеляційного господарського суду від 20.09.2021 про відкриття провадження у даній справі позивач та відповідач отримали 27.09.2021.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.

Згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Соборності 40 В» зареєстровано 30.07.2013, місцезнаходженням юридичної особи є: 36003, м.Полтава, вул.Соборності, будинок 40 В, керівником ОСББ «Соборності 40 В» є Тютюнник В.А. (а.с.23-24).

Статутом ОСББ "Соборності 40 В" передбачено, що позивач діє відповідно до Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку".

У частині 1 розділу II Статуту визначено, що метою створення об`єднання є забезпечення і захист прав співвласників, дотримання ними своїх обов`язків, належне утримання та використання спільного майна будинку, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та цим Статутом.

Завданням та предметом діяльності об`єднання є, у тому числі забезпечення належного утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території.

Згідно з пунктом 2 розділу IV Статуту сплата встановлених загальними зборами об`єднання внесків і платежів, у тому числі відрахувань до ремонтного, резервного фондів у розмірах і у строки, що встановлені загальними зборами об`єднання, є обов`язковою для всіх співвласників. Частки співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності. Порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного, ремонтного фондів, встановлюються загальними зборами об`єднання відповідно до законодавства та статуту. Загальні збори об`єднання можуть прийняти рішення про списання боргів співвласників у разі виконання ними робіт, необхідних для утримання спільного майна, на суму боргу.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та його архівної складової частини щодо об`єкта нерухомого майна (щодо багатоквартирного будинку) за реєстраційним номером 34345523 за відповідачем зареєстроване нежитлове приміщення (офіс). Адреса нерухомого майна: Полтавська область, м.Полтава, вул.Жовтнева, буд.40 В (а.с.42-43).

Вказаний житловий будинок та прибудинкова територія знаходяться на утриманні позивача.

З витягу з протоколу №1 загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку за місцезнаходженням: вул.Соборності, 40 В, убачається, що рішенням загальних зборів співвласників ОСББ «Соборності 40 В», оформлене протоколом загальних зборів співвласників ОСББ "Соборності 40 В" №1 від 14.11.2018, встановлено, що з 01.01.2019 розмір щомісячного внеску співвласників нежитлових приміщень комерційної нерухомості для забезпечення утримання та експлуатації багатоквартирного будинку та прибудинкової території у розмірі 2,70 грн за 1 кв.м загальної площі нежитлового приміщення у багатоповерховому будинку за адресою: 36003, м.Полтава, вул.Соборності, 40-В, та встановлено, що оплату внесків слід проводити до 10 числа поточного місяця (а.с.26).

Позивач зазначає, що дане рішення оприлюднено шляхом розміщення його тексту на дошках оголошень у місцях загального користування будинку відповідно по пункту 11 Статуту ОСББ "Соборності 40 В» та абзацу 6 статті 10 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку".

Рішенням загальних зборів співвласників ОСББ "Соборності 40 В" від 14.11.2018 затверджено кошторис надходжень та витрат на 2019 рік, з якого убачається, що за обов`язковим набором послуг, який забезпечується внеском, входить: технічне обслуговування ліфтів, енергопостачання ліфтів, освітлення місць загального користування, підвалів, зовнішнього освітлення, обслуговування систем газоаналізації та димовиведення, вивезення твердих побутових відходів та негабаритних відходів, матеріали та інвентар для обслуговування, послуги чищення дворової каналізаційної мережі та проф. роботи по обслуговуванню, послуги банку, комісія від платежів, фонд оплати праці працівників об`єднання, податки, прибирання будинку та прибудинкової території, інформаційно-консультативні послуги, капітальний ремонт, поточний ремонт, послуги аварійно-ремонтних служб, озеленення території (а.с.27).

Позивач стверджує, що вищенаведені рішення співвласників Об`єднання є чинними, в судовому порядку не оскаржувалися та виконувалися відповідачем, що підтверджується платіжним дорученням №69 від 17.05.2019 на суму 9583,92 грн, яким відповідач оплатив рахунок №384 від 16.05.2019, що містить таку інформацію: площа нежитлових приміщень, яка належить відповідачу, становить 394,40 кв.м, розмір щомісячного внеску співвласників нежитлових приміщень комерційної нерухомості для забезпечення утримання та експлуатації багатоквартирного будинку та прибудинкової території за 1 кв.м, загальної площі, нежилого приміщення у багатоповерховому будинку за адресою: м.Полтава, вул.Соборності, 40-В, становить 2,70 грн.

Разом з тим, у період з січня 2020 року по травень 2021 року, включно, відповідач не сплачує внески співвласників нежитлових приміщень комерційної нерухомості для забезпечення утримання та експлуатації багатоквартирного будинку та прибудинкової території, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 18102,96 грн.

З приводу несплати відповідачем внесків позивач 20.10.2020 звернувся до відповідача з претензією у добровільному порядку сплатити на рахунок ОСББ заборгованість зі сплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території на суму 9583,92 грн за період з 01.01.2020 по 30.09.2020 (а.с.28-33).

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за період 01.01.2020 по 31.05.2021 у сумі 19351,59 грн, з яких: 18102,96 грн - основна заборгованість, 363,70 грн - 3% річних, 884,93 грн - інфляційних втрат.

Статтею 385 Цивільного кодексу України встановлено, що власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків). Таке об`єднання є юридичною особою, що створюється та діє відповідно до закону та статуту.

Згідно зі статтями 4, 12 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання. Управління багатоквартирним будинком здійснює об`єднання через свої органи управління. Об`єднання самостійно визначає порядок управління багатоквартирним будинком та може змінити його у порядку, встановленому цим Законом та статутом об`єднання.

Статтею 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" передбачено, що управління багатоквартирним будинком полягає у вчиненні співвласниками багатоквартирного будинку дій щодо реалізації прав та виконання обов`язків співвласників, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням спільним майном багатоквартирного будинку.

Відповідно до приписів статей 15, 20 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" співвласник зобов`язаний: виконувати обов`язки, передбачені статутом об`єднання; виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень; використовувати приміщення за призначенням, дотримуватися правил користування приміщеннями; забезпечувати збереження приміщень, брати участь у проведенні їх реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення; забезпечувати дотримання вимог житлового і містобудівного законодавства щодо проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення приміщень або їх частин; не допускати порушення законних прав та інтересів інших співвласників; дотримуватися вимог правил утримання житлового будинку і прибудинкової території, правил пожежної безпеки, санітарних норм; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі; відшкодовувати збитки, заподіяні майну інших співвласників; виконувати передбачені статутними документами обов`язки перед об`єднанням; запобігати псуванню спільного майна, інформувати органи управління об`єднання про пошкодження та вихід з ладу технічного обладнання; дотримуватися чистоти у місцях загального користування та тиші згідно з вимогами, встановленими законодавством. Статутом об`єднання можуть бути встановлені інші обов`язки співвласників.

Частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності. Частка участі співвласника квартири та/або нежитлового приміщення визначається відповідно до його частки як співвласника квартири та/або нежитлового приміщення.

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" витрати на управління багатоквартирним будинком включають: 1) витрати на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку; 2) витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку; 21) витрати, пов`язані з виконанням зобов`язань за кредитним договором, укладеним за програмами Фонду енергоефективності; 3) витрати на сплату винагороди управителю в разі його залучення; 4) інші витрати, передбачені рішенням співвласників або законом.

Частиною 2 статті 12 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" передбачено, що витрати на управління багатоквартирним будинком розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат.

За умовами частини 3 статті 23 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" внески на утримання і ремонт приміщень або іншого майна, що перебуває у спільній власності, визначаються статутом об`єднання та/або рішенням загальних зборів.

Абзацами 9 та 11 пункту 2 розділу V Статуту передбачено, що співвласник зобов`язаний своєчасно і у повному обсязі сплачувати належні внески і платежі, виконувати передбачені Статутом об`єднання обов`язки перед об`єднанням.

Відповідно до розділу VI Статуту співвласники є відповідальними за порушення Статуту об`єднання та рішень статутних органів.

Частиною 11 розділу ІІІ Статуту визначено, що рішення загальних зборів, прийняте відповідно до Статуту, є обов`язковими для всіх співвласників.

При цьому наявність чи відсутність договору між співвласником будинку та ОСББ не впливає на обов`язок співвласника виконувати рішення загальних зборів Об`єднання та брати участь в утриманні будинку.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.03.2018 у справі № 910/2655/17, від 03.06.2019 у справі №910/3479/18 та інших.

Відповідно до вимог ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Частиною першою ст.530 Цивільного кодексу України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст.599 Цивільного кодексу України та ст.202 Господарського кодексу України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 Цивільного кодексу України).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник зазначає, що у 2017 році ОСББ проводило ремонт фасаду будинку, який є спільним майном співвласників. У зв`язку з недостатньою кількістю коштів на відповідні заходи головою правління запропоновано іншим співвласникам нежитлових приміщень ОСББ надати допомогу у їх здійсненні у подальшому із зарахуванням вартісного показника у рахунок сплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території. Зокрема, як стверджує апелянт, товариством надано допомогу щодо оплати робіт по ремонту гранітних сходів у сумі 6540,00 грн та придбання труби профільної на суму 16200,00 грн, однак протоколом загальних зборів ОСББ «Соборності 40В» №2 від 22.11.2018 проведено зарахування коштів у рахунок сплати внесків (взаємозалік) лише за виконані ремонтні роботи на суму 6540,00 грн, питання щодо вартості матеріалів у сумі 16200,00 грн не розглядалося.

Як убачається з матеріалів справи, рішенням загальних зборів ОСББ «Соборності 40В», оформлене протоколом №2 від 22.11.2018, вирішено зарахувати кошти по рахунках №1471 від 12.06.2017 на суму 6540,00 грн по ТОВ «МВІБУД» та №1393 від 12.06.2019 на суму 16440,00 грн по ТОВ «Ніка-ВМ». Також представники офісних приміщень у зв`язку з проведеним взаємозаліком зобов`язались оплатити згідно з рахунками заборгованість по внескам до ОСББ «Соборності 40В» (а.с.78).

Отже, загальними зборами об`єднання у 2018 році вирішено провести взаємозалік на суму 6540,00 грн по рахунку №1471 від 12.06.2017, а спірним періодом у даній справі є січень 2020 року - травень 2021 року включно.

Згідно з абз.4 ст.2 розділу ІV Статуту ОСББ «Соборності 40В» сплата встановлених загальними зборами об`єднання внесків і платежів у тому числі відрахувань до ремонтного, резервного фондів у розмірах і у строки, що встановлені загальними зборами об`єднання, є обов`язковою для усіх співвласників. Частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності. Порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного, ремонтного фондів, встановлюються загальними зборами об`єднання відповідно до законодавства та Статуту.

Загальні збори об`єднання можуть прийняти рішення про списання боргів співвласників у разі виконання ними робіт, необхідних для утримання спільного майна, на суму боргу.

Статтею 5 Статуту передбачено, що кошти об`єднання, включаючи кошти ремонтного, резервного фондів, витрачаються правлінням згідно з кошторисами, затвердженими загальними зборами співвласників, та окремими рішеннями загальних зборів співвласників.

Статтею 22 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» передбачено, що для фінансування самозабезпечення об`єднання співвласники сплачують відповідні внески і платежі в розмірах, установлених загальними зборами об`єднання. За згодою правління окремі співвласники можуть у рахунок сплати таких внесків і платежів виконувати окремі роботи.

Таким чином, виходячи з наведених норм Закону та Статуту, не передбачається автоматичне списання боргів за внесками та платежами співвласників у разі виконання ними будь-яких робіт, необхідних для утримання спільного майна. Такі рішення про списання боргу можуть прийматися виключно загальними зборами співвласників Об`єднання у разі виконання робіт. При цьому виконання рішення щодо зарахування боргу є правом, а не обов`язком загальних зборів ОСББ.

Також колегія суддів звертає увагу, що ані Законом, ані Статутом, ані договором про виконання робіт №1469 від 12.06.2017, не встановлено обов`язку здійснення зарахування за виконані роботи або інші послуги по ремонту або утриманню майна у рахунок оплати внесків або інших обов`язкових платежів як співвласника майна.

Жодного рішення органу управління позивача про зарахування та списання суми 16200,00 грн з відповідача матеріали справи не містять.

З акту приймання-передачі матеріалів від 16.06.2017, на який посилається апелянт, не убачається, що у позивача виникли будь-які зобов`язання перед ТОВ «МВІБУД» на суму 16200,00 грн, зокрема, оплати зазначених товарів чи зарахування їх вартості.

Отже, відсутні правові підстави зарахування суми понесених витрат на придбання труби профільної у розмірі 16200,00 грн у 2017 році у рахунок сплати внесків ТОВ «МВІБУД» на утримання будинку та прибудинкової території за заборгованість, що утворилась у січні 2020-травні 2021 років.

З урахуванням зазначених норм чинного законодавства та обставин справи, господарський суд правильно встановив, що відповідач у порушення прийнятих на себе зобов`язань у період з січня 2020 року по травень 2021 року включно не сплатив внески на утримання будинку та прибудинкової території, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 18102,96 грн.

Відповідно до ст.610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Пунктом 2 ст.625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд апеляційної інстанції зазначає, що розрахунок позовних вимог у частині стягнення з відповідача 884,93 грн інфляційних втрат за період з 01.03.2020 по 01.06.2021 та 363,70 грн 3% річних за період з 11.02.2020 по 11.06.2021 (з урахуванням моменту виникнення зобов`язання з оплати внесків за кожний окремий місяць) є правомірним та дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог у цій частині відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України.

Апелянт заперечує проти заявлених позивачем 3% річних та інфляційних втрат та просить зменшити їх розмір на 100%.

Колегія суддів вважає такі вимоги безпідставними, виходячи з такого.

Згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Аналогічні положення містяться у статті 233 Господарського кодексу України, за змістом якої у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

За змістом наведених вище норм, зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу і розмір, до якого підлягає зменшенню. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Аналогічну правову позицію наведено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №924/709/17 та від 22.01.2020 у справі №912/684/19.

Апелянтом не наведено виключних обставин та не надано відповідних доказів, що б свідчили про них та були підставою для зменшення розміру 3% річних як відповідальності за час затримки розрахунку, що можливо за певних умов.

Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18.

Отже, нормами чинного законодавства, на які посилається і апелянт в апеляційній скарзі, передбачена можливість зменшення саме штрафних санкцій та неустойки (пені), які у даній справі позивачем не заявлялись до стягнення, зменшення 3% річних апелянтом не доведено, інфляційні втрати зменшенню не підлягають, відтак підлягають стягненню з відповідача у розмірі 884,93 грн.

Згідно з частинами 2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення своїх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 18102,96 грн - основної заборгованості, 363,70 грн - 3% річних, 884,93 грн - інфляційних втрат підтверджені доказами та відповідають нормам матеріального права, відтак підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо доводів апелянта про те, що він не отримував ухвалу господарського суду Полтавської області від 25.06.2021, у зв`язку з чим був позбавлений процесуального права на належне реагування у справі колегія суддів вважає такі твердження безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до частини 1 ст.64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Згідно з пунктами 1, 3 частини 6 ст.242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день вручення судового рішення під розписку; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Ухвала господарського суду Полтавської області від 15.06.2021 про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі направлена сторонам справи, що підтверджується штампом вихідної кореспонденції суду за адресою, яка міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: м.Полтава, вул.Європейська,107.

Копія ухвали суду повернулась до господарського суду з позначкою АТ «Укрпошта» «адресат відсутній за вказаною адресою».

Надіслання листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб говорити про належне повідомлення, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю суду.

Такий висновок Верховний Суд виклав у постанові від 18.03.2021 у справі №911/3142/19. КГС ВС зазначив, що близьку за змістом правову позицію про належне повідомлення викладено у постановах: Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17; КГСВС від 27.11.2019 у справі №913/879/17; КГСВС від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19; КГСВС від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б.

Апелянт не заперечує, що адреса: м.Полтава, вул.Європейська,107, є дійсною, той факт, що товариство частково, за твердженням апелянта, перебуває за вказаною адресою, не звільняє відповідача від обов`язку забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Отже, матеріалами справи підтверджується, що суд першої інстанції належним чином повідомив сторін про розгляд даної справи, відповідач був обізнаний про відкриття провадження у даній справі, тому не був позбавлений можливості відповідно до ст.42 Господарського процесуального кодексу України ознайомитись з матеріалами справи та звернутися у встановлені судом та законом строки з відповідним клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін (пункт 3 ухвали господарського суду Полтавської області від 15.06.2021), у разі, якщо відповідач заперечує проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини 4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Вищезазначеним спростовуються доводи апелянта про те, що позивачем не дотримано вимог пункту 1 частини 1 ст.164 Господарського процесуального кодексу України, оскільки відповідач не отримував позовної заяви; а судом першої інстанції порушено вимоги частини 4 ст.176 Господарського процесуального кодексу України.

Щодо задоволених вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу апелянт зазначає, що у нього відсутні копії відповідних документів, тому він не має можливості надати свої заперечення.

Колегія суддів зазначає, що наведені доводи не є підставою для відмови у задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу, натомість матеріали справи містять докази, що підтверджують отримання професійної правової допомоги позивачем, а саме, копії: договору про надання професійної правничої допомоги б/н від 01.10.2020; свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 906 від 25.02.2011; ордеру адвоката серія ПТ №061765 від 01.10.2020; акту виконаних-прийнятих робіт від 06.10.2020; платіжного доручення про оплату вартості професійної правничої допомоги №111 від 20.10.2020 на суму 3100,00 грн.

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Поряд із цим, при вирішенні питання про розмір суми, яка підлягає відшкодуванню стороні за послуги адвоката, має бути врахована критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката.

Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" унормовано, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, у пунктах 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, у пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006 та у пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з частинами 4, 5, 6 ст.126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Клопотання про зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу відповідач не заявляв.

З огляду на наявні у матеріалах справи докази, господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що розмір адвокатських витрат у сумі 3100,00 грн є підтвердженим матеріалами справи, співрозмірним наданому об`єму адвокатських послуг, тому витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача.

Відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З урахуванням викладених обставин, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції не порушено і норми процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, що відповідно до вимог ст.277 Господарського процесуального кодексу України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апелянта, викладені ним в апеляційній скарзі, не знайшли підтвердження у ході судового розгляду, тоді як господарським судом першої інстанції у повній мірі з`ясовані та правильно оцінені обставини у справі та прийняте ним рішення є законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги колегія суддів не убачає.

Керуючись статтями 254, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю МВІБУД залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 16.08.2021 у справі №917/939/21 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 16.11.2021.

Головуючий суддя О.А. Пуль

Суддя І.В. Тарасова

Суддя О.В. Шевель