ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"05" листопада 2021 р.м. Одеса Справа № 916/1959/21

Господарський суд Одеської області у складі судді Петренко Н.Д.,

за участі секретаря судового засідання Потребенко О.М.,

розглянувши справу № 916/1959/21 за правилами загального позовного провадження

за позовом: Одеської міської ради /, адреса - 65026, м. Одеса, пл. Думська, 1, e-mail: /

до відповідача: публічного акціонерного товариства "Укрнафта" /, адреса - 04053, м. Київ, пров. Несторівський, 3-5/

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради /, адреса - 65039, м. Одеса, вул. Артилерійська, 1, e-mail: /

про стягнення заборгованості у розмірі 397 297,49 грн

за участі представників сторін:

від позивача: Садардінова І.В. в порядку самопредставництва органу місцевого самоврядування;

від відповідача: Соколов В.М. в порядку самопредставництва юридичної особи;

від третьої особи: Ярошенко Г.Ю. порядку самопредставництва юридичної особи.

ВСТАНОВИВ:

08.07.2021 року Одеська міська рада звернулася до Господарського суду Одеської області із позовом /вх. № 2039/21/ до публічного акціонерного товариства «Укрнафта» про стягнення заборгованості за договором від 24.09.2004 року оренди землі, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Василя Стуса, 2-а, загальною площею 1684,0 кв.м., укладеному між Одеською міською радою та товариством з обмеженою відповідальністю "Мавекс", у розмірі 397297,49 грн, з яких 338685,18 грн - заборгованість з орендної плати за період з 01.02.2018 року по 31.11.2019 року; 21151,91 грн. - три відсотки річних, 37460,40 грн інфляційних втрат.

З обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором оренди землі від 24.09.2004 року, оскільки з 30.12.2005 року орендарем земельної ділянки за адресою: м. Одеса, вул. Василя Стуса, 2-а, яка була передана ТОВ «Мавекс» в оренду, є ПАТ «Укрнафта».

Позов пред`явлено на підставі ст. 19 Конституції України, ст.ст. 377, 526, 610-612, 615, 625-626, 628 ЦК України, ст.ст. 96, 120, 206 ЗК України, ст. 289 ПК України, Закону України «Про оренду землі», Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Закону України «Про оцінку земель».

Ухвалою суду від 13.07.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/1959/21; постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, в порядку ст.ст.247-252 ГПК України без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження; залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Департамент земельних ресурсів Одеської міської ради.

30.07.2021 року на адресу суду за вх. № 20413/21 надійшла заява відповідача публічного акціонерного товариства "Укрнафта" про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. У зв`язку із плановою відпусткою представника відповідач просить призначити судове засідання не раніше 16.08.2021 року.

Крім того на адресу суду надійшло клопотання відповідача про передачу справи за підсудністю /вх. № 20412/21/, заява про застосування строку позовної давності /вх. № 20415/21/.

Також 30.07.2021 року на адресу суду за вх. № 20417/21 надійшов відзив, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилається на те, що земельна ділянка, на якій знаходиться належна ПАТ «Укрнафта» на праві власності автозаправна станція, знаходилась в оренді у ТОВ «МАВЕКС» на підставі договору оренди землі від 24.09.2004 року.

Відповідач вказує, що обов`язок по сплаті податку на майно у формі орендної плати виникає у орендаря з моменту державної реєстрації права оренди та сплачується згідно умов, встановлених в договорі оренди землі, укладеного між орендодавцем та орендарем. За відсутності договору оренди землі та, відповідно, реєстрації права оренди землі, особа не є орендарем землі (землекористувачем). Таким чином, на думку відповідача, така особа не є платником плати за землю (у вигляді орендної плати) і не зобов`язана сплачувати орендну плату за землю комунальної власності.

Відповідач зауважує, що до переоформлення міською радою прав третіх осіб на користування земельною ділянкою (при переході права власності на будинок, споруду) орендна плата за земельну ділянку сплачується орендарем (ТОВ «МАВЕКС») за всю ділянку у повному розмірі.

ПАТ «УКРНАФТА» вказує, що ТОВ «МАВЕКС» виконувало свій обов`язок зі сплати орендної плати до лютого 2018 року, у свою чергу, позивач приймав від ТОВ «МАВЕКС» орендні платежі за користування земельною ділянкою навіть коли ТОВ «МАВЕКС» перестало бути власником будівлі АЗС в 2005 році.

Відповідач наголошує на тому, що договір оренди спірної земельної ділянки між сторонами у справі не укладено, а право оренди не реєструвалося. За таких обставин, господарські зобов`язання між сторонами, які виникли б на підставі укладених договорів, відсутні.

Відповідач зауважує на некоректності посилання позивача на положення ст. 120 ЗК України, оскільки в грудні 2005 року діяла інша редакція відповідної статті.

Відповідач звертає увагу на те, що позовна заява підписана від імені Одеської міської ради особою, яка не має права її підписувати.

11.08.2021 року на адресу суду надійшли пояснення позивача /вх. № 21367/21/, в яких позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Позивач вказує, що відповідач має належним чином виконувати умови договору оренди земельної ділянки від 24.09.2004 року в частині сплати орендної плати.

Ухвалою суду від 01.09.2021 року постановлено справу № 916/1959/21 розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 15.09.2021 р. о 14:00 год.

07.09.2021 року на адресу суду надійшла відповідь за відзив /вх. № 23492/21/,в якій позивач наголошує на тому, що з урахуванням положень ст. 230 ЗК України та ст. 7 Закону України «Про оренду землі», після переходу права власності на нерухоме майно, новий власник набуває права оренди на відповідну земельну ділянку, водночас право оренди у попереднього власника припиняється відповідно до норм законодавства.

Позивач звертає увагу на судову практику, відповідно до якої, за його словами, до ПАТ «УКРНАФТА» з моменту виникнення у нього права власності на нежитлову будівлю перейшли права та обов`язки орендаря земельної ділянки, на якій це майно розміщено.

Одеська міська рада зазначає, що законодавством не передбачено для колегіального органу місцевого самоврядування процедури самостійного винесення на розгляд та прийняття за власною ініціативою рішення щодо надання в оренду земель комунальної власності або зміни умов договору оренди таких земель.

Позивач зауважує, що оскільки відповідач не є ані власником, ані постійним землекористувачем спірної земельної ділянки, то він не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку. При цьому єдиною можливою формою здійснення плати за землю для нього як землекористувача є орендна плата.

Позивач наголошує на тому, що саме Юридичний департамент Одеської міської ради є виконавчим органом, уповноваженим міською радою на захист її інтересів, інтересів виконавчого комітету та міського голови в судах, що відповідно до закону здійснюється в порядку самопредставництва.

07.09.2021 року на адресу суду надійшли заперечення позивача /вх. № 23494/21/ на заяву відповідача про застосування строків позовної давності та клопотання про передачу справи за підсудністю. Позивач наполягає на тому, що дана справа відноситься до територіальної юрисдикції (підсудності) Господарського суду Одеської області, оскільки місцезнаходженням нерухомого майна, з приводу якого виник спір, є місто Одеса.

Позивач вказує, що Одеська міська рада звернулась до суду із позовом про стягнення заборгованості за договором оренди земельної ділянки від 24.09.2004 року у межах строку загальної позовної давності, такий строк обмежується останніми трьома роками, які передували зверненню позивача до суду.

У зв`язку чим позивач просить відмовити у задоволенні заяви про застосування строків позовної давності та клопотання про передачу справи за підсудністю.

15.09.2021 року на адресу суду надійшли заперечення відповідача /вх. № 24473/21/, в яких відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідач вказує, що до правовідносин, які виникли у 2005 році не підлягають застосуванню положення ст. 120 ЗК України в редакції станом на 2021 рік.

Відповідач звертає увагу на те, що ним вживалися заходи, спрямовані на оформлення договірних відносин оренди земельної ділянки.

Відповідач наводить заперечення щодо розрахунку заборгованості, який здійснено позивачем.

У підготовчому засіданні 15.09.2021 року судом оголошено протокольну ухвалу про відмову у задоволенні клопотання відповідача про передачу справи за підсудністю /вх. № 20412/21 від 30.07.2021 року/. Також судом оголошено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті. Судове засідання призначено на 13.10.2021 року о 12:00 год.

12.10.2021 року на адресу суду надійшли додаткові письмові пояснення позивача /вх. № 26961/21/, в яких позивач вказує, що чинним на момент укладання договору купівлі-продажу майна нормами законодавства та безпосередньо самим договором оренди від 24.09.2004 року було визначено як порядок розірвання договору, так і обов`язок сплати орендної плати ТОВ «МАВЕКС» та зазначений договір залишився чинним на момент переходу права власності на об`єкт нерухомого майна від ТОВ «МАВЕКС» до ПАТ «УКРНАФТА».

Позивач вказує, що врегулювання питання переходу права на земельну ділянку у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна, шляхом внесення змін до відповідних законодавчих актів, визначило алгоритм закріплення землі за об`єктом, який переходить у власність. Зазначені норми мають імперативний характер та визначають перехід права на земельну ділянку у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду для усіх правочинів, а не лише для тих, які буде укладено після.

Позивач зауважує, що умови договору оренди землі у жодному разі не можуть суперечити нормам чинного земельного та цивільного законодавства, які імперативно передбачають перехід права на земельну ділянку у разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди.

Позивач наголошує, що на момент внесення у 2009 році змін, договір оренди землі від 24.09.2004 року, укладений між Одеською міською радою та ТОВ «МАВЕКС» чинний (до 03.11.2019 року), власником об`єкта нерухомого майна (з 30.12.2005 року) є ПАТ «УКРНАФТА». У зв`язку із чим, саме ПАТ «УКРНАФТА» орендар вказаної земельної ділянки згідно договору оренди землі від 24.09.2004 року, а ТОВ «МАВЕКС» не є стороною за вказаним договором з моменту законодавчого врегулювання питання переходу права користування, відповідно до ст. 7 Закону України «Про оренду землі», ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України.

У судовому засіданні 13.10.2021 року судом оголошено перерву на 05.11.2021 року на 10:00 год.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та наполягав на задоволенні позову.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві.

Представник третьої особи у судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вислухавши представників сторін, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення заявлених позовних вимог, виходячи з наступного.

Як встановлено у судовому засіданні при безпосередньому дослідженні доказів, 24.09.2004 року між Одеською міською радою та товариством з обмеженою відповідальністю «Мавекс» (3) укладено договір оренди землі, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Василя Стуса, 2-а, загальною площею 1684,0 кв.м., яка складається із земельних ділянок:

- площею 1094,0 кв.м. для будівництва, експлуатації та обслуговування АЗС на 150 заправок на добу;

- площею 590,0 кв.м. для благоустрою та озеленення території.

Договір оренди зазначеної земельної ділянки зареєстровано в Одеському міському управлінні Одеської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» від 03.11.2019 року за № 80.

На підставі акта визначення меж земельної ділянки в натурі від 17.07.2004 року та акта прийому-передачі земельної ділянки від 02.11.2004 року, які є невід`ємною частиною вищевказаного Договору, у користування орендарю передано земельні ділянки загальною площею 0,1684 га з кадастровими номерами: :26:001:0047 (ділянка № 1,площею 0,1094 га) та :26:001:0048 (ділянка № 2, площею 0,059 га).

Відповідно до п. 4.1 розділу 4 зазначеного Договору орендна плата вноситься орендарем у грошовій безготівковій формі за земельну ділянку площею 1684 кв.м., у розмірі:

2,03 * 1684 = 3 418, 52 грн. на рік (на період будівництва);

де 2,03 - ставка орендної плати за 1 кв.м. земельної ділянки на рік.

60,96 * 1094 = 66690,24 грн. на рік (на період експлуатації);

де 60,96 - ставка орендної плати за 1 кв.м. на рік.

Згідно з п. 4.2 розділу 4 Договору обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється відповідно до Положення про порядок розрахунку плати за користування земельними ділянками і за часткову участь у землекористуванні в м. Одесі, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 29.02.2000 року № 702-ХХІІІ та рішень Одеської міської ради № 1709- XXIII від 31.10.2000 року і № 1061-XXIV від 26.03.2003 року; Постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2000 року № 783 «Про проведення індексації грошової оцінки земель».

Відповідно до п. 4.3. розділу 4 даного Договору орендна плата, вноситься орендарем за базовий податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, слідуючих за останнім календарним днем звітного місяця.

Згідно з п. 4.3 розділу 4 Договору визначає, що орендна плата, враховуючи невиплачену, підлягає індексації відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2000 року № 783 «Про проведення індексації грошової оцінки земель» (чинної на момент укладення договору).

Відповідно до п. 4.4. розділу 4 Договору орендар не звільняється від орендної плати і сплачує її незалежно від результатів його господарської діяльності.

Згідно з п.п. 9.1.2. п. 9.1 розділу 9 зазначеного Договору орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Відповідно до п. 9.4.5 договору, до переоформлення міською радою прав третіх осіб на користування земельною ділянкою, зазначеною у п. 1 договору, або її частиною (при переході права власності на будинок, споруду або їх частини) орендна плата за земельну ділянку сплачується орендарем за всю ділянку у повному обсязі.

30.12.2005 року між ТОВ «МАВЕКС» та ПАТ «УКРНАФТА» укладено договір купівлі-продажу, предметом якого є АЗС на 150 заправок на добу, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. В. Стуса, 2-а, інших основних засобів, визначених п. 2 цього договору, що є його невід`ємною частиною. Відповідно до п. 3 договору, об`єкт продажу знаходиться на земельній ділянці 1094 кв.м., яку передано продавцю в оренду до 24.09.2019 року Одеською міською радою за договором оренди земельної ділянки, з умовами якого покупець ознайомлений і згодний.

Право приватної власності відповідача на підставі договору купівлі-продажу від 30.12.2005 року зареєстровано 18.04.2006 року у КП «ОМБТІ та РОН» номер запису № 1095 в книзі 52неж-49.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що нежила будівля автозаправочної станції, за адресою: м. Одеса, вул. Василя Стуса, 2-а, у період з 30.12.2005 року по 03.11.2019 року належала на праві власності ПАТ «Укрнафта» ().

08.07.2019 року Департамент комунальної власності Одеської міської ради направив за вих. № 01-13/2982 претензію ПАТ «УКРНАФТА» з вимогою сплатити заборгованість за користування земельною ділянкою з 01.01.2018 року у розмірі 232 662,49 грн. станом на 30.06.2019 року.

06.08.2019 року відповідач надав відповідь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради про необґрунтованість та безпідставність претензії, оскільки між сторонами відсутні господарські зобов`язання.

Судом встановлено, що відповідач звертався до Одеського міського голови з заявами про надання в оренду земельних ділянок, в тому числі спірної земельної ділянки /лист від 03.10.2019 року, відповідь від 12.12.2019 року, лист від 19.05.2021 року, відповідь від 18.06.2021 року/.

Також судом досліджено платіжні доручення про сплату відповідачем земельного податку з призначенням платежу: «за листопад 2019 року по березень 2021 року АЗС 27, вул. В. Стуса, 2-а», «штраф земельний податок 2019-2021р. АЗС 1, 2, 8, 16, 20».

Господарський суд зазначає, що предметом спору у даній справі є стягнення з ПАТ «УКРНАФТА» заборгованості за договором оренди землі від 24.09.2004 року, оскільки з 30.12.2005 року орендарем земельної ділянки за адресою: м. Одеса, вул. Василя Стуса, 2-а, яка була передана ТОВ «Мавекс» в оренду, є ПАТ «Укрнафта».

Питання переходу права на земельну ділянку у разі набуття права на жилий будинок, будівлю, споруду, що розміщені на ній, регулюються, зокрема статтею 120 ЗК України і ст. статтею 377 ЦК України.

На момент укладання договору оренди та договору купівлі-продажу нерухомого майна, розташованого на орендованій за спірним договором оренди земельній ділянці, правовий режим використання земельної ділянки під нерухомістю був прямо врегульований статтею 120 ЗК у редакції Закону України від 04.06.2004 року та 11.01.2005 року; та статтею 377 ЦК у редакції Закону України від 01.01.2004 року та 29.09.2005 року.

Стаття 120 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (24.09.2004 року) визначала особливий правовий механізм переходу прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будівлю і споруду, які розміщені на цій земельній ділянці.

Так, частина перша статті 120 ЗК України (у редакції від 04.06.2004 року) передбачала, що при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. Аналогічні приписи містила і стаття 377 ЦК у аналогічній редакції.

Разом з тим при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати те, що зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства.

При застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з положеннями статті 125 ЗК України у редакції, що була чинною, починаючи з 1 січня 2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

Така правова позиція висловлена у численній судовій практиці Верховного Суду України в постановах від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16 та інших, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 року у справі № 689/26/17.

Наведений підхід підтверджується також і ретроспективним аналізом норм законодавства щодо переходу прав на земельну ділянку у випадку відчуження права власності на нерухоме майно. Радянське законодавство оперувало терміном «основні фонди». Термін «нерухомість» і класифікація майна на нерухоме та рухоме були відображені в Основах цивільного законодавства Союзу РСР і республік від 31 березня 1991 року (введених в дію з 1 січня 1992 року). Так, відповідно до частини другої статті 4 цих Основ майно поділяється на нерухоме та рухоме; до нерухомого майна належать земельні ділянки і «все, що міцно з ними зв`язано», як-от: будівлі, споруди тощо, а до рухомого належить майно, переміщення якого можливе без неспіврозмірної шкоди його призначенню.

Стаття 30 Земельного кодексу Української РСР (далі - ЗК УРСР) (1991 року) в імперативній формі передбачала автоматичний перехід права власності на земельну ділянку у разі переходу права власності на будівлю і споруду. Стаття 120 ЗК України (у чинній редакції), стаття 377 ЦК України (у чинній редакції) також передбачають припинення права власності чи користування земельною ділянкою та перехід такого права до особи, що набуває право власності на нерухоме майно. Щодо застосування приписів вказаних статей у відповідних редакціях Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювалася про те, що особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття (див. постанови від 4 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16 (пункт 8.17), від 5 грудня 2018 року у справі № 713/1817/16-ц (пункт 61), від 18 грудня 2019 року у справі № 263/6022/16-ц (пункт 42)).

У подальшому Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення порядку набуття прав на землю" від 05.11.2009 N 1702-VI (набрав чинності 10.12.2009) внесено ряд уточнюючих змін, зокрема до ЗК, ЦК, Закону України "Про оренду землі", якими вдосконалено регулювання порядку переходу права користування земельною ділянкою у разі переходу до іншої особи права власності на розташоване на ній нерухоме майно. Законодавство у вказаній редакції є чинними і на час розгляду даної справи.

Зокрема згідно з частинами 1, 2 статті 120 ЗК у чинній з 10.12.2009 редакції у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Частиною 1 статті 377 ЦК у чинній з 10.12.2009 редакції визначено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Крім того, Законом України від 05.11.2009 N 1702-VI статтю 7 Закону України "Про оренду землі" доповнено частиною третьою, за якою до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

У розумінні наведених положень законодавства при виникненні в іншої особи права власності на жилий будинок, будівлю або споруду (відповідно до договору, який містить необхідні за законом істотні умови), право попереднього власника або користувача припиняється в силу прямої вказівки закону без припинення у цілому договору оренди земельної ділянки. Відповідно, новий власник об`єкта нерухомості, якому переходить право оренди, набуває права оренди за чинним договором оренди, а не у порядку повторного надання земельної ділянки, тобто має місце заміна сторони у зобов`язанні.

Вищенаведене дає підстави для висновку, що законодавство, чинне на момент виникнення правовідносин з оренди, і на момент набуття відповідачем права власності на нерухоме майно, вже містило положення про автоматичний перехід до нового власника нерухомості права користування земельною ділянкою під цим майном, а внесені Законом України від 05.11.2009 N 1702-VI зміни направлені лише на вдосконалення та деталізацію порядку набуття прав на землю новим власником нерухомості, але не змінюють первісно закладеної законодавцем концепції переходу права землекористування у разі відчуження нерухомого майна та не суперечать їй.

Господарський суд зауважує, що спірна земельні ділянка набула ознак об`єкта права власності, їх присвоєний кадастровий номер.

За таких обставин, господарський суд приходить до висновку, що відповідач у справі, укладаючи договір, спрямований на набуття права власності на АЗС, не міг не розуміти, що користування спорудою неможливе без використання земельної ділянки, достатньої для розміщення й обслуговування відповідної споруди. Від так до ПАТ «Укрнафта» з моменту виникнення права власності на об`єкт нерухомого майна перейшли права та обов`язки орендаря земельної ділянки, на якій це майно розміщено. Отже, ПАТ «Укрнафта» має належним чином виконувати умови договору оренди землі від 24.09.2004 року в частині сплати орендної плати.

Як встановлено судом вище, відповідно до п. 4.3. розділу 4 даного договору орендна плата, вноситься орендарем за базовий податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, слідуючих за останнім календарним днем звітного місяця.

Згідно з п. «в» ч. 1 ст. 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка.

Згідно зі ст. 15 Закону України «Про оренду землі» однією із істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Крім того, статтею 615 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Згідно зі ст.ст. 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Також згідно зі ст. 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до державних стандартів, норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, проводиться незалежно від їх цільового призначення - не рідше ніж один раз на 5-7 років.

Таким чином, враховуючи рішення Одеської міської ради від 10.06.2015 року № 6761-VI «Про проведення нормативної грошової оцінки земель міста Одеси», рішенням Одеської міської ради від 29.06.2016 року № 756-VII «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Одеси» затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста Одеси та встановлено, що нормативна грошова оцінка, зазначена в пункті 1 цього рішення, застосовується з 1 січня 2017 року.

Відповідно до ст. 289 Податкового кодексу України нормативна грошова оцінка землі підлягає щорічної індексації на індекс інфляції, що публікується Державним земельним агентством України.

Згідно з Витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 06.05.2020 року № 915 нормативна грошова оцінка земельної ділянки загальною площею 1094,0 кв.м. становить 3 215 365,37 грн. Орендна плата за 2018 рік розрахована у розмірі 6 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки та складає 192 921,92 грн.

Судом досліджено наданий позивачем розрахунок заборгованості ПАТ «Укрнафта» по орендній платі за спірним Договором, відповідно до якого орендна плата за період з 01.02.2018 року по 03.11.2019 року розрахована наступним чином:

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки - 3 215 365,37 грн.

Орендна плата за 2018 рік - 6% складає 192 921,92 грн.

192 921,92 грн. * 1, 00 (інд. 2018 р.) = 192 921,92 грн. (орендна плата за 2019 р.)

192 921,92 грн../12 міс. = 16 076,83 грн. (щомісячно).

За таких обставин, розрахована позивачем орендна плата за період з лютого 2018 року по 03.11.2019 року /дата відчуження відповідачем нерухомого майна/ становить 338 685,18 грн.

Оскільки, відповідач не здійснював сплату орендної плати за період з січня 2018 року по 03.11.2019 року у строк, визначений у договорі оренди, то суд приходить до висновку, що права інтереси позивача порушені, що призвело до звернення позивача до суду за захистом.

Стосовно заяви відповідача про застосування строку позовної давності, господарський суд зазначає наступне.

У ст. 256 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст. 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення (п. 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів").

Господарський суд зазначає, що позивач звернувся до суду із позовною заявою 08.07.2021 року. Таким чином, враховуючи трьохрічний строк позовної давності, суд погоджується із доводами відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності в частині стягнення заборгованості за період з 01.02.2018 року по 07.07.2018 року. У зв`язку із чим господарський суд відмовляє у задоволенні позовних вимог Одеської міської ради в цій частині з підстав пропуску строку позовної давності.

При цьому враховуючи періодичність платежів з орендної плати, суд зазначає, що стосовно вимог про стягнення заборгованості за період з 08.07.2018 року по 03.11.2019 року позивачем не пропущено строк позовної давності.

За таких обставин суд здійснив власний розрахунок заборгованості з орендної плати за період з 08.07.2018 року по 03.11.2019 року, який становить 254 670,88 грн.

Частина 1 ст. 612 Цивільного кодексу України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом перевірено здійсненого позивачем розрахунку 3 % річних у розмірі 21 151,91 грн та інфляційних втрат у розмірі 37 460,40 грн.

Разом із тим, враховуючи висновок суду про відмову у задоволенні позовних вимог Одеської міської ради в частині стягнення заборгованості за період з 01.02.2018 року по 07.07.2018 року у зв`язку із пропуском строку позовної давності, господарський суд зазначає про безпідставність нарахування позивачем 3 % річних та інфляційних втрат на заборгованість за цей період.

Здійснюючи власний розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат за період заборгованості з 08.07.2018 року по 03.11.2019 року, господарський суд враховує, що відповідно до п. 4.3 договору оренди орендна плата вноситься орендарем за базовий податковий період, який дорівнює календарному місяцю. Так, розмір 3 % річних становить 14 239,8 грн, а розмір інфляційних втрат - 23 425,18 грн.

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

З урахуванням вказаного, проаналізувавши встановлені обставини в їх сукупності, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги Одеської міської ради підлягають частковому задоволенню, так як частково обґрунтовані та доведені, а саме з відповідача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 292 335,86 грн, з яких: 254 670,88 грн - основний борг з орендної плати, 14 239,8 грн - 3 % річних, 23 425,18 грн - інфляційні втрати.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач при пред`явленні позову сплатив судовий збір у розмірі 5959,46 грн., що вбачається із платіжного доручення № 442 від 01.07.2021 року.

Таким чином, враховуючи висновок суду про часткове задоволення позовних вимог Одеської міської ради, судовий збір у розмірі 4 384,97 грн /73,58 % задоволених вимог/.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 74-75, 129, 237-241 Господарського процесуального кодексу України суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Одеської міської ради - задовольнити частково.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства "Укрнафта" /, адреса - 04053, м. Київ, пров. Несторівський, 3-5/ на користь Одеської міської ради /, адреса - 65026, м. Одеса, пл. Думська, 1, e-mail: / заборгованість за договором оренди землі від 24.09.2004 року у розмірі 292 335,86 грн /двісті дев`яносто дві тисячі триста тридцять п`ять гривень 86 копійок/, з яких: 254 670,88 грн - основний борг з орендної плати, 14 239,8 грн - 3 % річних, 23 425,18 грн - інфляційні втрати.

3. Стягнути з публічного акціонерного товариства "Укрнафта" /, адреса - 04053, м. Київ, пров. Несторівський, 3-5/ на користь Одеської міської ради /, адреса - 65026, м. Одеса, пл. Думська, 1, e-mail: / судовий збір у розмірі 4 384,97 грн /чотири тисячі триста вісімдесят чотири гривні 97 копійок/.

4. В іншій частині вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст складено 15 листопада 2021 р.

Суддя Н.Д. Петренко