РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2021Справа № 910/14668/21
Суддя Господарського суду міста Києва Трофименко Т.Ю. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення представників сторін справу

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА»

до 1. Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Граве Україна»,

2. Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія АСКА»

про стягнення 160 468,58 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Граве Україна» та Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» про стягнення 160 468,58 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що до нього перейшло право вимоги до відповідача як до особи, відповідальної за відшкодування збитків, спричинених внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.09.2021 відкрито провадження по справі № 910/14668/21, вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

24.09.2021 через відділ діловодства суду від МТСБУ надійшла інформація з єдиної централізованої бази даних МТСБУ.

28.09.2021 відділ діловодства суду від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву.

04.10.2021 суд виніс ухвалу про закриття провадження в частині позовних вимог до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Граве Україна».

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 11 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Ухвала про відкриття провадження у справі № 910/14668/21, у зв`язку з відсутністю фінансування для здійснення поштових відправлень, була надіслана на офіційні електронні адреси сторін у справі.

Крім того, ухвала від 04.10.2021 була надіслана на адреси сторін рекомендованим листом, що підтверджується поверненням на адресу суду рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення уповноваженим представникам позивача та відповідачів.

Відповідно до статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач-2 у встановлений строк не подав до суду відзив на позов, а отже, не скористався наданими йому процесуальними правами, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній матеріалами відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд уважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва ВСТАНОВИВ:

24.07.2018 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «УНІКА» (страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (страхувальник) укладено договір добровільного комплексного страхування на транспорті № 245001/4098/0003170 (надалі - Договір).

Застрахованим транспортним засобом за вказаним Договором значиться автомобіль «Volkswagen Golf SportWagen», д.н.з. НОМЕР_1 , 2015 року випуску.

25.02.2019 ОСОБА_1 , керуючи по вул. Братиславській, 14 в м. Києві транспортним засобом «Renault», д.р.н. НОМЕР_2 , не вибрав безпечну швидкість руху, не був уважним та не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Volkswagen», д.р.н. НОМЕР_1 , водій ОСОБА_2 , в результаті чого обидва автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Деснянського районного суду міста Києва від 22.04.2019 у справі №754/3501/19 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 КУпАП та ч.1 ст. 130 КУпАП, та піддано його адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 10 200 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

25.02.2019 ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Geely», д.р.н. НОМЕР_3 , по вул. Братиславській в м. Києві не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не обрав безпечної швидкості руху, не вжив заходів для безпечного об`їзду, не дотримався безпечного бокового інтервалу, здійснив зіткнення з автомобілем «Volkswagen», д.р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , в результаті чого обидва автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив п.п. 2.3б, 12.1, 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху.

Постановою Деснянського районного суду міста Києва від 28.05.2019 у справі № 754/4597/19 встановлено, що винуватість ОСОБА_4 у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди з автомобілем «Volkswagen», д.р.н. НОМЕР_1 , спровокувала ДТП за участю ОСОБА_3 , та закрито справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_3 на підставі п.7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Відповідно до Звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 10205 від 15.03.2019, складеного Товариством з обмеженою відповідальністю «Експертно-Асистуюча компанія «ФАВОРИТ», вартість відновлювального ремонту автомобіля «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_1 , визначена у розмірі 207 947,10 грн., а вартість матеріального збитку з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу - 160 468,57 грн.

Відповідно до Рахунку № 123038824 від 08.03.2019, виставленого ТОВ «АВТОСОЮЗ», вартість ремонтних робіт автомобіля «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_1 , становить 207 547,37 грн.

За наслідками розгляду заяви страхувальника про виплату страхового відшкодування № 00291685 страховиком складено страховий акт № 00291685 від 20.03.2019, відповідно до якого розмір страхового відшкодування становить 205 182,37 грн.

На виконання умов Договору за вказаним актом позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 205 182,37 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 078132 від 25.03.2019.

В матеріалах справи міститься заява позивача до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Граве Україна» (відповідач-1) про виплату страхового відшкодування № 24743 від 22.04.2019 у розмірі 205182,37 грн., а також заява позивача до Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» (відповідач-2) про виплату страхового відшкодування № 24743 від 12.02.2020 у розмірі 205 182,37 грн.

У відповідь на вказану заяву Приватне акціонерне товариство «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» листом № 1166 від 15.12.2020 повідомило про те, що прийняло рішення про виплату 50% страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності за страховим полісом АМ/5084881.

Відповідно до наявних у справі відомостей, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Geely», д.н.з. НОМЕР_3 , на момент настання страхової події була застрахована Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Граве Україна» на підставі Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/8662094 (франшиза - 0,00 грн., ліміт за шкоду по майну - 100 000,00 грн.), а цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Renault», д.н.з. НОМЕР_2 , на момент настання страхової події була застрахована Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» на підставі Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/5084881 (франшиза - 0,00 грн., ліміт за шкоду по майну - 100 000,00 грн.).

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що у зв`язку з виплатою ним страхового відшкодування страхувальнику як потерпілій у ДТП особі на підставі Договору добровільного страхування, до нього в межах фактичних витрат перейшло право вимоги до відповідачів як страховиків осіб, винних у вчиненні ДТП. У зв`язку з цим позивач просить стягнути з відповідачів страхове відшкодування в порядку суброгації в загальному розмірі 160 468,57 грн з розрахунком: 80 234,29 грн з відповідача-1 та 80 234,29 грн з відповідача-2.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується з положеннями ст. 979 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 вказаного Закону передбачено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

У ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування" визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

У справі, що розглядається, спір виник між двома страховими компаніями щодо відшкодування витрат, понесених у зв`язку із виплатою коштів за договором добровільного майнового страхування.

Згідно зі ст. ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.

Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок із відшкодування шкоди не виконала.

Таким чином, страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набув право вимоги відшкодування до заподіювача. У зв`язку з виплатою страхового відшкодування до страховика перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювача у межах фактичних витрат.

Частинами 1 та 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Отже, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Відповідно до п.п. 2, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. При заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на його володільця не може бути покладено обов`язок по її відшкодуванню, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а у випадках, передбачених спеціальним законом, - тільки умислу потерпілого. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, коли іншого не встановлено законом, розмір належного з володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодування має бути зменшений або у відшкодуванні шкоди має бути відмовлено. Шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них в частині, заподіяної нею (в порядку часткової відповідальності). Особи, які спільно заподіяли шкоду, тобто заподіяли неподільну шкоду взаємопов`язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими. У такому ж порядку відповідають володільці джерел підвищеної небезпеки за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам.

Таким чином, розмір частки відшкодування шкоди визначається відповідно до ступеня вини кожного із учасників ДТП.

Як вбачається з матеріалів справи, вина осіб, які керували транспортними засобами «Renault», д.н.з. НОМЕР_2 , та «Geely», д.р.н. НОМЕР_3 , встановлена постановами Деснянського районного суду міста Києва від 22.04.2019 у справі №754/3501/19 та від 28.05.2019 у справі № 754/4597/19 відповідно.

Відповідно до ч. 6 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Враховуючи встановлення вини водіїв вказаних транспортних засобів, які брали участь у ДТП, до адміністративної відповідальності, а також пошкодження автомобілів, суд вважає, що ступінь вини учасників дорожньо-транспортної пригоди однаковий, тому розмір відшкодування має становити 50 відсотків пропорційно ступеню вини.

Ураховуючи норми ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування", якими регулюються правовідносини між сторонами у справі позивач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА», виплативши страхове відшкодування потерпілому за договором майнового страхування, отримав від останнього права кредитора до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Граве Україна», яке застрахувало цивільно-правову відповідальність власника автомобіля «Geely», д.р.н. НОМЕР_3 , та до Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія АСКА», яке застрахувало цивільно-правову відповідальність власника автомобіля «Renault», д.н.з. НОМЕР_2 , перед третіми особами за шкоду, завдану внаслідок експлуатації цих транспортних засобів, згідно з полісами № АМ/8662094 та АМ/5084881 відповідно.

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА» реалізувало своє право кредитора шляхом пред`явлення вимог до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Граве Україна» та до Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія АСКА», оскільки за договором страхування відповідальності (Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів") останні надали згоду на прийняття обов`язку сторони боржників у деліктному зобов`язанні, якщо воно виникне.

За змістом п. 2.1 ст. 2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно з підпунктом 12.1 ст. 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Абзацом 18 ст. 9 Закону України «Про страхування» передбачено, що франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Таким чином, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Отже, спеціальні норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлюють певні умови для визначення розміру шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, а саме: відшкодовується оцінена шкода, розмір шкоди обмежується лімітом відповідальності, встановленим в полісі (пункт 22.1 статті 22 Закону); розмір шкоди обмежується вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29 Закону); розмір шкоди зменшується на суму франшизи, встановленої в полісі (статті 9, 12 Закону). Крім того, страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу (пункти 32.4, 32.7 статті 32 Закону).

При визначенні розміру заподіяної шкоди, що підлягає виплаті відповідачами як страховиками винних осіб, позивач виходив із вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля з урахуванням коефіцієнту зносу «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_1 , що визначений у Звіті про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 10205 від 15.03.2019.

Відповідно до ст. 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Отже, враховуючи визначені полісами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/8662094 та АМ/5084881 розміри лімітів відповідальності за шкоду майну (100 000,00 грн) та франшизи (0,00 грн), суд доходить висновку, що відповідачі зобов`язані відшкодувати позивачу витрати в загальному розмірі 160 468,57 грн порівну, а саме, по 80 234,29 грн.

Відповідач-1 надав відзив на позовну заяву, в якому міститься клопотання про закриття провадження в частині вимог до відповідача-1 через відсутність предмету спору в цій частині. До відзиву на позовну заяву відповідач-2 долучив копію платіжного доручення № від 22.09.2021 про оплату позивачу страхового відшкодування у розмірі 80 234,29 грн. та копію страхового акту № 10.90000060.2/KOS від 16.09.2021.

Оскільки судом встановлено, що після звернення позивача до суду з даним позовом та відкриття провадження у справі № 910/14668/21 відповідач-1 погасив заборгованість перед позивачем, суд ухвалою від 04.10.2021 закрив провадження в частині позовних вимог до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Граве Україна» на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України.

При прийнятті даного рішення суд також звертає увагу, що відповідач-2 обставин свого прострочення у відносинах з позивачем не спростував, доказів оплати страхового відшкодування не подав.

Як встановлено судом вище, позивач звернувся до відповідача-2 із вимогою про виплату страхового відшкодування № 24743 від 12.02.2020, на яку відповідач-2 надіслав лист від № 1166 15.12.2020 про прийняття рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 50% страхового відшкодування в межах ліміту полісу АМ/5084881, однак виплату не здійснив до цього часу.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору у відповідній частині покладаються на відповідача-2.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» до Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» задовольнити.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія АСКА» (вул. Перемоги, 97-А, м. Запоріжжя, 69005, ідентифікаційний код 13490997) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» (вул. О.Теліги, буд. 6, літ. «В», м. Київ, 04112, ідентифікаційний код 20033533) страхове відшкодування у розмірі 80 234,29 грн. та судовий збір у розмірі 1203,52 грн.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 15.11.2021

Суддя Т. Ю. Трофименко