ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" листопада 2021 р.м. ХарківСправа № 922/2474/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Погорелової О.В

при секретарі судового засідання Федоровій К.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Харківської міської ради, м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Цихар", м. Харків треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - державний реєстратор Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Зоткін Сергій Володимирович, смт. Печеніги та приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Клопотов Станіслав Давидович, м. Харків
про скасування державної реєстрації прав,
за участю представників учасників справи:

позивача - Оганова К.О.

відповідача - не з`явився

третіх осіб - не з`явилися ,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Харківська міська рада, звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Цихар", в якому просить суд:

- скасувати державну реєстрацію права власності на нежитлову будівлю літ. "А" по просп. Московському, 134 у м. Харкові за Товариством з обмеженою відповідальністю "Цихар" () (реєстраційний № об`єкта нерухомого майна 101, запис про право власності № 37046230);

- скасувати державну реєстрацію права власності на нежитлову будівлю літ. "Б" по просп. Московському, 134 у м. Харкові за Товариством з обмеженою відповідальністю "Цихар" () (реєстраційний № об`єкта нерухомого майна 101, запис про право власності № 40419920).

Витрати по оплаті судового збору позивач просить суд покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що реєстрація прав на вказані об`єкти проведена з порушенням вимог діючого законодавства.

Ухвалою суду від 15.07.2021 позовна заява була прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 05.08.2021 о 10:15.

Рух справи висвітлено у відповідних ухвалах суду.

Відповідачем до суду був поданий відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечує та просить суд відмовити в його задоволенні. В обґрунтування заперечень вказує на те, що позивачем у позовні заяві не звернута увага на те, що договір оренди землі від 25.09.2007 №52 для будівництва АЗК з АГЗП поновлено до 31.12.2018, відповідно до рішення 10 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 21.12.2016 №457/16; не враховано, що на дату державної реєстрації права власності на об`єкти незавершеного будівництва у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не був скасований запис №7867273 про інше речове право (право оренди) ТОВ "Цихар" на земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0006, що свідчить по правомірне використання цієї ділянки під забудову; позивач не звертає уваги на той факт, що для земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0006, яка була виділена ТОВ "Цихар", встановлений вид використання - саме для будівництва та подальшої експлуатації АЗК з АГЗП, про що свідчить витяг з ДЗК №НВ-020 від 27.08.2020, що додатково вказує на відсутність самочинного будівництва; позивач у своїй позовній заяві свідомо опускає той факт, що державна реєстрація права власності на об`єкт незавершеного будівництва, набутого на підставі договору, здійснюється на підставі такого договору, відповідно ч.3 ст. 27-1 Закону України №1952-15; позивач не бере до уваги існування вичерпного переліку підстав для відмови в державної реєстрації прав, передбачений ст. 24 Закону України №1952-15, а ч.5 цієї статті прямо вказує на те, що відмова в державній реєстрації прав з підстав, не передбачених частиною першою цієї статті, заборонена.

Позивачем до суду була подана відповідь на відзив, в якій він відхиляє заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву.

У судовому засіданні 09.11.2021 представник позивача підтримав позов у повному обсязі та просив суд його задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відповідно до ст.ст. 120, 121 ГПК України.

Разом з тим, до суду 08.11.2021 від відповідача надійшло клопотання в якому він вказує на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 №641 в Україні, залежно від епідемічної ситуації в регіоні чи окремих його частинах, визначають зелений, жовтий, помаранчевий або червоний рівень епідемічної небезпеки поширення COVID-19. Державна комісія з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій раз на сім днів приймає рішення про встановлення на території регіону або окремих адміністративно-територіальних одиниць регіону рівня епідемічної небезпеки "жовтий", "помаранчевий" або "червоний". Станом на дату подання заяви у місті Харкові встановлено помаранчевий рівень епідемічної ситуації, який може бути змінено. У зв`язку з направленням на самоізоляцію частини співробітників відповідача, в тому числі представника відповідача, із-за контактування з особами, в яких підтверджено хворобу COVID-19; небажанням піддавати суд та учасників процесу загрозі зараження на хворобу COVID-19; погіршенням ситуації із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2 та її значним загостренням у м. Харкові; різким збільшенням кількості захворювань на гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2 в офісах, компаніях та державних установах, відповідач просить суд відкласти судове засідання на іншу дату.

Представник позивача проти задоволення клопотання заперечував.

Розглянувши вказане клопотання відповідача, суд дійшов висновку про його відхилення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 194 ГПК України, завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Згідно ст. 195 ГПК України, суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Господарський суд зазначає, що за приписами статті 129 Конституції України, статті 2 ГПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

За змістом рішення ЄСПЛ у справі "Шульга проти України" суд неодноразово наголошував, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними.

Національним судам належить функція керування провадженнями таким чином, щоб вони були швидкими та ефективними (рішення ЄСПЛ у справі "Скордіно проти Італії"). Держави-учасниці мають організувати правові системи таким чином, щоб їх суди могли гарантувати право кожного на отримання остаточного рішення у справах, що стосуються цивільних прав і обов`язків упродовж відповідного терміну (рішення ЄСПЛ у справах "Скордіно проти Італії", "Сюрмелі проти Німеччини").

За змістом приписів ст. 202 ГПК України відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Аналогічної правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.04.2020 року у справі №910/6097/17.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.08.2021 відповідачем до суду був поданий відзив на позовну заяву.

Про проведення судового засідання 09.11.2021 відповідач повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №028225/1.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для відкладення розгляду справи за клопотанням відповідача, господарський суд звертає увагу на те, що станом на день розгляду справи дозволена робота громадського транспорту, не заборонене міжміське та міжнародне авто-, авіа- та залізничне сполучення. Господарський суд зазначає, що самого лише формального посилання заявника на встановлення у місті Харкові помаранчевого рівня епідемічної ситуації, який може бути змінено на "червоний"; направлення на самоізоляцію частини співробітників відповідача; погіршенням ситуації із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19 та її значним загостренням у м. Харкові; різким збільшенням кількості захворювань на гостру респіраторну хворобу COVID-19 в офісах, компаніях та державних установах, для задоволення клопотання про відкладення судового засідання недостатньо, адже ініціатор відкладення розгляду справи має обґрунтувати ту обставину, що він, через встановлені обмеження, фактично позбавлений об`єктивної можливості вчинити певні процесуальні дії, з`явитися в судове засідання, надати докази та ін.

Суд зауважує, що до клопотання про відкладення розгляду справи, представником відповідача не додано жодного доказу на підтвердження викладених у клопотанні обставин. Крім того, у клопотанні про відкладення судового засідання представником відповідача не зазначено про можливість та/або необхідність надання відповідачем нових доказів у справі, які не були подані у підготовчому засіданні, а явка представника відповідача у судові засідання обов`язковою судом не визнавалась.

Отже, матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Отже, враховуючи сплив процесуального строку, встановленого для розгляду справи та те, що явка представника відповідача у судове засідання обов`язковою не визнавалась, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представника відповідача за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками справи докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

Як вказує позивач у позові, Департаментом територіального контролю та земельних відносин Харківської міської досліджувалась інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та було встановлено, що у порушення вимог Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 та Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, приватним нотаріусом Харківської міського нотаріального округу Клопотовим С.Д. (рішення від 25.06.2020 № 52833731) з відкриттям розділу об`єкта нерухомого майна № 101 зареєстровано право власності на нежитлову будівлю літ. А незавершеного будівництва (готовність 10%) по просп. Московському, 134 у м. Харкові (кадастровий номер: :03:001:0006 площею 0,9233 га) за ТОВ Цихар. Підставою для винесення вказаного рішення стали: технічний паспорт №326598425 від 17.06.2020, виданий ТОВ Лімінгтон; довідка №326598425 від 17.06.2020, видана ТОВ Лімінгтон.

Окрім цього, рішенням державного реєстратора Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Зоткіним С.В. (рішення 56475519 від 05.02.2021) з відкриттям розділу об`єкта нерухомого майна №101 зареєстровано право власності на нежитлову будівлю літ. Б незавершеного будівництва (готовність 10%) по просп. Московському, 134 у м. Харкові (кадастровий номер: :03:001:0006 площею 0,9233 га) за ТОВ Цихар. Підставою для винесення вказаного рішення стали: довідка №24 від 02.02.2021 видана ТОВ Машбудторг; додаткова угода б/н від 24.11.2014 видана сторонами за угодою; договір оренди б/н від 03.09.2007 виданий сторонами за договором.

Позивач вказує на те, що вивченням наявних документальних матеріалів та інформації виконавчих органів міської ради встановлено, що рішенням Харківської міської ради від 22.11.2006 №171/06 ТОВ Цихар надано в оренду земельну ділянку (кадастровий номер :03:001:0006) загальною площею 0,9233 га по просп. Московському (в районі заводу ХЕМЗ) у м. Харкові для будівництва торговельно-офісного центру (але не пізніше прийняття об`єкту до експлуатації) строком до 31.12.2014.

На підставі вказаного рішення, між Харківською міською радою та ТОВ Цихар укладено договір оренди землі від 25.09.2007 №52.

Додатковою угодою №б/н від 24.11.2014 вказаний договір оренди землі подовжено до 31.12.2016.

Пунктом 6.1. рішення 10 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 21.12.2016 №457/16 договір оренди землі від 25.09.2007 №52 (кадастровий номер № :03:001:0006) загальною площею 0,9233 га по просп. Московському, 134 у м. Харкові між Харківською міською радою та ТОВ Цихар поновлено до 31.12.2018.

Пунктом 6.2. вказаного рішення вказано звернутися до Департаменту земельних відносин Харківської міської ради для оформлення додаткової угоди до договору оренди землі від 25.09.2007 №52 в частині продовження строку будівництва об`єкту.

Проте, на виконання вказаного рішення Харківської міської ради, відповідач до Харківської міської ради для оформлення додаткової угоди до договору оренди №52 не звертався. На сьогоднішній день право користування земельною ділянкою (кадастровий номер :03:001:0006) за адресою: м. Харків, просп. Московський, 134 (в районі заводу ХЕМЗ) до теперішнього часу належним чином не поновлено.

Враховуючи те, що вказана додаткова угода була укладена строком до 31.12.2016, договір оренди земельної ділянки припинив свою дію у 2016 році, що свідчить про відсутність у відповідача права на земельну ділянку на момент реєстрації прав на об`єкти незавершеного будівництва.

Крім того, на момент вчинення реєстраційних дій на об`єкт незавершеного будівництва літ. А та літ. Б по просп. Московському, 134 у м. Харкові, у відповідача були відсутні дозвільні документи на початок виконання будівельних робіт, що в свою чергу є порушенням вимог ст. 27-1 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Декларація про початок виконання підготовчих робіт від 10.12.2016 ХК59 з нового будівництва багатопаливної автозаправної станції по просп. Московському, 134 у м. Харкові була скасована листом Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківської області від 21.02.2017 №1020-778 у зв`язку з виявленням недостовірних даних декларації.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (частина друга статті 331 ЦК України).

Частиною третьою статті 331 ЦК України передбачено, що до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності на нього відповідно до закону.

У частині четвертій статті 334 ЦК України визначено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно з положеннями ст. 3 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон), державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ст. 2 Закону, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За вимогами ч. 1 ст. 5 Закону, у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Частиною 2 цієї статті визначено, що якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених ст. 31 цього Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону, державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Таким чином, виходячи з зазначених норм Закону, державний реєстратор в процедурі розгляду заяви про реєстрацію речових прав на нерухоме майно повинен встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства.

Частиною 4 ст. 18 Закону передбачено, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

При цьому, у силу спеціального застереження, наведеного в частині другій статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Згідно частини 1 статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Правовий аналіз наведеної норми дозволяє виділити наступні ознаки самочинного будівництва:

- об`єкт нерухомого майна збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети у встановленому порядку;

- відсутність належного дозволу чи належно затвердженого проекту для будівництва;

- створення об`єкта з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Кожна із зазначених ознак є самостійною і достатньою для того, щоб визнати об`єкт нерухомого майна самочинним будівництвом. Тому, при вирішенні спору, що виникає у зв`язку з будівництвом на земельній ділянці об`єкта нерухомості, повинно досліджуватися питання наявності дозвільної документації на будівництво спірних об`єктів і документів про виділення земельної ділянки.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.01.2019 у справі № 915/1376/17, від 24.07.2019 у справі №910/10932/17.

Згідно з ст.ст. 375, 376 ЦК України, лише власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Відповідно до частин 1, 2 статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Правовою підставою набуття права власності та права користування на землю, згідно зі статтями 116, 118 Земельного кодексу України, є рішення органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (стаття 126 Земельного кодексу України).

Таким чином, відповідно до вимог чинного законодавства, обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність таких документів може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки.

Разом з тим необхідно враховувати, що саме по собі встановлення наявності фактичного користування земельною ділянкою без документів, що посвідчують права на неї, не є достатньою підставою для кваліфікації такого використання земельної ділянки як самовільного її зайняття. У вирішенні таких спорів необхідно досліджувати, чи передбачено спеціальним законом отримання правовстановлюючих документів на земельну ділянку для розміщення певних об`єктів, причини відсутності таких документів у особи, що використовує земельну ділянку, наявність у особи права на отримання земельної ділянки у власність чи в користування, вжиття нею заходів до оформлення права на земельну ділянку тощо.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.04.2019 у справі № 910/2655/18.

Відповідно до ст. 27-1 Закону, для державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва подаються такі документи: 1) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом (у разі відсутності у Державному реєстрі прав зареєстрованого відповідного речового права на земельну ділянку); 2) документ, що відповідно до законодавства надає право на виконання будівельних робіт (крім випадків, коли реєстрація такого документа здійснювалася в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва); 3) документ, що містить опис об`єкта незавершеного будівництва за результатами технічної інвентаризації такого об`єкта (крім випадків, коли такий документ внесено до Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва).

Відповідно до листа Міністерства юстиції України №19-32/1 від 10.05.2006 для реєстрації прав власності на об`єкти незавершеного будівництва, крім документів визначених Тимчасовим положенням, необхідно подавати також: державний акт на право власності або постійного користування земельною ділянкою, що посвідчує право власності або постійного користування земельною ділянкою юридичною чи фізичною особою, виданий в установленому порядку або договір оренди земельної ділянки; проектно-кошторисну документацію; дозвіл на виконання будівельних робіт, виданий в установленому законодавством порядку; опис об`єкта незавершеного будівництва складається при проведенні інвентаризаційних робіт бюро технічної інвентаризації; документи, які підтверджують виникнення права власності у особи на об`єкт незавершеного будівництва, зокрема: якщо будівництво ведеться особою, яка має стати власником цього об`єкта після закінчення його будівництва, то для реєстрації подаються вище перелічені документи; якщо у будівництві бере участь підрядник, для реєстрації подається крім вище перелічених документів, договір будівельного підряду; якщо у будівництві беруть участь замовник та інвестор, для реєстрації подається крім вище перелічених документів, договір між замовником та інвестором укладений у встановленому законом порядку.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ТОВ Цихар зареєстровано два об`єкти незавершеного будівництва (готовністю 10%) - нежитлові будівлі літ. А та літ. Б. Підставою для державної реєстрації об`єкта незавершеного будівництва нежитлової будівлі літ. А стали: технічний паспорт №326598425 від 17.06.2020, виданий ТОВ Лімінгтон та довідка №326598425 від 17.06.2020, видана ТОВ Лімінгтон. Підставою для державної реєстрації об`єкта незавершеного будівництва нежитлової будівлі літ.Б стали: довідка №24 від 02.02.2021, видана ТОВ Машбудторг, додаткова угода б/н від 24.11.2014, видана сторонами за угодою та договір оренди б/н від 03.09.2007, виданий сторонами за договором.

Згідно вимог ст. 27-1 Закону, перелічені документи не можуть бути підставою для реєстрації для державної реєстрації на об`єкт незавершеного будівництва.

У матеріалах справи відсутній документ, що посвідчує речове право відповідача на земельну ділянку під спірними об`єктами. Згідно договору оренди землі укладеним між ТОВ Цихар та Харківською міською радою по просп. Московському, 134 (кадастровий номер :03:001:0006) від 25.09.2007 за № 52, строком до 31.12.2014 в оренду передається земельна ділянка загальною площею 0.9233 га, на земельній ділянці відсутні об`єкти нерухомого майна. Додаткова угода до договору оренди від 25.09.2007 №52 продовжила дію договору строком до 31.12.2016. Проте вказаний договір та додаткова угода до договору закінчились у 2016 році, тоді як право власності на об`єкти незавершеного будівництва (готовністю 10%) нежитлові будівлі літ. А та літ. Б були зареєстровані у 2020 та 2021 роках.

Відповідно до ст. 9 Закону України Про архітектурну діяльність, будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України Про регулювання містобудівної діяльності.

Згідно статті 26 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності забудова територій здійснюється шляхом розміщення об`єктів будівництва. Суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів. Виконавчий орган сільської, селищної, міської ради вживає заходів щодо організації комплексної забудови територій відповідно до вимог цього Закону. Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: отримання замовником або проектувальником вихідних даних; розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; затвердження проектної документації; виконання підготовчих та будівельних робіт; прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; реєстрація права власності на об`єкт містобудування.

Згідно до ч. 1 ст. 34 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності замовник має право виконувати будівельні роботи після подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта та які не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 36 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності право на виконання підготовчих робіт (якщо вони не були виконані раніше згідно з повідомленням про початок виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт на об`єктах, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), об`єктах, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт.

Виконувати будівельні роботи без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт забороняється.

Отримання замовником інших документів дозвільного характеру для виконання будівельних робіт, крім направлення повідомлення про початок виконання будівельних робіт до відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю відповідно до частини першої цієї статті, не вимагається.

За вимогами п. 4 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 №466, підготовчі роботи, визначені будівельними нормами, стандартами і правилами, можуть виконуватися замовником після набуття права на земельну ділянку відповідного цільового призначення та подання повідомлення про початок виконання підготовчих робіт до відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю.

Пунктом 11 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністру України від 13.04.2011 №466, встановлено, що замовник несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданому ним повідомленні, за виконання будівельних робіт без подання повідомлення та за порушення вимог, визначених цим Порядком, відповідно до Закону України Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності та Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Пункт 13 цього Порядку встановлює, що орган державного архітектурно-будівельного контролю протягом п`яти робочих днів з дня надходження повідомлення забезпечує внесення інформації, зазначеної у повідомленні, до єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів (далі - реєстр) згідно з цим Порядком. У разі подання повідомлення через електронний кабінет внесення до реєстру інформації, зазначеної у повідомленні, здійснюється в день його надходження автоматично за допомогою програмних засобів ведення реєстру.

В свою чергу, Порядок виконання підготовчих та будівельних робіт, затверджений постановою Кабінету Міністру України від 13.04.2011 №466, не наділяє орган державного архітектурно-будівельного контролю правом відмовити забудовнику у внесенні інформації, зазначеної у повідомленні, до реєстру.

Як зазначалося вище по тексту рішення, декларація про початок виконання підготовчих робіт від 10.12.2016 ХК59 з нового будівництва багатопаливної автозаправної станції по просп. Московському, 134 у м. Харкові була скасована листом Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківської області від 21.02.2017 №1020-778 у зв`язку з виявленням недостовірних даних декларації.

В реєстрі будівельної діяльності, розміщеному на офіційному веб-сайті Держархбудінспекції України (www.dabi.gov.ua), який містить відповідну інформацію стосовно документів, що дають право на виконання будівельних робіт та засвідчують прийняття об`єкта в експлуатацію з травня 2011 року, відсутня інформація щодо об`єктів за вищезазначеною адресою.

Матеріали справи не містять доказів наявності на момент вчинення реєстраційних дій на об`єкти незавершеного будівництва літ. А та літ. Б по просп. Московському, 134 у м. Харкові у відповідача дозвільних документів на початок виконання будівельних робіт.

Згідно з частинами 1, 2, 3 статті 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України). Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи викладене, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі, як обґрунтованого, підтвердженого доданими до матеріалів справи доказами та не спростованого відповідачем.

Щодо інших аргументів сторін, суд зазначає, що вони були досліджені у судовому засіданні та не наводяться в рішенні суду, позаяк не покладаються судом в основу цього судового рішення, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, рішення від 10.02.2010).

Відповідно до положень ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 12, 13, 73, 74, 76-79, 91, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Скасувати державну реєстрацію права власності на нежитлову будівлю літ. "А" по просп. Московському, 134 у м. Харкові за Товариством з обмеженою відповідальністю "Цихар" () (реєстраційний № об`єкта нерухомого майна 101, запис про право власності № 37046230).

Скасувати державну реєстрацію права власності на нежитлову будівлю літ. "Б" по просп. Московському, 134 у м. Харкові за Товариством з обмеженою відповідальністю "Цихар" () (реєстраційний № об`єкта нерухомого майна 101, запис про право власності № 40419920).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Цихар" (61004, м. Харків, вул. Мар`їнська, 2-Б, ) на користь Харківської міської ради (61003, м. Харків, м. Конституції, 7, ) - 4540,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст.ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Позивач - Харківська міська рада (61003, м. Харків, м. Конституції, 7, ).

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Цихар" (61004, м. Харків, вул. Мар`їнська, 2-Б, ).

Треті особи, які не заявляють самостійних вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача - державний реєстратор Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Зоткін Сергій Володимирович (62801, Харківська область, смт. Печеніги, вул. Незалежності, 48) та приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Клопотов Станіслав Давидович (61003, м. Харків, пров. Короленка, 19).

Повне рішення підписано 16 листопада 2021 року.

Суддя О.В. Погорелова