РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.11.2021Справа № 910/8854/21

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Європа-Експорт Плюс" (м. Хмельницький)

до Приватного акціонерного товариства "Київський електротехнічний завод "Транссигнал" (м. Київ)

про стягнення 186.742,27 грн

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники сторін:

Від позивача: не з`явився

Від відповідача: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Європа-Експорт Плюс" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Київський електротехнічний завод "Транссигнал" про стягнення 186.742,27 грн, з яких: 166.080,61 грн основного боргу, 11.508,16 грн інфляційних втрат, 9.153,50 грн 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору № 24042018-С від 24.04.18.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.06.21. відкрито провадження у справі № 910/8854/21, постановлено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

13.07.21 відповідачем подано до суду письмовий відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечує з підстав, викладених у відзиві.

21.07.21. відповідачем подано клопотання про продовження йому строку на подання відповіді на відзив та 02.08.21. подав відповідь на відзив.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.08.21. постановлено розгляд справи № 910/8854/21 здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 14.09.21. Також означеною ухвалою прийнято та долучено до матеріалів справи відзив та відповідь на відзив, а клопотання позивача про продовження строку на подання відповіді на відзив залишено без розгляду.

Позивач в судове засідання 14.09.21. явку свого повноважного представника не забезпечив.

Відповідач в судове засідання 14.09.21. явку свого повноважного представника не забезпечив, однак 13.09.21. подав клопотання про відкладення підготовчого засідання.

З підстав неявки в судове засідання сторін та з огляду на подане відповідачем клопотання, ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.09.21. відкладено підготовче засідання на 28.09.21.

Позивач в судове засідання 28.09.21. явку свого повноважного представника не забезпечив.

Відповідач в судове засідання 28.09.21. явку свого повноважного представника не забезпечив.

За викладеного ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.09.21. відкладено підготовче засідання на 19.10.21.

19.10.21. судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 02.11.21.

Позивач в судове засідання по розгляду справи по суті 02.11.21. явку свого повноважного представника не забезпечив, однак 01.11.21. подав клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату для надання позивачу можливості приймати участі в такому судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Розглянувши вказане клопотання, Господарський суд міста Києва встановив:

Учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за умови наявності у суді відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі, крім випадків, коли явка цього учасника справи в судове засідання визнана судом обов`язковою. Учасник справи подає заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. Копія заяви в той самий строк надсилається іншим учасникам справи. (ч. ч. 1, 2 ст. 197 ГПК України).

Заявником не дотримано положень частини 2 ст. 197 названого Кодексу щодо п`ятиденного строку, який передує даті судового засідання.

В свою чергу відсутні правові підстави для відкладення розгляду справи, встановлені, зокрема, приписами ч. 2 ст. 202 ГПК України.

Відповідач в судове засідання по розгляду справи по суті 02.11.21. явку свого повноважного представника не забезпечив, однак, за висновками суду, його неявка не перешкоджає розгляду справи по суті в судовому засіданні 02.11.21.

02.11.21. суд в нарадчій кімнаті склав та підписав вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

24.04.18. між відповідачем (Покупець) та позивачем (Постачальник) було укладено Договір № 24042018-С (Договір), відповідно до п. 1.1 якого Постачальник зобов`язується поставити та передати у власність Покупця у встановлений термін вироби зі сталі (ДК 021:2015:14622000-7 Сталь) (Товар), визначений в асортименті, якості, кількості та за цінами, вказаними у Специфікації, що є невід`ємною частиною Договору (додаток 1), а Покупець зобов`язується прийняти Товар та оплатити його вартість.

Строк дії Договору сторонами погоджено пунктом 10.1 з моменту підписання сторонами і діє до 31.12.18.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги Договір як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків з постачання товару.

За своїм змістом та правовою природою Договір є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм статті 712 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного кодексу України).

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. (ст. 712 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Статтею 663 Цивільного Кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Видатковою накладною № Т-00000192 від 07.08.18. позивач поставив відповідачу Товар на суму 164.744,59 грн.

Видатковою накладною № Т-00000210 від 17.08.18. позивач поставив відповідачу Товар на суму 4.681,80 грн.

Вказані видаткові накладні підписані позивачем і відповідачем без зауважень чи заперечень.

Оцінюючи представлені позивачем в обґрунтування викладених в позовній заяві обставин щодо поставки Товару відповідачу докази, суд виходить з наступного.

У відповідності до ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Датою поставки Товару є дата передачі Товару Покупцю за товаросупроводжувальними документами (п. 5.5 Договору). Зобов`язання Постачальник щодо поставки вважаються виконаними в повному обсязі з моменту передачі замовленої партії Товару у власність Покупця у місці поставки на підставі видаткової накладної (п. 5.6 Договору).

Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Статтею 688 Цивільного кодексу України на покупця покладено обов`язок повідомити продавця про порушення умов договору щодо кількості, асортименту, якості, комплектності товару в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару.

Відповідачем до матеріалів справи не подано жодних доказів на підтвердження власних доводів, викладених в письмовому відзиві на позовну заяву.

Зважаючи на викладені вище обставини та виходячи з положень ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, за висновками суду, представлені до матеріалів справи видаткові накладні є належними доказами передачі Товару відповідачу, а отже виконання позивачем своїх зобов`язань з поставки Товару на суму 169.426,39 грн в межах Договору здійснено належним чином.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

В ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України зазначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 4.2 Договору сторони погодили, що оплата здійснюється тільки після перевірки якості продукції Центральною заводською лабораторією та відділом технічного контролю відповідача протягом 180 банківських днів з дати прийняття продукції за кількістю та якістю з урахуванням, що така оплата здійснюється після реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних відповідно до ст. 201 податкового кодексу України.

Матеріали справи містять відповідні зареєстровані податкові накладні (т. 1 арк. справи 20, 21).

Як стверджує позивач, та проти чого не заперечує відповідач, Приватне акціонерне товариство "Київський електротехнічний завод "Транссигнал" поставку за видатковою накладною № Т-00000210 від 17.08.18. оплатив частково на суму 3.345,78 грн, з огляду на що борг за означеною видатковою накладною склав 1.33602 грн.

Борг за видатковою накладною № Т-00000192 від 07.08.18. склав повну суму поставки в розмірі 164.744,59 грн.

За приписами ст. ст. 525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Оскільки грошові кошти від відповідача за Товар позивачу надійшли не в повному обсязі, то вказане зумовило звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Європа-Експорт Плюс" з даним позовом до суду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд відзначає наступне.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. (ч. ч. 1, 2 ст. 73 ГПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. ст. 76, 77 ГПК України).

Положеннями ст. 86 ГПК України унормовано наступне. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Твердження позивача з боку відповідача належними доказами не спростовані.

З огляду на вказане в сукупності судом встановлено, що борг відповідача перед позивачем за представленими до матеріалів справи документами становить 166.080,61 грн, з огляду на що вказана сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Щодо заявлених позивачем до стягнення 11.508,16 грн інфляційних втрат, 9.153,50 грн 3% річних, судом встановлено наступне.

Згідно зі статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на викладене, враховуючи початкові та кінцеві дати для нарахувань, за здійсненим перерахунком суду з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 11.508,16 грн інфляційних втрат, 9.153,50 грн 3% річних, а позов задовольняється судом повністю.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 165, 219, 232, 233, 236-238, 240, 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Київський електротехнічний завод "Транссигнал" (01135, м. Київ, вул. Жилянська, б. 97; ідентифікаційний код 00260652) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Європа-Експорт Плюс" (29010, м. Хмельницький, вул. Чорновола, б. 88; ідентифікаційний код 36272068) 166.080 (сто шістдесят шість тисяч вісімдесят) грн 61 коп. основного боргу, 11.508 (одинадцять тисяч п`ятсот вісім) грн 16 коп. інфляційних втрат, 9.153 (дев`ять тисяч сто п`ятдесят три) грн 50 коп. 3% річних, 2.801 (дві тисячі вісімсот одну) грн 13 коп. судового збору.

3. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повне рішення складено 15.11.21.

Суддя Т.М. Ващенко