УХВАЛА

09 листопада 2021 року

м. Київ

Справа № 907/650/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Бакуліна С. В. головуючий (доповідач), Баранець О.М., Губенко Н.М.,

розглянувши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1

на постанову Західного апеляційного господарського суду від 03.08.2021 (головуючий суддя - Галушко Н.А., Желік М.Б., Орищин Г.В.)

у справі №907/650/16

за позовом ОСОБА_1

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Перечинський "Стеатит",

2. Державного реєстратора Перечинської районної державної адміністрації в Закарпатській області,

3. Приватного нотаріуса Ужгородського міськрайонного нотаріального округу Селехмана Олександра Анатолійовича,

4. Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області,

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - 1. ОСОБА_2 ,

2. ОСОБА_3 ,

3. ОСОБА_4 ,

4. ОСОБА_5 ,

5. ОСОБА_6 ,

про визнання недійсними рішень загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Перечинський "Стеатит", скасування державної реєстрації змін до установчих документів та відомостей про юридичну особу Товариства з обмеженою відповідальністю "Перечинський "Стеатит",

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 заявлено позовні вимоги (з врахуванням змінених позовних вимог за заявою позивача від 25.01.2018) про:

- визнання недійсним рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Перечинський "Стеатит" (далі - ТОВ "Перечинський "Стеатит"), оформленого протоколом від 25.08.2016 №01/16;

- визнання недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ "Перечинський "Стеатит", оформленого протоколом від 12.09.2016 №02/16;

- скасування державної реєстрації змін до установчих документів та відомостей про юридичну особу ТОВ "Перечинський "Стеатит", що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, здійснених на підставі протоколів №01/16 від 25.08.2016 та №02/16 від 12.09.2016, а саме: 29.08.2016 №5000385, 05.09.2016 №6000385, 15.09.2016 №8000385.

Господарський суд Львівської області рішенням від 15.10.2020 у справі №907/650/16 позовні вимоги задовольнив частково; визнав недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ "Перечинський "Стеатит", оформлене протоколом від 25.08.2016 №01/16; визнав недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ "Перечинський "Стеатит", оформлене протоколом від 12.09.2016 №02/16; скасував державну реєстрацію змін до установчих документів та відомостей про юридичну особу ТОВ "Перечинський "Стеатит", що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, здійснених на підставі протоколів від 25.08.2016 №01/16 та від 12.09.2016 №02/16, а саме: 29.08.2016 №5000385, 05.09.2016 №6000385, 15.09.2016 №8000385. У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Державного реєстратора Перечинської районної державної адміністрації в Закарпатській області, Приватного нотаріуса Ужгородського міськрайонного нотаріального округу Селехмана О.А., Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області - відмовив.

Західний апеляційний господарський суд постановою від 03.08.2021 рішення Господарського суду Львівської області від 15.10.2020 у справі №907/650/16 скасував; в позові відмовив.

ОСОБА_1 13.10.2021 (згідно з даними на поштовому конверті) звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить: (1) поновити строк на касаційне оскарження постанови Західного апеляційного господарського суду від 03.08.2021 у справі №907/650/16; (2) скасувати зазначене судове рішення і передати цю справу на новий розгляд до суду першої інстанції; (3) звільнити від сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, Судом встановлено, що вона підлягає залишенню без руху з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 288 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з частинами другою і третьою вказаної норми, учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

За змістом частини третьої статті 292 ГПК України у випадку, якщо касаційна скарга подана після закінчення строків, установлених статтею 288 ГПК України, і особа, яка її подала, не порушує питання поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними, вона залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутись до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

Предметом касаційного оскарження є постанова Західного апеляційного господарського суду від 03.08.2021 (повний текст складено 16.08.2021), строк на оскарження якої відповідно до ГПК України закінчився 06.09.2021.

Із касаційної скаргою ОСОБА_1 звернулася 13.10.2021, про що свідчать відомості на поштовому конверті, в якому касаційна скарга надійшла на адресу Верховного Суду, тобто після закінчення строку, встановленого для подання касаційної скарги, передбаченого ГПК України, проте із клопотанням про його поновлення, викладеним у тексті та прохальній частині касаційної скарги.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження ОСОБА_1 зазначає про те, що оскаржуване судове рішення отримано її представником 30.08.2021 (строк на касаційне оскарження закінчився - 20.09.2021 - з урахуванням вихідного дня), після чого передано скаржниці у зв`язку з припиненням між ними правовідносин. При цьому, ОСОБА_1 вказує на те, що в період з 17.09.2021 по 11.10.2021 перебувала на самоізоляції, оскільки у неї було виявлено коронавірусну інфекцію (U07/1 - 2019-nCoV гостра респіраторна хвороба, середньої важкості перебіг).

Оцінивши зазначені скаржником причини на предмет їх поважності, дослідивши доводи клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Західного апеляційного господарського суду від 03.08.2021 у справі №907/650/16 за касаційною скаргою ОСОБА_1 , колегія суддів дійшла висновку, що такі причини не є поважними, оскільки самоізоляція з 17.09.2021 не є беззаперечним та абсолютним свідченням поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження, оскільки ОСОБА_1 не доводить, що у період з 31.08.2021 до 16.09.2021 (17 днів) нею вживались заходи укладення договору про надання правничої допомоги з фахівцем в порядку статті 56 ГПК України з метою дотримання процесуального строку, що за оцінкою суду свідчить про недобросовісне користування процесуальними правами. Також колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_1 не надає доказів, що такі заходи були вжиті нею після 11.10.2021 (до заяви не додано доказів укладення договору про надання правничої допомоги), позаяк скарга підписана нею особисто, що свідчить про недоведеність її доводу про пропуск строку з підстави вжиття заходів укладення договору про надання правничої допомоги з фахівцем.

Ураховуючи зазначене, касаційна скарга підлягає залишенню без руху на підставі частини третьої статті 292 ГПК України, відповідно до якої заявник має право навести інші підстави для поновлення процесуального строку, які унеможливили здійснення відповідних процесуальних дій у встановлений строк, протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху.

Абзацом першим частини третьої статті 292 ГПК України встановлено, що якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 293 ГПК України.

Також, відповідно до пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

Пунктом 2 частини другої статті 287 ГПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження вищезазначених судових рішень скаржник посилається на пункт 2 частини другої статті 287 ГПК України, зазначаючи, що необхідно відступити від висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 22.10.2019 у справі №923/876/16, від 21.07.2021 у справі №926/3973/17 стосовно правильності обраного способу захисту права.

Так, якщо підставою для відкриття касаційного провадження скаржник вважає наявність випадку, передбаченого пунктом 2 частини другої статті 287 ГПК України, він повинен обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду (абзац 3 пункту 5 частини другої статті 290 цього Кодексу). Скаржник повинен чітко вказати норму права, висновок про застосування якої був сформований Верховним Судом, дату прийняття відповідного судового рішення та номер справи, навести сам висновок і змістовно обґрунтувати необхідність відступлення від нього.

Разом з тим, скаржником не дотримано вимог пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України, оскільки фактично в касаційній скарзі наведено не змістовне обгрунтування непогодження з правовою позицією Верховного Суду у справах №923/876/16, №926/3973/17, а доводиться безпідставне урахування у постанові Західного апеляційного господарського суду правових висновків, викладених в постановах, прийнятих у цих справах, виснуючи, що в цій справі мають місце інші обставини.

Крім того, відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 290 ГПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено у Законі України "Про судовий збір".

Частиною першою статті 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Частиною першою статті 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України "Про судовий збір" у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Відповідно до підпункту 5 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду судовий збір встановлений у розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Враховуючи викладене, судовий збір за подання касаційної скарги складає 13620 грн ((2270,00 х 3-немайнові вимоги) х 200 % ставки).

Скаржником до касаційної скарги не додано документа, який підтверджує сплату судового збору у встановленому законом порядку та розмірі, при цьому заявлено клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Частиною першою статті 8 Закону України "Про судовий збір" унормовано, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Згідно з частиною другою статті 8 зазначеного вище Закону суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

За змістом положень статті 8 Закону України "Про судовий збір" питання про відстрочення та розстрочення судом сплати судового збору, зменшення розміру судового збору або звільнення від його сплати з підстав майнового стану сторони вирішується на розсуд суду в кожному конкретному випадку залежно від обставин справи та обґрунтованості доводів сторони належними і допустимими доказами на підтвердження того, що майновий стан сторони дійсно перешкоджає сплаті нею судового збору в установленому порядку і розмірі.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання про звільнення від сплати судового збору повинна навести доводи того, що її майновий стан об`єктивно перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі, а також надати докази, які б свідчили про вжиття ним всіх необхідних заходів для своєчасної сплати судового збору.

Необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, узгоджується зі статтею 129 Конституції України, якою як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, і не може бути визнане обмеженням права доступу до суду в розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як визначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 20 травня 2010 року у справі "Пелевін проти України" (заява № 24402/02), право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг (пункт 27). Такі обмеження дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду "за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання, що може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб" (рішення від 28 травня 1985 року у справі "Ешингдейн проти Сполученого Королівства" (пункт 57).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі "Креуз проти Польщі" (заява №28249/95) зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції (пункт 60).

Таким чином, звільнення від сплати судового збору (відстрочення, розстрочення його сплати або зменшення його розміру) з підстав, передбачених статтею 8 Закону України "Про судовий збір", є прерогативою суду, який вирішує питання відкриття провадження (прийняття заяви, скарги тощо).

Зазначені норми є диспозитивними і встановлюють не обов`язок, а право суду на власний розсуд звільнити особу від сплати судового збору (відстрочити, розстрочити його сплату або зменшити його розмір).

В обґрунтування клопотання про звільнення від сплати судового збору скаржник зазначив, що розмір судового збору в сумі 8268 грн (вказано скаржником), який підлягає сплаті за подання касаційної скарги у цій справі, значно перевищує розмір п`яти відсотків його річного доходу. У підтвердження викладених доводів позивачка подала: довідку Головного управління пенсійного фонду України у Закарпатській області про отримання пенсії за віком з жовтня 2020 року по вересень 2021 року та відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період з другого кварталу 2020 року по другий квартал 2021 року, виданої Державною фіскальною службою України згідно з якими інформація про доходи відсутня.

При цьому надані ОСОБА_1 відомості про доходи за період з четвертого кварталу 2020 року по четвертий квартал 2021 року, колегія суддів визнає такими, що не підтверджує річний дохід скаржника за попередній 2020 рік.

Отже, за оцінкою суду скаржницею до касаційної скарги не додано інших доказів, які б у сукупності з наданими скаржницею доказами, підтверджували, що на момент подання касаційної скарги її майновий стан перешкоджав сплаті ним судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Крім того, відповідно до пункту 6 частини другої статті 290 ГПК України, у касаційній скарзі має бути зазначено вимоги особи, яка подає скаргу.

Відповідно до прохальної частини касаційної скарги ОСОБА_1 просить скасувати постанову Західного апеляційного господарського суду від 03.08.2021 у справі №907/650/16, а справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Однак з мотивувальної частини касаційної скарги вбачається, що скаржниця оскаржує зазначене судове рішення з підстав пункту 4 частини першої статті 308 ГПК України, згідно з якою, Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.

Разом з тим, вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, повинні кореспондуватися з повноваженнями суду касаційної інстанції, передбаченими положеннями статтею 308 ГПК України, відповідно до яких суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду; 3) скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд; 4) скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині; 5) скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду у відповідній частині; 6) у передбачених цим Кодексом випадках визнати нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі у відповідній частині; 7) у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених в пунктах 1 - 6 частини першої цієї статті.

Аналіз положень зазначеної статті дає підстави для висновку, що вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, повинні бути повними та однозначними, тобто містити інформацію не лише про те, які судові рішення оскаржуються, а й про те, які повноваження суд касаційної інстанції повинен застосувати за результатами перегляду оскаржуваних рішень (передати справу повністю або частково на новий розгляд, ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, залишити в силі рішення суду першої інстанції тощо).

Проте подана касаційна скарга зазначеним вимогам не відповідає, оскільки мотивувальна частина не відповідає її прохальній частині, тобто скаржнику необхідно уточнити які саме повноваження суду касаційної інстанції скаржник просить застосувати за результатами касаційного перегляду оскаржуваних судових рішень.

Згідно з частиною другою статті 292 ГПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Відповідно до частини другої статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Ураховуючи викладене, касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Західного апеляційного господарського суду від 03.08.2021 у справі №907/650/16 підлягає залишенню без руху на підставі частин другої та третьої статті 292 ГПК України, із наданням скаржнику строку для усунення недоліків, а саме: (1) подання Суду заяви про поновлення строку на касаційне оскарження з наведенням інших підстав для його поновлення та наданням доказів в підтвердження поважності причин пропуску скаржником встановленого строку; (2) подання Суду касаційної скарги у новій редакції, в прохальній частині якої скаржник має зазначити які саме повноваження суду касаційної інстанції він просить застосувати за результатами касаційного перегляду оскаржуваного судового рішення, а також чітко вказати норму права, висновок про застосування якої був сформований Верховним Судом, навести сам висновок і змістовно обґрунтувати необхідність відступлення від нього; (3) подання Суду документа про сплату (зарахування) судового збору за подання касаційної скарги в установленому законом порядку та розмірі, а саме у сумі 13620 грн.

Згідно з частиною четвертою статті 174 та частиною другою статті 292 ГПК України, якщо скаржник не усунув недоліки касаційної скарги у строк, встановлений судом, така касаційна скарга вважається неподаною і повертається особі, що звернулась із касаційною скаргою.

З огляду на залишення касаційної скарги без руху, клопотання про зупинення дії та виконання оскаржуваного судового рішення залишається без розгляду до усунення недоліків.

Керуючись статтями 119, 174, 234, 235, 287, 288, 290, 292 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Підстави, наведені у клопотанні ОСОБА_1 про поновлення строку на оскарження постанови Західного апеляційного господарського суду від 03.08.2021 у справі №907/650/16, визнати неповажними.

2. Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги на постанову Західного апеляційного господарського суду від 03.08.2021 у справі №907/650/16.

3. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Західного апеляційного господарського суду від 03.08.2021 у справі №907/650/16 залишити без руху.

4. Роз`яснити ОСОБА_1 , що якщо заяву про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень у цій справі не буде подано скаржником в зазначений строк у відкритті касаційного провадження буде відмовлено на підставі пункту 4 частини першої статті 293 ГПК України.

5. Роз`яснити ОСОБА_1 , що невиконання у встановлений строк інших вимог цієї ухвали є підставою для повернення касаційної скарги без розгляду.

(Докази виконання вимог цієї ухвали надсилати/подавати на адресу Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду: вул. О. Копиленка, 6, м. Київ, 01016).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий С. В. Бакуліна

Судді О. М. Баранець

Н. М. Губенко