ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"16" листопада 2021 р. Cправа № 902/932/21

Господарський суд Вінницької області у складі головуючого судді Маслія І.В., розглянувши без виклику сторін за наявними матеріалами в порядку спрощеного позовного провадження матеріали господарської справи

за позовом: Національного наукового центру "Інститут експериментальної і клінічної ветеринарної медицини" (вул. Пушкінська, 83, м. Харків, 61023)

до: Державного підприємства "Дослідне господарство "Артеміда" (площа Шкільна, 7, м. Калинівка, Калинівський район, Вінницька область, 22400)

про стягнення 150000 грн.

В С Т А Н О В И В :

Національний науковий центр "Інститут експериментальної і клінічної ветеринарної медицини" звернувся до Господарського суду Вінницької області з позовом до Державного підприємства "Дослідне господарство "Артеміда" про стягнення 150 000,00 грн. заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов договору на надання послуг №19/09/2019В від 19.09.2019 в частині оплати за надані послуги.

Ухвалою суду від 17.09.2021 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/932/21 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання). Даною ухвалою встановлено сторонам строки для вчинення процесуальних дій, зокрема, на подання відповідачем відзиву на позовну заяву.

Вказана ухвала направлена на зазначені в позовній заяві електронні адреси сторін та додатково відповідачу засобами поштового зв`язку, яка отримана останнім особисто 20.09.2021 згідно Трекінгу з сайту Укрпошта наявного в матеріалах справи.

У визначений судом строк відзиву відповідача на позовну заяву до суду не надійшло.

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав.

За частиною 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічна норма міститься у частині 9 статті 165 ГПК України.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів частини 9 статті 165 та частини 2 статті 178 ГПК України.

Розглядаючи дану справу, суд з урахуванням ч. 2 ст. 11 ГПК України та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" приймає до уваги припис ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою закріплене право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

19.09.2019 між Національним науковим центром "Інститут експериментальної і клінічної ветеринарної медицини" (позивач, за договором Виконавець) та Державним підприємством "Дослідне господарство "Артеміда" (відповідач, за договором Замовник) укладено договір № 19/09/2019В (надалі Договір).

Згідно з предметом Договору Виконавець зобов`язується надати Замовнику послуги з проведення діагностичних досліджень вірусбактеріальних та паразитарних хвороб тварин в господарстві Замовника, надання науково-консультативних дорадчих послуг з профілактики та заходів боротьби з ними, токсикологічний моніторинг кормів, а Замовник зобов`язується прийняти їх та оплатити вартість на умовах даного Договору (п. 1.1. Договору).

Надання послуг проводиться у рамках НДР і ДКР, які виконуються в інституті у відповідності з галузевими програмами науково-дослідних робіт (п.1.2. Договору).

Вартість послуг за цим договором складає 600 000, 00 грн. (шістсот тисяч гривень 00 копійок) з урахуванням ПДВ (п. 2.1. Договору).

Порядок розрахунків: Замовник здійснює розрахунки на підставі актів приймання- передачі наданих послуг, кінцевим терміном оплати є 10 днів з моменту складання актів приймання-передачі наданих послуг (п. 2.3. Договору).

Даний Договір вступає в силу з моменту підпису його сторонами і може бути продов жений за узгодженням Сторін на основі погоджувального листа. Договір дійсний з 19 вересня 2019р. до 31 грудня 2019 р. (п. 7.1. та п. 7.2. Договору).

Як зазначено позивачем в позовній заяві, свої зобов`язання за договором виконував належним чином, послуги надавались протягом терміну дії договору, з урахуванням фактичної потреби Замовника (відповідача) їх прийом-передача оформлювалась відповідними актами.

Перший акт прийому-передачі складено 03.10.2019 року в якому сторонами визначено, що виконано і передано послуги, передбачені договором № 19/09/2019В від 19.09.2019 р. на суму 50 000,00 грн. Відповідач оплатив позивачеві вартість цих послуг у розмірі 50 000,00 грн.

Другий акт прийому-передачі складено 23.10.2019 року в якому сторонами визначено, що виконано і передано послуги, передбачені договором № 19/09/2019В від 19.09.2019 р. на суму 250 000,00 грн. З цієї суми відповідач оплатив тільки 100 000,00 грн., а саме: 24.10.2019 року в сумі 50 000, 00 грн. та 10.12.2019 р. в сумі 50 000, 00 грн.

Інших платежів від відповідача більше не надходило, таким чином утворилась заборгованість у розмірі 150 000, 00 грн.

Відповідач 02 вересня 2020 року надав позивачу гарантійний лист №62, яким зобов`язувався оплатити заборгованість у розмірі 150 000,00 грн. до 31.12.2020 року.

Однак у визначений в гарантійному листі строк відповідач не здійснив оплату заборгованості, що стало підставою звернення позивача до суду з вимогою про стягнення 150 000,00 грн заборгованості за надані послуги.

Надаючи правову кваліфікацію правовідносинам, що виникли між сторонами, суд враховує таке.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 901, ч. 1 ст. 902 та ч. 1. ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Виконавець повинен надати послугу особисто. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі укладеного між сторонами договору № 19/09/2019В від 19.09.2019 позивач надав відповідачу послуги загальною вартістю 300 000,00 грн, що підтверджується обопільно підписаними Актами прийому-передачі робіт від 03.10.2019 та від 23.10.2019.

Згідно п 2.3. договору № 19/09/2019В від 19.09.2019 р. терміном оплати є 10 днів з моменту складання акту приймання-передачі наданих робіт, тобто кінцевим терміном оплати є 02.11.2019 р.

Відповідач в свою чергу розрахувався частково на суму 150 000,00 грн. і станом на 02.09.2020 заборгованість останнього становила 150 000,00 грн.

Дана сума заборгованості визнана відповідачем, що підтверджується направленим на адресу позивача гарантійного листа №62 від 02.09.2020, згідно якого відповідач зобов`язується сплатити заборгованість за договором № 19/09/2019В від 19.09.2019 р. в розмірі 150 000,00 грн до 31.12.2020.

Разом з тим, заборгованість на день розгляду справи відповідачем не сплачена.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом .

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Згідно ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

З урахуванням встановлених судом обставин, та виходячи з положень наведених вище норм, суд дійшов висновку, що позивачем правомірно заявлено до стягнення 150 000,00 грн. боргу за Договором укладеним між сторонами.

За змістом ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

При цьому ч. 1 ст. 14 ГПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. 2 вказаної статті).

Натомість відповідачем не надано суду належних доказів на спростовування заявлених позовних вимог, в тому числі щодо здійснення оплати за надані послуги.

За вказаних обставин у своїй сукупності, позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76-80, 86, 91, 129, 232, 233, 236, 238, 240, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства "Дослідне господарство "Артеміда" (площа Шкільна, 7, м. Калинівка, Калинівський район, Вінницька область, 22400, ) на користь Національного наукового центру "Інститут експериментальної і клінічної ветеринарної медицини" (вул. Пушкінська, 83, м. Харків, 61023, ) 150 000,00 грн - основного боргу та 2270,00 грн. - відшкодування витрат на сплату судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Примірник повного судового рішення надіслати сторонам рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення та на відомі суду адреси електронної пошти: позивача - , відповідача - .

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення (ч.1 ст.256 ГПК України).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано (ч.1 ст.241 ГПК України).

Апеляційна скарга подається у порядку, визначеному ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Повне рішення складено 16 листопада 2021 р.

Суддя Ігор МАСЛІЙ

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Пушінська, 83, м. Харків, 61023)

3 - відповідачу (площа Шкільна, 7, м. Калинівка, Калинівський район, Вінницька область, 22400)