ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" листопада 2021 р. Справа№ 925/383/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсака В.А.

суддів: Демидової А.М.

Попікової О.В.

за участю секретаря судового засідання: Поливач В.Д.

за участю представника(-ів): згідно протоколу судового засідання від 08.11.2021,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Черкаської області від 28.07.2021, повний текст складено 13.08.2021

у справі №925/383/21 (суддя Кучеренко О.І.)

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Комунального підприємства теплових мереж "Черкаситеплокомуненерго" Черкаської міської ради,

про стягнення 3 446 355,27 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі - позивач) звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом до Комунального підприємства теплових мереж "Черкаситеплокомуненерго" Черкаської міської ради (надалі - відповідач) про стягнення суми боргу у розмірі 3 446 355,27 грн, з яких:

- пеня у сумі 2 037 874,02 грн;

- три проценти річних у сумі 797 648,89 грн;

- інфляційні втрати у сумі 610 832,36 грн.

Позов мотивовано тим, що за укладеним між сторонами договором постачання природного газу №1550/1920-ТЕ-36 від 26.09.2019 позивачем було передано у власність відповідача природний газ на загальну суму 146 826 236,71 грн, проте відповідач оплату за поставлений газ здійснював несвоєчасно та не у повному розмірі. У зв`язку з цим порушенням позивач нарахував відповідачу пеню у сумі 2 037 874,02 грн, три проценти річних у сумі 797 648,89 грн, інфляційні втрати у сумі 610 832,36 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 28.07.2021 у справі №925/383/21 позов задоволено частково, стягнуто з Комунального підприємства теплових мереж "Черкаситеплокомуненерго" Черкаської міської ради на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 1 018 937 грн пені, 797 648,89 грн три відсотки річних, 610 832,36 грн інфляційних втрат та 51 695,33 грн судового збору.

Суд виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог у задоволеній частині.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Черкаської області від 28.07.2021 у справі №925/383/21 в частині вимог щодо відмови у стягненні 1 018 937,00 грн пені скасувати та прийняти нове судове рішення яким позовні вимоги в цій частині задовольнити.

В апеляційній скарзі заявлено клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник посилається на те, що судом першої інстанції неповно досліджено обставини справи, неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Скаржник наголошує на порушенні судом першої інстанції ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України та безпідставному зменшенні судом пені до 50 %.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями та протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.09.2021, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Попікова О.В., Демидова А.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.09.2021 дану апеляційну скаргу залишено без руху. Роз`яснено скаржнику, що протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали останній має право усунути недоліки зазначені у її мотивувальній частині, надавши суду відповідні докази.

06.10.2021 через відділ документального забезпечення апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків у відповідності до вищезазначеної ухвали суду, до якої додано платіжне доручення № від 01.10.2021 про сплату судового збору у розмірі 22 926,09 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.10.2021 поновлено Акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" пропущений строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Черкаської області від 28.07.2021 у справі №925/383/21. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Черкаської області від 28.07.2021 у справі №925/383/21. Закінчено проведення підготовчих дій. Повідомлено учасників справи про призначення апеляційної скарги до розгляду на 08.11.2021 о 14:00 год. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі до 03.11.2021. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі до 03.11.2021. Доведено до відома учасників справи, що явка їх представників в судове засідання є необов`язковою.

Явка представників учасників справи.

В судове засідання від 08.11.2021 з`явилися представники позивача та відповідача.

У судовому засіданні від 08.11.2021 представник відповідача просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржене рішення - без змін.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Відповідач не скористався своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 ГПК України та не надав суду письмового відзиву на апеляційну скаргу на рішення суду, що згідно ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Межі та строк розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення присутніх представників позивача та відповідача, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржене рішення у даній справі залишити без змін, виходячи з такого.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

26.09.2019 між Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та Комунальним підприємством теплових мереж "Черкаситеплокомуненерго" Черкаської міської ради (споживач) було укладено договір постачання природного газу №1550/1920-ТЕ-36 від (далі - договір). За умовами цього договору постачальник зобов`язався поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього Договору (пункт 1.1 договору).

Постачальник передає споживачеві у жовтні 2019 року - квітні 2020 року замовлений споживачем природний обсяг (об`єм) природного газу у кількості 36 390 тисяч кубічних метрів (пункт 2.1 договору).

Перегляд та корегування замовлених споживачем обсягів природного газу за договором може відбуватись за ініціативою споживача шляхом підписання додаткової угоди, в тому числі протягом відповідного розрахункового періоду, але не пізніше останнього робочого дня розрахункового періоду. Для цього споживач зобов`язаний своєчасно надати постачальнику два екземпляри належним чином оформленої додаткової угоди. Споживач зобов`язується самостійно контролювати обсяги використання природного газу і своєчасно обмежувати (припиняти) використання природного газу у разі перевищення замовлених обсягів або своєчасно надавати додаткові угоди на коригування замовлених обсягів за договором (пункт 2.4 договору).

Приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному періоді постачання оформлюється актом приймання-передачі (пункт 3.8 договору).

Ціна за 1000 куб. м природного газу визначається сторонами шляхом підписання додаткової угоди на підставі прейскуранту (пункт 4.2 договору).

Порядок та умови проведення розрахунків сторонами узгоджено у розділі 6 договору. Оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця постачання природного газу, остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється 25 числа (включно) місяця наступного за місяцем постання газу. Сторони погодили, що з урахуванням пункту 10.3 цього договору укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання споживачем будь-яких документів (актів, розрахунків, протоколів тощо) щодо нарахованих (оформлених) та не профінансованих пільг і житлових субсидій населенню згідно з порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором (пункт 5.1 договору).

У разу прострочення споживачем оплати згідно з пунктів 5.1, 5.6 договору, споживач зобов`язується сплатити постачальнику пені у розмірі 17,8% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення (пункт 7.2 договору).

Сторони погодили, що з урахуванням пункту 10.3 цього договору укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання споживачем будь-яких документів (актів, розрахунків, протоколів тощо) щодо нарахованих (оформлених) та не профінансованих пільг і житлових субсидій населенню згідно з порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256, не звільняє споживача від обов`язку сплатити на користь постачальника платежі відповідно до статі 625 Цивільного кодексу України, нараховані на всю суму заборгованості за цим договором (пункт 7.3 договору).

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині постачання природного газу з до 30 квітня 2020 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного погашення (пункт 11.1 договору).

Договір постачання природного газу №1550/1920-ТЕ-36 від 26.09.2019 неодноразово доповнювався шляхом укладення між сторонами додаткових угод до нього.

Додатковими угодами №1 від 28.10.2019, №2 від 12.11.2019, №3 від 09.12.2019, №4 від 27.12.2019, №5 від 28.01.2020, №6 від 24.02.2020, №7 від 23.03.2020, №8 від 30.04.2020, №9 від 22.05.2020, №10 від 22.06.2020, №11 від 22.07.2020, №13 від 25.08.2020, №14 від 22.09.2020 сторони змінювали ціну за 1000 куб. м природного газу за різні періоди постачання природного газу.

На виконання умов договору та укладених між сторонами додаткових угод до договору позивач за період з жовтня 2019 року до вересня 2020 року поставив відповідачу природний газ на загальну суму 146 826 236,71 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу: від 31.10.2019, від 30.11.2019, від 31.12.2019, від 31.01.2020, від 29.02.2020, від 31.03.2020, від 30.04.2020, від 31.05.2020, від 30.06.2020, від 31.07.2020, від 31.08.2020, від 30.09.2020, які підписанні уповноваженими особами сторін по справі та скріплені відповідними печатками підприємств.

Будь-яких зауважень з боку відповідача щодо недопоставки або неналежної поставки природного газу не було. Тобто, позивач належним чином виконав зобов`язання за договором, поставивши природний газ відповідачу у строки та в об`ємах, визначених договором та підтверджено актами приймання-передачі.

За поставлений природний газ у період з жовтня 2019 року до вересня 2020 року відповідач розрахувався у повному обсязі, однак, допустив порушення встановленого договором строку оплати, чим порушив умови господарського зобов`язання, а саме вимоги пункту 6.1 договору .

Остаточна сплата основного боргу відповідачем проведена 22.12.2020.

Факт несвоєчасної оплати за поставлений природний газ підтвердив і сам відповідач у своєму відзиві на позовну заяву.

У зв`язку з порушенням умов договору та несвоєчасним розрахунком споживача перед постачальником, позивач на підставі умов договору нарахував відповідачу пеню, інфляційні та річні, стягнення яких стало підставою для звернення позивача до суду для їх примусового стягнення.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Розглянувши апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що остання не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Правовідносини, які виникли між сторонами у справі за своєю правовою природою є відносинами з поставки природного газу, на підставі укладеного між сторонами договору.

Зазначені правовідносини урегульовані нормами Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до статті 714 Цивільного кодексу України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні. Умова щодо кількості товару може бути погоджена шляхом встановлення у договорі купівлі-продажу порядку визначення цієї кількості. Якщо за договором купівлі-продажу переданню підлягає товар у певному співвідношенні за видами, моделями, розмірами, кольорами або іншими ознаками (асортимент), продавець зобов`язаний передати покупцеві товар в асортименті, погодженому сторонами. Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу (статті 669, 671, 691 Цивільного кодексу України).

Частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Суд вважає, що сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов договору. Договір не заперечений сторонами, не визнаний судом недійсним та не розірваний в установленому порядку. Суд також враховує презумпцію правомірності правочину (положення статті 204 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на виконання укладеного між сторонами умов договору постачання природного газу, позивач поставив, а відповідач прийняв природний газ на суму 146 826 236,71 грн.

Відсутність претензій відповідача щодо неналежної поставки товару, недопоставки, неякісного товару чи іншого невиконання умов спірного договору є доказом належного виконання постачальником своїх зобов`язань за договором.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач несвоєчасно оплачував вартість отриманого газу чим порушив умови господарського зобов`язання.

Отже, з урахуванням відсутності у банківських виписках відомостей про пререрахунок коштів на підставі Постанови Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду про те, що позивачем правомірно нараховані пеня, 3 % річних та інфляційні втрати за порушення строків виконання грошового зобов`язання.

Щодо вимог про тсягнення 3 % річних та інфляційних втрат суд зазначає, що згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інше не встановлено договором.

На підставі наведених правових норм позивач нарахував відповідачу 797 648,89 грн три відсотки річних та 610 832,36 грн інфляційних втрат за період прострочення з 26.11.2019 до 21.12.2020 (з врахуванням періодів поставки товару та сплати відповідачем його вартості).

Перевіривши заявлений до стягнення позивачем розмір пені, 3 % річних та інфляційних втрат, суд зазначає, що їх розрахунок є арифметично вірним, а тому вказані вимоги є доведеними і правомірно задоволені судом першої інстанції.

Щодо вимог про стягнення пені суд встановив наступне.

Згідно з частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За приписом статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 216 Господарського кодексу України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Штрафними санкціями у відповідності з частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

На підставі вказаних вимог позивачем нараховано відповідачу 2 037 874,02 грн пені за період прострочення з 26.11.2019 до 26.03.2020 з врахуванням періодів прострочення та фактичної оплати за розрахунковий період, які просить стягнути з відповідача.

Розрахунок перевірено судом за допомогою калькулятора санкцій апаратного комплексу "Ліга-Закон", розрахунки позивача зроблені вірно.

Як свідчать матеріали справи, разом із відзивом на позов, відповідач подав суду клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій до 50 %.

В обґрунтування клопотання відповідач зазначив, що борг та штрафні санкції, які є предметом спору, виникли внаслідок об`єктивних причин, а саме несвоєчасного перерахування субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці у тарифах на теплову енергію, що постачається населенню та несвоєчасне фінансування пільг та субсидій позивачу. За доводами відповідача порушення ним умов договору постачання природного газу не завдало збитків позивачу, на день розгляду справи оплату за поставлений газ відповідач здійснив у повному обсязі. Відповідач також просить суд звернути увагу на тяжкий матеріальний стан відповідача, що підтверджується збитковим балансом (звітом про фінансовий стан). Станом на 05.04.2021 державою не профінансована різниця в тарифах для населення та заборгованість по пільгам та субсидіям, крім того існує значна заборгованість за використану теплову енергію бюджетних установ та населення перед відповідачем. Відтак, враховуючи відсутність збитків, завданих позивачу несвоєчасним виконанням грошових зобов`язань відповідачем, останній просить суд зменшити розмір штрафних санкцій на 50%.

Суд, беручи до уваги наведені відповідачем у клопотанні про зменшення розміру штрафних санкцій обставини, зважаючи на фактичні обставини справи, визнав обґрунтованим зменшення розміру заявленого до стягнення пені, у зв`язку з чим задовольнив клопотання.

Позивач у доводах апеляційної скарги наполягає на безпідставності вказаного висновку суду. Наголошує, що відповідний розмір пені погоджено умовами договору в укладенні якого сторони були вільними. Не відповідають дійсності аргументи відповідача про те, що позивач через затримку розрахунку відповідача не поніс жодних збитків. Крім того, наголошує, що позивач відповідно до даних Консолідованого звіту позивача за 2020 рік, за вказаний період діяльності, отримав фінансовий результат у вигляді чистого збитку в розмірі 19,002 млрд. грн.

Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду про задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру пені, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому за положенням ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Однак, наявність у кредитора можливості стягувати із покупця надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для покупця і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено і в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013.

Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру штрафних санкцій наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення штрафних санкцій.

Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Наприклад, такими правилами є правила про неустойку, передбачені статтями 549-552 Цивільного кодексу України. Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

З огляду на те, що на день звернення з позовом до суду боржником повністю виконані зобов`язання за договором, враховуючи майновий стан боржника, суд першої інстанції дійшов висновку, що нараховані позивачем штрафні санкції є надмірно великими, тому з урахуванням інтересів відповідача зменшує їх на 50%, частково задовольняючи позовні вимоги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про стягнення пені, у сумі 1 018 937 грн.

З приводу вищезазначених доводів скаржника колегія суддів вважає необхідним зазначити, що Верховний Суд вже неодноразово наголошував у своїх постановах, що визначення конкретного розміру зменшення штрафних санкцій належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил статті 86 ГПК України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обстави справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Зважаючи на викладене, колегія суддів зауважує, що зменшення розміру заявлених до стягнення з відповідача пені та штрафу на 50%, враховуючи характер спірних правових відносин та обставини справи, є оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін.

Доводів та доказів, які б слугували підставою для скасування оскарженого рішення скаржником не наведено.

Всім встановленим обставинам, які мають значення для правильного вирішення спору надана належна правова оцінка.

Поряд з цим, суд апеляційної інстанції зазначає, що за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України", no. 4241/03 від 28.10.2010 Суд повторює, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Проаналізувавши текст оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про вмотивованість судового рішення, враховуючи, що доводи та аргументи сторін були почуті, судом зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується його рішення, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Хаджинастасиу проти Греції", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації").

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Нормою ст.276 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, доводи апеляційного оскарження є необґрунтованими, підстав для зміни чи скасування оскарженого рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 129 ГПК України та, у зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги, покладаються на скаржника.

Керуючись Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 28.07.2021 у справі №925/383/21 залишити без змін.

3. Матеріали справи повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови суду складено та підписано - 16.11.2021.

Головуючий суддя В.А. Корсак

Судді А.М. Демидова

О.В. Попікова