ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10.11.2021 Справа № 905/1804/21

Господарський суд Донецької області у складі судді Аксьонової К.І. за участю секретаря судового засідання Парахотіна Ю.А., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бета-Агро-інвест», смт.Очеретине, Донецька область

до відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ, в особі Регіональної філії «Донецька залізниця», м. Лиман, Донецька область

про стягнення вартості втраченого вантажу у сумі 40344,00грн,

За участю:

від позивача: Кириченко Ю.Ю. адвокат на підставі довіреності № б/н від 02.08.2021 (в режимі відеоконференції);

від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Бета-Агро-інвест», смт.Очеретине, Донецька область, звернувся до Господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ, в особі Регіональної філії «Донецька залізниця», м. Лиман, Донецька область, про стягнення вартості втраченого вантажу у сумі 40344,00грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач не забезпечив збереження вантажу у вагонах №63121875 та №63761373, які знаходились під охороною залізниці на станції прибуття (призначення) Фенольна Донецької залізниці, у зв`язку з чим був втрачений вантаж, що підтверджується складеними комерційними актами №490903/1 від 01.07.2021 та №490903/2 від 01.07.2021. Також за результатами вирішення спору позивачем крім сплаченого у сумі 2270,00грн судового збору заявлені до стягнення з відповідача витрати на правову допомогу у сумі 9000,00грн.

Відповідач проти позову заперечив, посилаючись на те, що позивачем неправильно визначено вагу втраченого вантажу, від якої розрахована дійсна вартість втраченого вантажу, що призвело до збільшення суми позовних вимог; надав контррозрахунок; заперечив проти витрат позивача на правову допомогу.

Приймаючи позовну заяву до розгляду та відкриваючи провадження у справі, суд, виходячи з вимог ч.3 ст.12, ч.1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України, дійшов висновку про розгляд даної справи як малозначної в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Висновок щодо визначення даної справи як малозначної зроблений судом з огляду на приписи п.1 ч.5 ст.12 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, для цілей цього Кодексу визначені як малозначні.

Провадження у справі відкрито ухвалою суду від 22.09.2021; судове засідання призначене на 20.10.2021; розгляд справи судом розпочато у судовому засіданні 20.10.2021 з подальшим оголошенням перерви до 10.11.2021.

У судовому засіданні 10.11.2021 в режимі відеоконференції взяв участь представник позивача, підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач представника у судове засідання не направив; про причини неявки суд не повідомив.

Зважаючи на те, що під час розгляду справи судом було надано сторонам достатньо часу для реалізації своїх процесуальних прав, передбачених ст.ст. 42, 46 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про розгляд справи по суті за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

19.10.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Агропартнер» (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Бета-Агро-інвест» (покупець) був укладений договір №П-714-АПР, відповідно до умов якого продавець прийняв на себе зобов`язання поставити, а покупець прийняти мінеральні добрива. Умовами договору встановлено, що кількість, номенклатура, ціна, строки та інші умови поставки кожної партії товару, що постачається згідно договору, визначаються у специфікаціях, що є додатками до договору і становлять його невід`ємну частину (п.1.1). Згідно із специфікацією №4 від 28.05.2021 продавець передає покупцеві товар (добриво складене мінеральне NPK (10:26:26) в біг/бегах), кількістю 1638т, загальною вартістю з ПДВ 26863200,00грн.

З метою здійснення контролю за кількістю продукції, що відвантажується 23.06.2021 складені пакувальні акти №1 та 2 про завантаження вагонів №63121875 та №63761373 на складі ЦСМД в кількості по 70 біг/бегів у кожному вагоні.

24.06.2021 Публічне акціонерне товариство «Сумихімпром» (вантажовідправник) зі станції відправлення Баси Південної залізниці на станцію призначення Фенольна Донецької залізниці направило Товариству з обмеженою відповідальністю «Бета-Агро-інвест» (вантажоодержувач) за залізничними накладними №44453066 та №44453140 добрива хімічні та мінеральні різні.

Відповідно до накладної №44453066 від 24.06.2021 вантажовідправником відправлено вагон №63121875 з масою вантажу 63000кг, кількість місць 70; за накладною №44453140 від 24.06.2021 вантажовідправником відправлено вантаж у вагоні №63761373 з масою вантажу 63000кг, кількість місць 70.

Вантаж у вагони завантажено вантажовідправником, про що у накладних №44453066 та №44453140 зроблено відповідний запис; зазначено, що вантаж розміщено і закріплено згідно з п.6-7 гл.1 п.4 гл.10 Додатку 3 до СМГС; на станції відправлення вантаж прийнятий до перевезення без зауважень.

Позивач зазначає, що 30.06.2021 на станцію призначення Фенольна Донецької залізниці прибуло дев`ять вагонів з добривом, з яких п`ять вагонів подано для розвантаження на під`їзду колію ТОВ «Бета-Агро-інвест», чотири вагони знаходились під охороною залізниці, а саме стрілка ВОХР Кузнецова І.Г., яким 01.07.2021 було помічено розкрадання вантажу (добрива) невідомими особами шляхом пересипання добрива з бегів у маленькі мішки; після того як охоронець гукнув невідомих осіб, останні поїхали на своєму автомобілі, залишивши 15 мішків з добривом.

Вказані обставини зафіксовані в акті загальної форми від 01.07.2021. За даним фактом відкрито кримінальне провадження.

Вагони №63761373 та №63121875 було переставлено з 1 колії на 14 неелектрофіковану колію та проведено комерційний огляд вагонів, за наслідками яких складено та підписано комерційні акти №490903/1 від 01.07.2021 та №490903/2 від 01.07.2021.

Відповідно до комерційного акту №490903/1 від 01.07.2021 за наслідками комерційного огляду вагону №63761373 фактично виявилось нетто 62100кг; згідно графи 22 перевізного документа вказано 70 місць (у нижньому ярусі 36, у верхньому ярусі 34), фактично у нижньому ярусі виявилось 36 місць, у верхньому ярусі - 33 місця; розсипу вантажу не виявлено; кінцева недостача 1 місце, 900кг.

Відповідно до комерційного акту №490903/2 від 01.07.2021 за наслідками комерційного огляду вагону №63121875 фактично виявилось нетто 61440кг; згідно графи 22 перевізного документа вказано 70 місць (у нижньому ярусі 36, у верхньому ярусі 34), фактично 69 місць (у нижньому ярусі 36 місць, у верхньому ярусі 33 місця), при цьому одне з місць у верхньому ярусі заповнено приблизно на третину; при зважуванні пошкодженого місця вага фактично склала 240кг (акт переважування від 01.07.2021), вага вилученого вантажу у мішках склала 800кг; розсипу вантажу не виявлено; кінцева недостача 1 місце (900кг) та 660кг. Загальна недостача 1560кг.

Знайдений працівниками залізниці вантаж у кількості 800 кг (15 мішків), що був залишений біля вагону невідомими особами під час розкрадання вантажу 01.07.2021 було передано працівнику ТОВ «Бета-Агро-Інвест» , що вбачається з розписки про передання на відповідальне зберігання. Ці обставини позивач не заперечує.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що відповідач зобов`язань зі збереження ввіреного йому вантажу не забезпечив, що й стало підставою для звернення до суду з даним позовом, предметом якого є стягнення вартості втраченого вантажу.

Розглядаючи позовні вимоги, суд виходить з такого.

Згідно із ст.129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.

Відповідно до ст.ст. 7,13 Господарського процесуального кодексу України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

З огляду на вимоги ч.ч.1, 3 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як встановлено ст.908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ч.1 ст.909 Цивільного кодексу України та ч.1 ст.307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

За змістом ч.5 ст.307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Укладення договору перевезення вантажу відповідно до ч.3 ст.909 Цивільного кодексу України та ч.2 ст.307 Господарського кодексу України підтверджується складанням транспортної накладної.

Відповідно до ст. 6 Статуту залізниць України накладна є основним перевізним документом встановленої форми, оформленим відповідно до Статуту та правил і наданий залізниці разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажів, яка укладається між відправником і залізницею. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезень до станції призначення.

Як встановлено ст.12 Закону України «Про залізничний транспорт» залізниці забезпечують збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях.

Залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу (ст.110 Статуту залізниць України).

Статтею 23 Закону України «Про залізничний транспорт» встановлено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. За незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин. Аналогічний припис міститься у ст.113 Статуту залізниць України, ч.2 ст.924 Цивільного Кодексу України.

Згідно з ст.26 Закону України «Про залізничний транспорт» обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

Відповідно до ст.129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин, зокрема, невідповідності маси вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми. Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Невідповідність фактичної маси вантажу та кількості місць з масою вантажу та кількістю місць, які зазначені відправником у накладних №44453066 та №44453140, засвідчено належними доказами - комерційними актами №490903/1 та №490903/2 від 01.07.2021.

Відповідно до п.10 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644, комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Таким чином, комерційний акт повинні підписати три працівники залізниці. Однак зазначена норма не виключає можливості залучення до складення комерційних актів й інших працівників залізниці.

Комерційні акти №490903/1 та №490903/2 від 01.07.2021 підписали: ДС Піддубна Г.В., стрілок ВОХР Кузнецов І.Г., агент комерційний Хмелівська Т.М., головний інженер ТОВ «Бета-Агро-Інвест» Богдано М.Ф.

Тобто комерційні акти №490903/1 та №490903/2 від 01.07.2021 підписані начальником станції, працівником станції, який особисто здійснював перевірку, та представником одержувача в силу приписів п.10 Правил оформлення перевізних документів.

В світлі приписів ст.73 та ч.ч.1, 3 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, в матеріалах справи відсутні докази того, що комерційний агент Хмелівська Т.М., яка також підписала складені наявні в матеріалах справи комерційні акти, не була призначена відповідальною особою, яка має право підпису комерційних актів ф. ГУ-22 на станції Фенольна Донецької залізниці.

Правильність оформлення комерційних актів №490903/1 та №490903/2 від 01.07.2021 та їх дійсність сторонами не заперечується.

Згідно з п.9 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334, особи, які склали або підписали комерційний акт або акт загальної форми, що містить дані, які не відповідають дійсності, несуть встановлену законом відповідальність.

Таким чином суд розцінює наявні в матеріалах справи комерційні акти №490903/1 та №490903/2 від 01.07.2021 в якості належних доказів на підтвердження факту втрати (незбереження) відповідачем вантажу під час його охорони до моменту видачі вантажоодержувачу.

За незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин (ст.113 Статуту залізниць України).

Відповідачем не спростовано факту наявності в діях перевізника вини за незбереження (втрату) прийнятого до перевезення вантажу, який охоронявся.

Таким чином, з урахуванням змісту комерційних актів, суд дійшов висновку, що відповідач своїх зобов`язань з перевезення вантажу належним чином не виконав в частині збереження ввіреного йому вантажу, факт втрати вантажу підтверджений матеріалами справи.

Відповідно до ст.114 Статуту залізниць України залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме: за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі.

Частиною 1 ст.115 Статуту залізниць України передбачено, що вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Згідно з п.2.7 Роз`яснень Вищого господарського суду України №04-5/601 від 29.05.2002 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею» згідно зі ст. 924 Цивільного кодексу України, ст. 314 Господарського кодексу України і ст.ст. 114, 115 Статуту залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної.

Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки ТОВ «Бета-Агро-інвест» (вантажоодержувач), що підписана директором та головним бухгалтером та скріплена печаткою, вартість однієї тони вантажу «добриво складне мінеральне NPK (10:26:26) в біг/бегах» складає 16400,00рн з ПДВ.

Як встановлено судом за наслідками комерційного огляду вагону №63121875 фактично виявилось 69 місць замість 70 (1 місце 900кг), крім того виявлено одне пошкоджене місце у нижньому ярусі, вага якого, при зважуванні фактично склала 240кг. Таким чином кількість втраченого вантажу у вагоні №63121875 складає 1560кг, виходячи з такого: 900кг (1 втрачене місце) + 660кг (900кг-240кг); за наслідками комерційного огляду вагону №63761373 фактично виявилось 69 місць замість 70 (1 місце 900кг).

За розрахунком позивача, вартість втраченого вантажу за відправкою у вагонах №63121875 та №63761373 складає 40344,00грн: 2460кг (загальна кількість втраченого вантажу) х 16,4грн (вартість одного кг добрива).

Перевіривши розрахунок позивача, судом встановлена його невідповідність фактичним обставинам справи щодо дійсної кількості втраченого вантажу, виходячи з того, що позивачем не враховано вантаж, який було знайдено біля вагону та передано ТОВ «Бета-Агро-Інвест» у кількості 800 кг (15 мішків).

Враховуючи вказані обставини, суд дійшов висновку про те, що загальна кількість втраченого вантажу складає 1660кг, виходячи з такого: 900кг (1 втрачене місце 63121875) + 660кг (900кг-240кг) + 900кг (1 втрачене місце у вагоні №63761373) 800кг (кількість передано на відповідальне зберігання ТОВ «Бета-Агро-Інвест» вантажу).

За розрахунком суду дійсна вартість втраченого вантажу складає 27224,00грн: 1660кг (загальна кількість втраченого вантажу) х 16,4грн (вартість 1 кг добрива).

З урахуванням викладеного позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Бета-Агро-інвест» про стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» вартості втраченого вантажу у сумі 40344,00грн підлягають частковому задоволенню у сумі 27224,00грн

Враховуючи часткове задоволення позову, за приписами ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати позивача зі сплати судового збору покладаються на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме в сумі 1531,79грн.

Щодо заявлених позивачем до стягнення 9000,00грн витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 3 ст.123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед інших належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із ч.ч.1,2 ст.126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

При цьому, ч.4 ст.126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Вказані норми узгоджуються з приписами ст.30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якими гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.126 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст.126 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно із ч. 8 ст.129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Позивачем разом з позовом надано договір про надання правової допомоги від 02.08.2021, додаткову угоду №1 від 10.09.2021 до договору від 02.08.2021, акт №1 приймання- передачі виконаних робіт від 11.08.2021 до договору про надання правової допомоги від 02.08.2021, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю ЧН №000318 від 16.03.2018, довіреність від 02.08.2021.

З наданих матеріалів вбачається, що 02.08.2021 між Товариства з обмеженою відповідальністю «Бета-Агро-інвест» (клієнт) та адвокатом Кириченко Ю.Ю. (адвокат) укладений договір про надання правової допомоги, відповідно до якого клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених договором (п.1.1).

Згідно з п.п.4.1, 4.2 договору отримання винагороди адвокатом за надання правової допомоги відбувається у формі гонорару у відповідності до фактично затраченого часу адвоката на надання правової допомоги та розраховується виходячи з вартості години роботи адвоката. Остаточна сума гонорару визначається за результатами надання послуг та фіксується у актах виконаних робіт. Вартість однієї години роботи адвоката становить 900,00грн.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2021 (п.6.1 договору).

На підтвердження надання послуг на правничу допомогу позивач надав акт приймання-передачі виконаних робіт від 11.08.2021 на суму 9000,00грн, виходячи з загального часу, витраченого адвокатом 10годин та вартості наданої допомоги з розрахунку 1 година 9000,00грн.

З акту приймання-передачі виконаних робіт від 11.08.2021 за договором про надання правової допомоги від 02.08.2021 вбачається, що адвокатом за дорученням клієнта були виконані наступні роботи:

№Найменування послугиДата наданняВитрачені годиниВартість, грн
1Проведення правового аналізу щодо судової перспективи відшкодування матеріальної шкоди клієнта, а саме вартості викрадених добрив.02.08.202143600,00
2Підготовка та направлення до суду та сторонам позовної заяви09.08.202165400,00
3Всього 109000
Гонорар адвоката за надання вказаних послуг становить 9000,00грн (п.2 акту).

З огляду на підписання позивачем зазначеного акту приймання-передачі виконаних робіт від 11.08.2021 на суму 9000,00грн, суд приймає цей акт як належний доказ надання послуг на правничу допомогу у вказаному розмірі.

Відповідач заперечив проти розміру заявлених до розподілу витрат на правову допомогу, просив відмовити в частині витрат на проведення правового аналізу щодо судової перспективи відшкодування матеріальної шкоди клієнта, а саме вартості викрадених добрив (4 години, 3600,00грн); просив зменшити витрати на підготовку та направлення до суду та сторонам позовної заяви; зазначив про відсутність доказів фактичного понесення позивачем таких витрат, що є необхідною умовою для відмови у стягненні судових витрат.

Вирішуючи питання розподілу витрат позивача на професійну правничу допомогу, судом враховано, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Тобто при визначенні розміру відшкодування суд, виходячи з конкретних обставин справи, дотримується критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності розміру витрат (за наявності обґрунтованих та доведених відповідними доказами заперечень протилежної сторони). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

Враховуючи критерій реальності адвокатських витрат, суд не розцінює витрати позивача на проведення правового аналізу щодо судової перспективи відшкодування матеріальної шкоди клієнта, а саме вартості викрадених добрив, як об`єктивно необхідні, пов`язаними з розглядом справи.

При визначенні обсягу виконаних робіт та затраченого часу на виконання робіт, суд дійшов висновку, що реальними, дійсно необхідними, є такі витрати позивача, як підготовка та направлення до суду та сторонам позовної заяви (6 годин, 5400,00грн).

Посилання відповідача на завищення розміру та витраченого адвокатом часу при наданні правничої допомоги на підготовку та направлення до суду та сторонам позовної заяви за даними акту від 11.08.2021 суд не приймає до уваги з мотивів їх недоведеності.

Відповідач посилається на відсутність підстав для відшкодування судових витрат позивачу з правничої допомоги з огляду на відсутність доказів фактичної оплати цих витрат.

Судом враховано позицію, викладену Верховним Судом у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, згідно з якою що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.126 Господарського процесуального кодексу України). Натомість положеннями п.2 ч.2 ст.126 Господарського процесуального кодексу України регламентовано порядок компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги (витрати на проїзд, проживання, поштові послуги тощо), для розподілу яких необхідною умовою є надання відповідних доказів, які підтверджують здійснення таких витрат.

Таким чином розмір витрат на правову допомогу, який підлягає розподілу становить 5400,00грн.

Відповідно до ч.4 ст.129 Господарського процесуального кодексу України інші (крім судового збору) судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обстави, з огляду на часткове задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Бета-Агро-інвест» з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 3643,90грн.

К еруючись ст.ст. 86, 129, 210, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, м.Київ, вул.Єжи Гедройця, 5, ) в особі регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (84400, Донецька область, м.Лиман, вул.Привокзальна, 22, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бета-Агро-інвест» (86020, Донецька область, Ясинуватський район, смт.Очеретине, вул. Залізнична, б.10, ) вартість втраченого вантажу у розмірі 27224,00грн, витрати зі сплати судового збору в сумі 1531,79грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3643,90грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні 10.11.2021 проголошено та підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 15.11.2021.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається з урахуванням пп.17.5 п.1 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Суддя К.І. Аксьонова