ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

12 листопада 2021 року м. ХарківСправа № 922/4129/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Добрелі Н.С.

( Без виклику представників сторін)

розглянувши заяву про забезпечення позову (вх. № 26619) по справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЮПМ Україна"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фексім-Україна"
про стягнення 1758250,71 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЮПМ Україна" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фексім-Україна" про стягнення заборгованості за договором поставки № 59538/2015 від 17.04.2015 року у розмірі 1758250,71 грн., з яких 1648738,85 грн. основна заборгованість, 87424,25 грн. пені, 16661,82 грн. 3% річних, 5425,79 грн. інфляційних втрат. Судовий збір та витрати на правничу допомогу позивач просить суд стягнути з відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 13.10.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 03.11.2021 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 03.11.2021 року підготовче засідання у справі було відкладено на 17.11.2021 року.

Через канцелярію господарського суду Харківської області 11.11.2021 року представник позивача надав заяву про забезпечення позову (вх. № 26619), в якій просить суд накласти арешт на грошові кошти ТОВ "Фексім", що знаходяться у банківських установах на рахунках відповідача в розмірі 1847518,87 грн., з яких 1648738,85 грн. основна заборгованість, 87424,25 грн. пені, 16661,82 грн. 3% річних, 5425,79 грн. інфляційних втрат, 26373,76 грн. судового збору та 62894,40 грн. витрат на правничу допомогу.

Суд, розглянувши заяву представника позивача про забезпечення позову, зазначає наступне.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову, заявник зазначає про те, що у відповідача наявний борг у розмірі 1758250,71 грн., проте відповідач не вчиняє дій з його погашення. Крім того відповідачем було направлено позивачу засобами електронного зв`язку лист, в якому відповідач надав пропозицію щодо укладення мирової угоди, проте лише на суму основного боргу. Щодо нарахованих позивачем пені, 3% річних та інфляційних, відповідачем було зазначено про безпідставність зазначених вимог, оскільки стягнення зазначених сум може привести до банкрутства. Також позивач зазначає, що відповідно до Витягу з ЄДРПОУ стосовно відповідача, його статутний капітал складає 400000,00 грн., що є значно меншою сумою, ніж заборгованість відповідача перед позивачем. Отже позивач вважає, що вищезазначені обставини, у подальшому ускладнять виконання рішення суду. Таким чином, заявник просить накласти арешт на грошові кошти відповідача в межах, заявленої до стягнення суми заборгованості, судового збору та адвокатських витрат.

Суд зазначає, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості (п. 3 постанови пленуму).

Так, згідно зі статтями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Щодо посилань позивача на те, що статутний капітал відповідача є значно меншим, ніж заборгованість останнього перед позивачем, суд зазначає наступне.

В даному випадку, надана позивачем виписка з ЄДРПОУ стосовно відповідача лише підтверджує реєстрацію вказаної особи.

Крім того, позивач, укладаючи контракт з відповідачем на відповідну суму, був обізнаний про розмір його статутного капіталу.

Також суд зауважує, що статутний капітал - капітал акціонерного товариства, що утворюється з суми номінальної вартості всіх розміщених акцій товариства, проте не визначає прибутку товариства, у зв`язку з чим посилання позивача на недостатність коштів у відповідача з посиланням на розмір статутного капіталу є безпідставними.

Отже, позивач не надав жодних доказів наявності фактичних обставин, з якими він пов`язує застосування такого заходу забезпечення позову, підтверджень того, що поведінка відповідача свідчить про неможливість виконання у майбутньому рішення суду.

На думку суду, позивачем не доведено, яким чином невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Таким чином, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що відповідач вчиняє будь-які дії з виведення грошових коштів з рахунків, а саме лише припущення про можливість ухилення від виконання рішення не є достатньою та обґрунтованою підставою для накладення арешту на грошові кошти ТОВ "Фексім-Україна".

Водночас, сам по собі суттєвий розмір позовних вимог не може бути безумовною підставою для забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача.

Також суд зауважує, що позивачем не зазначено банківських рахунків відповідача на яких обліковуються кошти останнього. Крім того позивачем не надано доказів в підтвердження того, що відповідні рахунки належать саме відповідачу, в той час, як положеннями п. 1 ч. 1 ст. 137 ГПК України визначено, що накладання арешту можливе на грошові кошти, що належать відповідачу.

Ч.4 ст.137 ГПК України, передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвіднесення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, що не надано суду доказів в підтвердження ймовірності утруднення виконання або неможливості виконання рішення господарського суду в майбутньому в разі невжиття таких заходів, а також не зазначено банківських рахунків, на яких обліковуються кошти відповідача, отже у задоволенні поданої заяви необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 136, 137, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ТОВ "ЮПМ Україна" (вх. № 26619 від 11.11.2021 року) про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає чинності з моменти її підписання суддею та підлягає оскарженню в порядку, передбаченому статтями 255-257 ГПК України.

Інформація по справі може бути одержана зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Ухвалу підписано 12.11.2021 року.

Суддя Н.С. Добреля