ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" серпня 2021 р. м. Київ Справа № 911/588/21

За позовом Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» (08150, Київська область, Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул. Шевченка, 178)

до Вишгородського районного комунального підприємства «Вишгородтепломережа» (07301, Київська область, м. Вишгород, вул. Кургузова, 3-В)

про стягнення 2938943,07 грн

Суддя Третьякова О.О.

Секретар судового засідання Капля Є.В.

Представники:

Від позивача: Вознюк Є.В.

Від відповідача: Пироженко А.О.

обставини справи:

Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом, заявивши вимоги про стягнення з Вишгородського районного комунального підприємства «Вишгородтепломережа» (далі - відповідач) за договором розподілу природного газу №09420DJTFTDT016 від 01.01.2016 заборгованості у розмірі 2938943,07 грн, з яких 2848471,07 грн основного боргу, 58074,74 грн пені, 14518,68 грн 3% річних та 17878,58 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем грошових зобов`язань щодо здійснення повного розрахунку за послуги з розподілу природного газу за договором №09420DJTFTDT016 від 01.01.2016 в період з квітня 2020 по січень 2021.

Провадження у справі за вказаними вимогами відкрито ухвалою Господарського суду Київської області від 03.03.2021 у справі №911/588/21, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 01.04.2021, встановлено учасникам справи строки для вчинення необхідних процесуальних дій тощо.

29.03.2021 до Господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву №774/08 від 24.03.2021, відповідно до якого відповідач визнає позовні вимоги частково, а також зазначає, що не погоджується з проведеним позивачем розрахунком пені та 3% річних і просить суд зменшити розмір пені. Тобто відповідач просить суд задовольнити позовну заяву частково, в частині стягнення основної суми боргу у розмірі 1412004,44 грн, зменшити розмір пені на 90% до 5717,30 грн, задовольнити інфляційні втрати, розраховані позивачем, а також задовольнити 3% річних в розмірі 14293,27 грн.

01.04.2021 до Господарського суду Київської області від відповідача надійшло клопотання №797/08 від 30.03.2021, відповідно до якого відповідач просить суд долучити до матеріалів справи копії банківських виписок з рахунку відповідача в підтвердження перерахування коштів на користь позивача в сумі 591073,87 грн за період з 19.03.2021 по 26.03.2021.

01.04.2021 суд на місці без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання постановив ухвалу про перерву у підготовчому засіданні на 22.04.2021.

07.04.2021 до Господарського суду Київської області від позивача надійшла відповідь на відзив №1010 від 06.04.2021, відповідно до якої позивач заперечує проти позиції відповідача, викладеної у відзиві на позовну заяву.

15.04.2021 від відповідача до Господарського суду Київської області надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких відповідач зазначає, що не погоджується із аргументами, викладеними позивачем у відповіді на відзив, та просить суд задовольнити позовні вимоги частково.

22.04.2021 до Господарського суду Київської області від відповідача надійшло клопотання №1347/08 від 21.04.2021, відповідно до якого відповідач просить суд долучити до матеріалів справи копії банківських виписок з рахунку відповідача в підтвердження перерахування коштів на користь позивача в сумі 572854,66 грн за період з 26.03.2021 по 19.04.2021.

22.04.2021 суд на місці без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання постановив ухвалу про перерву у підготовчому засіданні на 20.05.2021, про що відповідача повідомлено ухвалою суду від 22.04.2021, постановленою в порядку ст.120-121 Господарського процесуального кодексу України.

19.05.2021 до Господарського суду Київської області від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог №1120 від 18.05.2021, відповідно до якої позивач просить суд прийняти вказану заяву до розгляду та стягнути з відповідача 93676,57 грн пені, 22861,05 грн 3% річних та 35409,56 грн інфляційних втрат, а також витрати по оплаті судового збору. Одночасно позивач просить суд повернути з державного бюджету надмірно сплачену суму судового збору.

20.05.2021 до Господарського суду Київської області від відповідача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи №1410/08 від 19.05.2021, відповідно до якого відповідач зазначає, що станом на 22.04.2021 основна сума боргу сплачена в повному обсязі, а на підтвердження даних обставин просить суд долучити до матеріалів справи копії банківських виписок з свого рахунку. Також відповідач надав суду копію інформаційного листа (довідки) про укладені між відповідачем та споживачами (населенням) договори реструктуризації заборгованості за спожиті комунальні послуги з теплопостачання, а також копію списку договорів реструктуризації за 2020 в підтвердження своєї правової позиції щодо звільнення житлово-комунального підприємства від нарахування пені в силу ст.5 Закону України «Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію».

20.05.2021 суд на місці без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання постановив ухвалу про перерву у підготовчому засіданні на 27.05.2021.

24.05.2021 до Господарського суду Київської області від позивача надійшли заперечення №1310 від 21.05.2021 на клопотання відповідача про долучення доказів до матеріалів справи від 19.05.2021 №1410/08, відповідно до яких позивач вказує, що надані відповідачем докази жодним чином не підтверджують укладення договорів реструктуризації.

Також 24.05.2021 до Господарського суду Київської області від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог №1311 від 21.05.2021, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача 80272,30 грн пені, 19519,25 грн 3% річних, 35409,56 грн інфляційних втрат, а також витрати по оплаті судового збору у сумі 2270,00 грн. Водночас позивач просить суд повернути з державного бюджету надмірно сплачену суму судового збору у сумі 41814,15 грн.

27.05.2021 до Господарського суду Київської області від відповідача надійшло клопотання №1426/08 від 27.05.2021, відповідно до якого відповідач просить долучити до матеріалів справи копії договорів про реструктуризацію заборгованості.

27.05.2021 суд на місці без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання постановив ухвалу про перерву у підготовчому засіданні на 10.06.2021.

07.06.2021 до Господарського суду Київської області від позивача надійшли письмові пояснення №1554 від 04.06.2021, відповідно до яких позивач зазначає, що позові вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки положення Закону України «Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію» поширювались виключно на заборгованість, яка існувала станом на 01.07.2003 та могла бути реструктуризована на строк до 60 місяців, натомість надані відповідачем договори про реструктуризацію укладені у 2020, а отже не стосуються заборгованості, що існувала станом на 01.07.2003. Крім того такі договори не відповідають по змісту Типовому договору про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2003 №976.

10.06.2021 до Господарського суду Київської області від відповідача надійшли письмові пояснення №1449/08 від 08.06.2021, відповідно до яких, відповідач просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені, додатково посилаючись на п.15 прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13.04.2020 №553-ІХ, яким визначено, що тимчасово на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних з поширенням корона вірусної хвороби (COVID-19), звільнити від нарахування постачальниками електричної енергії та природного газу пені та штрафних санкцій підприємства централізованого водопостачання та водовідведення незалежно від форм власності, а також виробників теплової енергії незалежно від форм власності.

У підготовчому засіданні 10.06.2021, вчинивши всі передбачені процесуальним законодавством дії за ст. 182-183 Господарського процесуального кодексу України, суд на місці без виходу до нарадчої кімнати постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 24.06.2021.

14.06.2021 до Господарського суду Київської області від відповідача вдруге надійшли письмові пояснення №1449/08 від 08.06.2021, з доказами направлення їх позивачу.

24.06.2021 та 29.07.2021 суд на місці без виходу до нарадчої кімнати з занесенням до протоколу судового засідання постановив ухвалу про перерву у судовому засіданні на 29.07.2021 та 05.08.2021 відповідно.

30.07.2021 до Господарського суду Київської області від позивача надійшли письмові пояснення №1317 від 29.07.2021, у яких позивач роз`яснює, що не є постачальником природного газу.

05.08.2021 після виходу з нарадчої кімнати суд проголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, проаналізувавши позовні вимоги та заперечення проти них, з`ясувавши всі фактичні обставин справи, на яких вони ґрунтуються, оцінивши наявні докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд

встановив:

01.01.2016 між ПАТ «Київоблгаз» (позивач) та Вишгородським районним комунальним підприємством «Вишгородтепломережа» (відповідач) укладено типовий Договір розподілу природного газу №09420DJTFTDT016 (далі - договір), шляхом підписання Заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим).

Відповідно до умов договору позивач надав відповідачу в квітні 2020 - січні 2021 року послуги з розподілу природного газу на суму 4287852,31 грн, що підтверджується актами наданих послуг з розподілу природного газу: ОГЯ80012790 від 30.04.2020, №ОГЯ80016938 від 31.05.2020, №ОГЯ80021428 від 31.06.2020, №ОГЯ80025159 від 31.07.2020, №ОГЯ80028826 від 31.08.2020, №ОГЯ80033328 від 30.09.2020, №ОГЯ80037569 від 31.10.2020, №ОГЯ80046956 від 31.12.2020, №ОГЯ81000970 від 31.01.2021.

Відповідно до п.6.4. договору розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

Відповідно до п.6.6. договору оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка оператора ГРМ. Якщо згідно із законодавством споживач має сплачувати оператору ГРМ за послуги з розподілу природного газу зі свого поточного рахунку із спеціальним режимом використання, оплата послуг розподілу природного газу здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання споживача на поточний рахунок оператора ГРМ кожного банківського дня згідно з алгоритмом розподілу коштів, встановленим Регулятором, та зараховується як плата за послуги розподілу природного газу в тому місяці, в якому надійшли кошти. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

08.10.2020 між позивачем та відповідачем укладено договір №1 про реструктуризацію заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу, відповідно до п.1.1. якого відповідач (боржник за договором реструктуризації) визнає заборгованість перед позивачем (кредитор за договором реструктуризації), яка утворилась за надані послуги з розподілу природного газу згідно з договором розподілу природного газу №09420DJTFTDT016 від 01.01.2016 за період квітень-вересень 2020 у сумі 4287852,31 грн та зобов`язується її оплатити, на умовах передбачених договором.

Відповідач в порушення умов договору своєчасно та в повному обсязі послуги з розподілу природного газу не оплатив, у зв`язку з чим за ним на момент звернення позивача до суду утворилась прострочена заборгованість в сумі 2848471,07 грн, що вбачається з довідки останнього щодо розрахунків за період з 15.10.2020 по 10.02.2021 між Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» і Вишгородським районним комунальним підприємством «Вишгородтепломережа» від 10.02.2021.

В ході розгляду спору у справі №911/588/21 відповідачем погашено основну заборгованість за договором розподілу природного газу №09420DJTFTDT016 від 01.01.2016, в наслідок чого позивачем зменшено позовні вимоги згідно з заявою про зменшення розміру позовних вимог №1311 від 21.05.2021, яка прийнята судом , у зв`язку з чим розгляду підлягають позовні вимоги про стягнення з відповідача 80272,30 грн пені, 19519,25 грн 3% річних та 35409,56 грн інфляційних втрат.

Приписами ст.173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.2 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частина 1 ст.626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом положень ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання-відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених законом або договором. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.202 Господарського кодексу України, ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання, зокрема, припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У ст.610 Цивільного кодексу України вказується, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч.6 ст.231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» визначено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з п.8.2. договору у разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З наявних матеріалів справи та банківських виписок з рахунку відповідача судом встановлено, що останнім здійснена оплата послуг позивача з розподілу природного газу в загальній сумі 4287852,31 грн, однак з порушенням строків, встановлених договором.

У зв`язку з тим, що оплату за договором відповідач своєчасно не виконав, чим порушив умови договору, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 80272,30 грн пені та 19519,25 грн 3% річних за загальний період прострочки з 11.11.2020 по 22.04.2021, а також 35409,56 грн інфляційних втрат за грудень 2020 - березень 2021 відповідно до доданих до заяви про зменшення розміру позовних вимог розрахунків.

Розрахунки пені, 3% річних та інфляційних втрат здійснені позивачем з врахуванням строків виконання договірних зобов`язання по оплаті послуг з розподілу природного газу в спірному періоді, відповідають вказаним нормам законодавства та обставинам справи, а тому позовні вимоги суд вважає доведеними та обґрунтованими.

Суд відхиляє заперечення відповідача щодо звільнення його від нарахування з боку позивача пені в силу ст.5 Закону України «Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію» та п.15 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» з огляду на наступне.

Згідно зі ст.5 Закону України «Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію» на суму реструктуризованої заборгованості не нараховується пеня житлово-комунальним підприємствам на їх заборгованість перед постачальниками енергоносіїв, інших матеріальних цінностей, що використовуються для надання послуг.

Пунктом 15 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» унормовано, що тимчасово на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням корона вірусної хвороби (COVID-19), звільнити від нарахування постачальниками електричної енергії та природного газу пені та штрафних санкцій підприємства централізованого водопостачання та водовідведення незалежно від форм власності, а також виробників теплової енергії незалежно від форм власності».

У письмових поясненнях №1317 від 29.07.2021 позивач зазначає, що не є постачальником природного газу, а являється оператором газорозподільної мережі та надає відповідачу послуги розподілу природного газу, саме тому на позивача не поширюється положення вищезазначеного закону.

Так, відповідно до п.27 ч.1 ст.1 Закону України «Про ринок природного газу» постачальник природного газу суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із постачання природного газу.

Згідно з п.35 ч.1. ст.1 Закону України «Про ринок природного газу» розподіл природного газу господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки споживачам, але що не включає постачання природного газу.

Пунктом 17 ч.1 ст.1 Закону України «Про ринок природного газу» визначено, що оператор газорозподільної системи суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників).

Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» являється оператором газорозподільної системи на території Київської області згідно з ліцензією, виданою постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) «Про видачу ліцензії на розподіл природного газу ПАТ «Київоблгаз» від 29.06.2017 №855 та постановою НКРЕКП «Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 29.06.2017 №855» від 25.06.2019 №1220, та здійснює розподіл природного газу на ліцензійній території.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.39 Закону України «Про ринок природного газу» оператор газорозподільної системи не може провадити діяльність з видобутку, транспортування або постачання природного газу. Оператор газорозподільної системи має бути юридично та організаційно незалежним від інших видів діяльності на ринку природного газу, не пов`язаних з розподілом природного газу.

Згідно з ч.1 ст.40 Закону України «Про ринок природного газу» розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами.

Отже, позивач не є постачальником природного газу для відповідача та надає Вишгородському районному комунальному підприємству «Вишгородтепломережа» послуги з розподілу природного газу, що виключає поширення на їх договірні відносини положень ст.5 Закону України «Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію» та п.15 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» щодо обмежень по нарахуванню пені житлово-комунальним підприємствам на їх заборгованість перед постачальниками енергоносіїв.

З наявних матеріалів справи та банківських виписок позивача судом встановлено, що відповідачем здійснювалася оплата вартості поставленого природного газу в порядку встановленому постановою Кабінетом Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 №217 «Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки» (далі Порядок №217) на загальну суму 5691466,16 грн.

При розгляді позовних вимог про стягнення з відповідача заявленого розміру пені, 3% річних та інфляційних втрат суд враховує правову позицію, викладену у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.10.2020 у справі №903/918/19, відповідно до якої Верховний Суд дійшов висновку, що Порядком №217 (Постанова Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 №217 «Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки») визначено спеціальний механізм проведення розрахунків із гарантованим постачальником природного газу, який усуває теплопостачальні організації від розподілу коштів, сплачених споживачами за спожиту теплову енергію, вироблену із ресурсу (природного газу), поставленого гарантованим постачальником. Водночас, положення Порядку №217 не обмежують теплопостачальні організації у можливості виконати свої договірні зобов`язання з оплати за отриманий природний газ за договорами постачання, укладеними з гарантованими постачальниками природного газу, шляхом перерахування на такий спеціальний рахунок власних коштів, отриманих від господарської діяльності. Визначений Порядком №217 (пункти 8, 9, 13, 14) алгоритм розподілу уповноваженим банком коштів споживачів, які надходять на поточні рахунки зі спеціальним режимом використання як оплата вартості теплової енергії та/або наданих комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, не ставить повноту та своєчасність виконання теплопостачальними організаціями договірних обов`язків з оплати отриманого природного газу для виробництва теплової енергії для потреб населення на користь гарантованого постачальника у залежність від оплати теплової енергії безпосередніми споживачами; не скасовує та не обмежує відповідальність теплопостачальної організації перед постачальником природного газу за невиконання чи неналежне виконання обов`язків з оплати за спожитий газ та не змінює строків здійснення розрахунків за договорами, укладеними між теплопостачальними організаціями та гарантованими постачальниками природного газу. Отже, положення Порядку №217 не змінюють порядку розрахунків теплопостачальної організації та гарантованого постачальника газу за договором постачання природного газу, не позбавляють теплопостачальну організацію, як споживача природного газу, можливості впливати на їх своєчасність і не виключають застосування до відповідача-споживача відповідальності, передбаченої умовами договору у вигляді пені за прострочення оплати вартості отриманого природного газу (п.8.2 договору), а також відповідальності за прострочення грошового зобов`язання у порядку ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України у вигляді сплати 3% річних та інфляційних втрат. Такий порядок застосування відповідальності за порушення договірних зобов`язань до теплопостачальної організації, як суб`єкта господарювання у сфері теплопостачання, узгоджується з положеннями ст.78, 235 Господарського кодексу України щодо здійснення відповідачем, як комунальним унітарним підприємством, господарської діяльності з виробництва теплової енергії із залученням на підставі договору поставки, укладеного з позивачем, як гарантованим постачальником, природного газу як енергоресурсу, з якого виготовляється теплова енергія, із зобов`язаннями щодо оплати вартості поставленого товару (газу), яке має бути виконано у строки, погоджені сторонами у договорі поставки природного газу, незалежно від обставин несвоєчасного виконання кінцевими споживачами зобов`язань щодо оплати вартості спожитої теплової енергії, поставленої відповідачем на підставі договорів постачання теплової енергії. Відповідач у силу ст.42 Господарського кодексу України під час здійснення господарської діяльності несе підприємницький ризик, у тому числі щодо несвоєчасності розрахунків із ним його контрагентами (споживачами теплової енергії, виробленої з ресурсу позивача).

Отже, оплата відповідачем послуг позивача за алгоритмом розподілу коштів, встановленого Порядком №217, не звільняє його від відповідальності за порушення строків виконання договірних зобов`язань, погоджених сторонами.

Відповідач у відзиві на позовну заяву, запереченнях на відповідь на відзив і під час розгляду справи по суті, посилаючись на скрутне матеріальне становище та відсутність вини та прямого умислу у порушенні своїх зобов`язань за договором та відповідно у виникненні заборгованості, оскільки абсолютною більшістю споживачів послуг підприємства є населення, заявив про зменшення пені на 90% у зв`язку зі значними сумами нарахування пені, річних та інфляційних втрат в порівнянні з завданими збитками, незначними періодами прострочення та погашенням основного боргу.

Позивач у відповіді на відзив і під час розгляду справи по суті заперечував викладені відповідачем у відзиві та під час розгляду справи по суті обставини щодо наявності підстав для зменшення неустойки, посилаючись на необхідність однакового врахування інтересів обох сторін.

Відповідно до ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно зі ст.233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

При цьому, зменшення розміру заявленого до стягнення пені є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення пені, і дане питання вирішується господарським судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №904/12429/16.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.01.2020 у справі №916/469/19 зазначено, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено і в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013.

Як зазначає відповідач та вбачається з фактичних обставин спору, відповідач є неприбутковою організацією, комунальним підприємством, яке забезпечує населення.

Аналіз господарської діяльності відповідача свідчить, що ним докладались всі можливі і залежні від нього зусилля для своєчасного погашення заборгованості.

Господарський суд об`єктивно повинен комплексно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання) тощо.

При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені ст.551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.01.2020 у справі №916/469/19.

Враховуючи те, що на момент вирішення спору відповідачем погашено всю суму основного боргу, а періоди прострочень платежів були незначними, наведене свідчить про відсутність підстав стверджувати про свідоме ухилення відповідача від виконання зобов`язань і виключає намір завдання позивачу значних збитків.

Суд також вважає, що нарахування та стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат у значній мірі компенсує позивачу негативні наслідки, пов`язані з порушенням відповідачем умов договору, а стягнення з відповідача пені у повному обсязі не є співрозмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобов`язання.

На підтвердження незадовільного фінансового становища до матеріалів справи відповідачем приєднано копії фінансового плану підприємства на 2019 та 2020, довідку №97/08 від 05.01.2021 про дебіторську заборгованість споживачів в розмірі 31814289,7 грн та реєстр судових проваджень за позовами до відповідача про стягнення боргу за зобов`язаннями щодо поставки (транспортування) природного газу.

Також, суд враховує те, що доказів наявності понесення позивачем збитків, які б перевищували чи дорівнювали б розміру заявленої до стягнення суми неустойки позивач не надав.

Виходячи із загальних засад цивільного законодавства, встановлених у ст.3 Цивільного кодексу України, а саме, справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи інтереси обох сторін, статус відповідача, який має стратегічне значення для регіону, його незадовільні фінансові результати у спірний період, ступінь виконання основного зобов`язання за договором, а також беручи до уваги, що окрім пені позивач нараховує 3% річних та інфляційні, які в певній мірі компенсують знецінення несплачених вчасно коштів відповідачем, а також те, що сплата пені у повному обсязі у даному випадку зачіпає майнові інтереси не лише відповідача, а й інші інтереси, зокрема можливість постачання теплової енергії споживачами відповідача, суд вважає за можливе застосувати ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України і ч.1 ст.233 Господарського кодексу України та зменшити розмір нарахованої позивачем пені на 50%, внаслідок чого стягнути з відповідача пеню в сумі 40136,15 грн. Також судом враховується, що таке зменшення розміру пені суд вважає оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін.

За таких обставин позовні вимоги задовольняються судом частково в сумі 40136,15 грн пені, зменшеної судом в порядку ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України, 19519,25 грн 3% річних та 35409,56 грн інфляційних втрат.

Відповідно до ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст.74 Господарського процесуального кодексу України).

Належними у розумінні ч.1 ст.76 Господарського процесуального кодексу України є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Згідно ч.2 ст.76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування (ч.1 ст.79 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Судові витрати зі сплати судового збору відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на відповідача у сумі 2270,00 грн, при цьому, для цілей розподілення судового збору між сторонами за основу розрахунку суд приймає позовні вимоги з урахуванням повного розміру пені, заявленого позивачем, який є обґрунтованим, однак зменшений за рішенням суду.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 11, 13, 14, 18, 20, 73-80, 129, 233, 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» до Вишгородського районного комунального підприємства «Вишгородтепломережа» задовольнити частково.

2. Стягнути з Вишгородського районного комунального підприємства «Вишгородтепломережа» (07301, Київська обл., м. Вишгород, вул. Кургузова, 3-В, ідентифікаційний код 13713569) на користь Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» (08150, Київська обл., Києво-Святошинський р-н, м. Боярка, вул. Шевченка, 178, ідентифікайний код 20578072) 40136 (сорок тисяч сто тридцять шість) грн 15 коп. пені, 19519 (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот дев`ятнадцять) грн 25 коп. 3% річних, 35409 (тридцять п`ять тисяч чотириста дев`ять) грн 56 коп. інфляційних втрат та 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» до Вишгородського районного комунального підприємства «Вишгородтепломережа» про стягнення 40136 (сорока тисяч ста тридцяти шести) грн 15 коп. пені відмовити.

4. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд Київської області протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 16.11.2021.

Суддя О.О. Третьякова